ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/168/19 Справа № 202/6359/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2018 рокуу кримінальному провадженні № 0001553 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпро, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2018 рокуОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК Україниі призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим за умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, за наступних обставин.

29.07.2017 року о 10:00 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи на території садового товариства «Ромашка» по вул. Лісна, ділянка 24 у м. Дніпро, розпивав алкогольні напої з малознайомим чоловіком потерпілим ОСОБА_10 , в ході чого між ними виник конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, який перейшов у бійку, в ході якої ОСОБА_7 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, взяв у праву руку ніж, що знаходився поряд з ним та умисно наніс два удари ножем в область грудної клітини та один удар ножем в область черева ОСОБА_10 .
Відповідно до висновку експерта № 3169е від 19.09.2017 року, у ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини праворуч, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).
Крім того, у ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких, як небезпечних для життя, у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч, проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікації дій та обґрунтованість засудження, просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити свій вирок, яким призначити більш суворе покарання, а саме у виді позбавлення волі на строк 7 років. Зазначає, що суд не врахував, що обвинувачений скоїв злочин, пов`язаний з насильством, перебуваючи, відповідно до показань самого ОСОБА_7 , в стані алкогольного сп`яніння, протягом всього часу судового розгляду намагався ввести суд в оману та уникнути кримінальної відповідальності. Суд недооцінив суспільну небезпечність діяння обвинуваченого та його виправлення неможливе без більш суворого розміру покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Зазначає, що неодноразово подавав суду клопотання щодо допиту експерта-фармацевта з медикаментів, які він вживає щоденно, однак суд залишив дане клопотання без розгляду, а з прокуратури відповідь прийшла лише після ухвалення вироку, чим суд позбавив його права на захист та ухвалив незаконний вирок. Вважає, що вирок підлягає скасуванню з підстав порушення його права на захист, неповноти судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Також суд не взяв до уваги докази та неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений посилається на ряд порушень вимог кримінального процесуального закону, а саме відсутність його клопотань за період з 21.08.2017 року по 17.10.2017 року, порушено його право на отримання копій процесуальних документів російською мовою, оскільки українською мовою він не володіє. Суд першої інстанції не взяв до уваги протокол огляду ОСОБА_7 від 30.07.2017 року, проведений в приміщенні поліції, при якому на ньому були виявлені численні подряпини та висновок експерта №2628е, який узгоджується з показами свідка ОСОБА_11 і його показами, що повністю співпадає з фактичними обставинами справи. Зазначає, що саме ОСОБА_10 нападав на нього і ножем намагався перерізати йому горло, тому обвинувачений, побоючись за своє життя і здоров`я захищався від нього. Крім того, згідно висновків експерта крові на вилучених ножах не встановлено, а також не встановлено яким саме ножем були спричинені тілесні ушкодження, однак це залишилося поза увагою суду. Також суд обмежив його в ознайомленні з матеріалами справи, а з другим томом він не ознайомлений взагалі. Судом не враховано жодної пом`якшуючої обставини, а саме: позитивну характеристику, щире каяття, посвідчення за медаль, перебування на утриманні матері, його незадовільний стан здоров`я.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений не погоджується з тим, що перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки цей факт не підтверджується і жодних експертиз з приводу цього не було та суд в оману він не вводив.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити, вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, а апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. Що стосується апеляційної скарги обвинуваченого, то заперечував проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіривши доводи обвинуваченого про неповноту судового розгляду, допущення судом істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що вони не можуть бути визнані обґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, встановивши правильно фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, проаналізував, дослідив усі докази по справі та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Так, вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за який його засуджено, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими судом доказами, вказаними у вироку, а показання останнього, які він надавав на свій захист, ретельно перевірені та спростовані в ході судового розгляду в суді першої інстанції.

