Справа № 467/1081/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

законного представника ОСОБА_6

представника служби у справах дітей ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 липня 2018 року за № 0000338 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семенівка, Арбузинського району Миколаївської області, українця, громадянина України, освіта не повна середня, студент 2 курсу Южноукраїнського професійного ліцею, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2018 року, близько 00 год. 15 хв., ОСОБА_4 та ОСОБА_8 знаходилися біля будинку культури в с. Семенівка, Арбузинського району Миколаївської області. В цей час на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_4 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 розуміючи протиправний характер своїх дій, умисно наніс один удар лобовою частиною голови в лобову частину голови ОСОБА_8 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, вдавленого перелому зовнішньої пластини лобової пазухи, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, та суду показав, що дійсно вночі 14 липня 2018 року він разом із ОСОБА_8 перебували біля будинку культури в с. Семенівка, Арбузинського району Миколаївської області. На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, та розуміючи протиправний характер своїх дій, умисно наніс один удар лобовою частиною голови в лобову частину голови ОСОБА_8 .. У вчиненому розкаюється, обіцяв, що більше такого не повториться.

Потерпілий ОСОБА_8 та законний представник потерпілого ОСОБА_9 до суду не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, претензій до обвинуваченого не має.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 показала суду, що про скоєний сином злочин вона дізналася від працівників поліції. На даний час вона посилила контроль над поведінкою сина. Син весь час перебуватиме під її наглядом, піддається її впливу та вихованню, усвідомив скоєне, щиро покаявся, та його поведінка після вказаних подій змінилася на краще.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_4 та інші учасники справи погодилися з клопотанням прокурора та просили визнати недоцільним дослідження доказів в повному обсязі, так як повністю погоджуються із встановленими досудовим розслідуванням обставинами справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позицій.

За таких обставин, суд переконався, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин кримінального провадження, в суду відсутні сумніви в добровільності його позицій, і у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, законного представника обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для правильної кваліфікації дій обвинуваченого та призначення покарання у відповідності до положень Кримінального Кодексу України. При цьому, судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи викладені обставини, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обставин, які обтяжують вину обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують вину обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, вчинення злочину неповнолітнім.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заявив клопотання, в якому просив звільнити неповнолітнього обвинуваченого від покарання на підставі п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України та передати його під нагляд батьків, законного представника ОСОБА_6 .

Представник служби у справах дітей вказала, що ОСОБА_4 на обліку не перебуває, усвідомив свою вину, його можливо звільнити від покарання.

Прокурор не заперечувала проти звільнення обвинуваченого від покарання на підставі п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, посилаючись на наявність підстав для звільнення від покарання.

Відповідно до ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один із зазначених в ч. 2 ст. 105 КК України видів примусових заходів виховного характеру, в тому числі передачу під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, за їх згодою.

Згідно вимог ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, належить до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Враховуючи заявлене захисником неповнолітнього обвинуваченого клопотання про застосування відносно нього примусових заходів виховного характеру, яке було підтримано обвинуваченим та його законним представником, заслухавши думку прокурора, представника служби у справах дітей, суд вважає, що є всі підстави для застосування відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, а саме: передати неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 під нагляд матері ОСОБА_6 , з якою обвинувачений постійно проживає, оскільки неповнолітній обвинувачений розкаюється у вчиненому, раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, обвинувачений своєю поведінкою довів, що його виправлення може відбутися без призначення кримінального покарання, а також запевнив суд, що подібного більше ніколи не повториться.

Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться в постанові від 5 травня 2006 р. № 2 "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України) допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Хоча в законі не передбачено обов`язкове отримання згоди батьків або осіб, які їх заміняють, на передачу їм неповнолітнього під нагляд, суд має отримати таку згоду.

Згідно пункту 10 Зауважень загального порядку № 10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей», у всіх рішеннях, які ухвалюються у контексті здійснення юстиції щодо дітей, головним міркуванням має бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини означає, що традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, повинні поступатися місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей-правопорушників. Згідно з пунктом 23.2 Рекомендацій CM/Rec(2008)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Про Європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», перевагу слід надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.

В інформаційному листі ВССУ від 16 січня 2017 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» роз`яснено, що, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, суд постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою.

Строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Суд, оцінюючи встановлені обставини в сукупності, враховуючи наведені дані про особу неповнолітнього ОСОБА_4 , який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України у віці 16 років, умови його життя, наявність контролю з боку батьків, досудову доповідь органу пробації, дійшов висновку, що ОСОБА_4 на час постановлення вироку не потребує застосування покарання та його можливо звільнити від покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_6 , яка не працює, однак позитивно характеризується за місцем проживання.

На думку суду, у даному випадку судовий процес з винесенням обвинувального вироку з подальшою передачею неповнолітнього ОСОБА_4 під нагляд батьків буде мати достатній виховний вплив на неповнолітнього, що відповідає наведеним міжнародним стандартам при розгляді кримінальних справ щодо неповнолітніх.

Судові витрати в кримінальному провадженні відсутні. Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

На підставі п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України звільнити неповнолітнього ОСОБА_4 від кримінального покарання із застосуванням відносно нього примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_6 строком на 1 (один) рік.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_1