За матеріалами справи, як пояснив потерпілий в суді першої інстанції в ході судового розгляду, що 29.07.2017 року випадково познайомившись з ОСОБА_7 , він розпивав алкогольні напої разом з ним та його знайомою ОСОБА_11 на дачі та між ним і обвинуваченим виник конфлікт з приводу того, що ОСОБА_11 намагалася викрасти його велосипед та внаслідок якого обвинуваченим було нанесено ОСОБА_10 декілька ударів ножем в область грудної клітини та черева.

При цьому, ОСОБА_7 не оспорював факт зустрічі зі ОСОБА_10 , вживання алкогольних напоїв на території дачі, виникнення між ними конфлікту та заподіяння останньому тілесних ушкоджень. Однак пояснив, що він діяв з метою самозахисту від дій ОСОБА_10 , який, володіючи прийомами рукопашного бою, погрожував та завдавав йому тілесні ушкодження, тому, захищаючись від нього випадково поранив потерпілого ножем. Разом з цим, суд у процесуальний спосіб перевірив висунуту обвинуваченим на свій захист дану версію і вмотивовано спростував її у вироку, з чим погоджується і апеляційний суд.

Так, згідно показів ОСОБА_7 , потерпілий почав демонструвати прийоми рукопашного бою, душити його та надавлював на очні яблука, столовим ножем намагався видавити йому кадик та в ході боротьби ОСОБА_7 , відмахуючись знайденим на підлозі ножем випадково поранив його, після чого запропонував йому допомогу, але ОСОБА_10 забрав свій велосипед і пішов.

Відповідно до довідки КЗ Дніпропетровської міської клінічної лікарні №16 ДОР від 26.07.2017 року у ОСОБА_10 були виявлені колото-різані рани грудної клітини та черевної порожнини, проникаюче поранення в черевну порожнину з пошкодженням внутрішніх органів, а згідно висновку експерта № 3169е від 19.09.2017 року, виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження спричинені від дії гострого предмету (предметів), який (які) володіє (володіють) колюче-ріжучими властивостями, що діяв (діяли) в область грудної клітини праворуч та ліворуч, в область черева практично по центру, що підтверджується характером ран (краї ран рівні, кінці гострі) та наявністю раньових каналів та можливо вказати, що ушкодження утворилися незадовго до надходження на стаціонарне лікування. Локалізація та характер тілесних ушкоджень не суперечать механізму їх утворення, на який вказує гр. ОСОБА_10 в ході проведення слідчого експерименту за його участю, а саме при ударі ножем в область тулуба.
Згідно показів потерпілого ОСОБА_10 під час слідчого експерименту від 19.08.2017 року, останній намагався наздогнати дівчину ОСОБА_12 ( ОСОБА_11 ), яка викотила його велосипед за домоволодіння, однак обвинувачений його зупинив, внаслідок чого почалася бійка, в ході якої потерпілий обороняючись, захватив ззаду ліву руку ОСОБА_7 з вимогою зупинити ОСОБА_11 . Однак ОСОБА_7 вирвався та звідкись дістав предмет, схожий на ніж, та правою рукою знаходячись у зігненому стані наніс потерпілому удар в область тулуба, а в подальшому ще декілька ударів в область грудної клітини та черева, після чого останній впав та попросив його зупинитись, потім втратив свідомість.

Крім того, відповідно до висновку судово-трасологічної експертизи №25/4.2/1229 від 12.10.2017 року, на футболці ОСОБА_10 , вилученій 30.07.2017 року за адресою: АДРЕСА_2 , наявні численні наскрізні пошкодження тканини, а також пошкодження у вигляді розділення тканини. Три пошкодження на передній поверхні футболки та одне пошкодження на задній поверхні лівого рукава футболки утворені внаслідок дії колючо-ріжучого предмету, який має клинок з вістрям, обухом та лезом.
Таким чином, з вказаних вище висновків експерта вбачається, що характер тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 у вигляді колото-різаних, проникаючих поранень та наскрізних пошкоджень тканини його футболки, а також у виді її розділення,не можуть свідчити про те, що обвинувачений міг їх спричинити, як він стверджує, не бачачи куди та махаючи ножем по осі біля себе перед потерпілим, який сидів на ньому.В той же час механізм нанесення тілесних ушкоджень, який вказав потерпілий, підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 3169е від 19.09.2017 року
Як пояснила в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 , що її чоловік 29.07.2017 року об 11 годині зателефонував їй та сказав, що малознайомий чоловік на ім`я ОСОБА_12 відібрав у нього велосипед і порізав його ножем, а згодом продавець магазину показала де проживає цей чоловік, який заходив разом з потерпілим в цей магазин.

Згідно показів свідка ОСОБА_14 , перебуваючи у себе на дачі, він почув крики чоловіка, який лежав на дорозі та просив про допомогу. В нього були тілесні ушкодження у виді трьох колото-різаних ран в районі черева та він пояснив свідку, що розпивав спиртні напої з товаришем на дачі, коли все сталося, при цьому велосипеда біля нього не було, а сам він перебував у нетверезому стані.

Вказані пояснення свідків, як і покази потерпілого під час слідчого експерименту від 19.09.2017 року та в суді першої інстанції є незмінними, послідовними та повністю узгоджуються між собою, в той час як обвинувачений ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_11 , яка була присутня під час виникнення конфлікту, неодноразово змінювали та плуталися в своїх показах.

Окрім зазначеного, відповідно до протоколу слідчого експерименту від 19.09.2017 року ОСОБА_7 показав, як ОСОБА_10 наносив йому удари, тупою стороною ножа давив йому на шию, великими пальцями рук надавлював на очні яблука, внаслідок чого він перестав бачити та ніж випадково опинився в його руках. Згідно висновків експертизи №3171е від 20.09.2017 року та №2628е від 07.08.2017 року у ОСОБА_7 виявлені легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки, а їх локалізація та характер в області обличчя голови, верхніх та нижніх кінцівок не суперечить механізму їх утворення, на який вказував обвинувачений в ході проведення слідчого експерименту за його участю. Разом з тим, будь-яких тілесних ушкоджень, які свідчили б про вдавлення кадика столовим ножем, великими пальцями очні яблука, як наполягав обвинувачений, не виявлено.

Перевіряючи доводи обвинуваченого про неправильну кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 121 КК України, що він вимушений був захищатися від нападу ОСОБА_10 , побоючись за своє життя і здоров`я, колегія суддів доходить наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Відсутні докази того, що потерпілий дійсно створював реальну загрозу життю та здоров`ю обвинуваченому з огляду на отримані ним тілесні ушкодження, які відносять до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, у виді синців та подряпин, в той час як потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні в момент їх заподіяння у виді проникаючих колото-різаних ран.

Окрім цього, подальша поведінка обвинуваченого після вчиненого злочину, не може свідчити про те, що він був жертвою нападу. Так, після конфлікту ОСОБА_7 пропонував допомогу потерпілому, потім повідомив свідку ОСОБА_11 , що потерпілий пішов та він його ножем порізав, сказав їй збиратися та також їхати, а сам перевдягнувся, склав речі в сумку, залишив місце події та лише згодом був затриманий працівниками поліції.

Апеляційний суд враховує об`єктивні обставини, які скалилися під час даних подій та приходить до висновку, що підстав вважати, що обвинувачений перебував у стані необхідної оборони не має, що в сукупності з іншими доказами, вказує на відсутність у діях обвинуваченого як необхідної оборони, так і перевищення її меж. Як встановлено під час судового розгляду, мав місце конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , який в подальшому переріс в обопільну бійку, в ході якої обвинувачений завдав потерпілому три удари ножем в область тулуба.
Крім того, аналогічні доводи обвинувачений на свій захист надавав суду першої інстанції, які були ним належним чином перевірені та повністю спростовані дослідженими доказами у справі, а зміна показів останнього та свідка ОСОБА_11 , надані в судовому засіданні в суді першої інстанції, розцінені як спроба уникнути відповідальність за скоєне правопорушення, з чим також погоджується і апеляційний суд.

Доводи обвинуваченого про відсутність в матеріалах справи його клопотань за період з 21.08.2017 року по 17.10.2017 року, направлених ним із УВП №4 та залишення їх судом без вирішення, апеляційний суд вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Згідно відповіді з УВП №4 ОСОБА_7 направляв за вказаний період до суду першої інстанції такі клопотання: 07.09.2017 року за вих.№ Г-189 та 17.10.2017 року за вих № Г-217, 218. Клопотання за вих. №Г-189 від 07.09.2017 року в матеріалах справи не має, оскільки обвинувальний акт до суду надійшов 25.09.2017 року. Разом з тим, в матеріалах провадження міститься клопотання за вих.№Г-217 щодо проведення психіатричної експертизи стосовно обвинуваченого та № Г-218 щодо виклику та допиту свідка ОСОБА_11 , які були розглянуті та вирішені судом в ході судового розгляду кримінального провадження. Зокрема, ухвалою суду від 22 січня 2018 року призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу стосовно ОСОБА_7 з метою встановлення його психічного стану (а.с. 228), а в судовому засіданні була допитана в якості свідка ОСОБА_11 .

Що стосується інших клопотань обвинуваченого за вказаний період, то вони були направлені слідчому, про що також зазначає ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі. Такі клопотання розглядаються в порядку статті 220 КПК України під час досудового розслідування і у випадку незгоди з прийнятим рішенням слідчого за результатами їх розгляду або залишення їх без реагування, ОСОБА_7 мав право це оскаржити до слідчого судді відповідно до ст. 303 КПК України. Тому апеляційний суд не входить в перевірку даних доводів обвинуваченого, оскільки це не є предметом апеляційного розгляду.

Доводи обвинуваченого, що суд залишив без задоволення його клопотання про виклик та допит експерта фармацевта щодо ліків, які він вимушений приймати пожиттєво, апеляційний суд вважає їх неспроможними, оскільки такий допит не впливає на повноту судового розгляду та на встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Те, що ОСОБА_7 вживає ліки за призначення лікаря пожиттєво підтверджується матеріалами справи та з метою встановлення його психічного стану, усунення сумнівів в його осудності внаслідок вживання цих медичних препаратів, була проведена судово-психіатрична експертиза. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 99 від 06.04.2018 року обвинувачений під час інкримінованих йому діянь міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними та на теперішній час також може, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Апеляційний суд вважає неприйнятними доводи обвинуваченого про порушення його прав, оскільки суд обмежив його в ознайомленні з матеріалами справи. З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_7 доставлявся 12 разів з УВП №4 до суду для ознайомлення з кримінальним провадженням на 257 арк. у томі 1 та на 43 арк. у томі 2, з журналами судового засідання та технічними записами, однак кожного разу в призначенні дні через нетривалий проміжок часу ознайомлення, останній відмовлявся від подальшого ознайомлення з матеріалами. 19.07.2018 року був складений акт про таку відмову, після чого ухвалою від 19 липня 2018 року суд встановив йому строк для ознайомлення з кримінальним провадженням на 23.07.2018 року, 25.07.2018 року, 26.07.2018 року, але на вказані дати обвинувачений відмовився ознайомлюватися з матеріалами справи, про що були складені відповідні акти (т.2 а.с. 45 - 51).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції була надана можливість та достатньо часу для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, журналами судового засідання та технічними записами, чим останній знехтував і така поведінка обвинуваченого свідчить про безпідставне затягування ним строків судового розгляду та зловживання своїми правами.

Крім того, в суді апеляційної інстанції обвинувачений не наполягав на ознайомленні з матеріалами справи та зазначив в судовому засіданні при з`ясуванні даного питання, що інформації було достатньо для написання та подання апеляційної скарги.

Безпідставними є доводи обвинуваченого про залишення поза увагою суду першої інстанції, що згідно висновків експерта крові на вилучених ножах не встановлено, а також не встановлено яким саме ножем були спричинені тілесні ушкодження.

Так, відповідно до висновку експерта №1104 від 20.09.2017 року на рукоятці складного ножа, який вилучений 29.07.2017 року в ході огляду особистих речей ОСОБА_7 , виявлено кров, видова належність якої не встановлена, так як отриманий негативний результат з усіма наявними у відділенні преципітуючими сироватками, на поверхні ножа з рукояткою сіро-чорного кольору, вилученого 30.07.2017 року в ході огляду місця події за адресою: м.Дніпро, вул. Лісна буд. 24, наявність крові не встановлено, клітини з ядрами та мікрочастки тканин людини не виявлені, а в слідах на клинку ножа з рукояткою коричневого кольору, вилученого також 30.07.2017 року за вказаною адресою, встановлено наявність крові та виявлений білок людини, статева та групова належність крові на клинку ножа з рукояткою коричневого кольору не встановлена через відсутність в цитологічних препаратах формених елементів крові та невиявлення антигенів А, В і Н ізосерологічної системи АВ0.

Однак, згідно висновку експерта №25/4.2/1229 від 12.10.2017 року на футболці ОСОБА_10 , вилученій 30.07.2017 року за адресою: м. Дніпро, пр. Б.Хмельницького 19, наявні численні наскрізні пошкодження тканини, з яких три пошкодження на його передній поверхні та одне пошкодження на задній поверхні лівого рукава футболки утворені внаслідок дії колючо-ріжучого предмету, який має клинок з вістрям, обухом та лезом. Вказані колото-різані пошкодження могли бути утворені як ножем (з коричневою рукояткою), наданим на дослідження, вилученим 30.07.2017 року в ході огляду місця події за адресою: м. Дніпро, вул. Лісна, буд.24, так і іншим предметом, що має клинок, схожий по конструкції і розмірним характеристикам з клинком представленого ножа.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що факт спричинених тяжких тілесних ушкоджень у виді проникаючих колото-різаних ран підтверджено показами потерпілого, свідків та висновками експерта, з яких слідує, що тілесні ушкодження могли бути утворені ножем з коричневою рукояткою або іншим предметом, схожим на цей ніж, а сам обвинувачений не заперечує обставини, що завдав потерпілому ОСОБА_10 поранень за допомогою саме ножа.

Із матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його звукозапису, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і, відповідно до ст. 374 КПК України, виклав переконливі мотиви в її спростування, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку та правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а й кару. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, на обліку у лікарів психіатра не перебуває, на обліку у лікаря нарколога перебуває з діагнозом розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, його незадовільний стан здоров`я, який має хронічні захворювання на ВІЧ, шлунку та печінки, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.
Апеляційний суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та всі обставини справи,вважає, що обраний судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 вид і розмір покарання є законним, обґрунтованим і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним інших кримінальних правопорушень.
Доводи обвинуваченого про те, що судом не враховано такі обставини, що пом`якшують покарання, як щире каяття, позитивна характеристика, посвідчення за медаль, наявність на утриманні матері, його незадовільний стан, є неспроможними.

Як слідує з роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року № 12, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Натомість із матеріалів кримінального провадження вбачається, що в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_7 заперечував наявність у його діях умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, навпаки, зазначав, що діяв з метою самозахисту від дій потерпілого, якого поранив випадково знайденим на підлозі ножем, тобто фактично вину визнавав частково, з приводу вчиненого жаль не висловлює. Також матеріали кримінального провадження не містять жодних даних про вчинення ОСОБА_7 дій, спрямованих на відшкодування заподіяної шкоди.

Крім того, даних про те, що мати обвинуваченого знаходиться на його утриманні, матеріали кримінального провадження не містять, враховуючи також, що він не працює, а його позитивна характеристика, посвідчення за медаль, незадовільний стан здоров`я були враховані судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження та при визначенні виду та міри покарання. Підстав для застосування судом більш м`якого покарання не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні не встановлено, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого зводяться до особистого тлумачення норм процесуального закону та аналізу і переоцінки одиничних непрямих доказів, при цьому, оцінює такі докази вибірково та відокремлено від інших, ігноруючи всю їх сукупність та системність.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора, у зв`язку з чим вони задоволенню не підлягають, а відтак вирок суду слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2018 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

_____________________ ______________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4