Справа № 135/1052/18
Провадження № 1-в/135/95/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2018 року Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі
судових засідань ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
захисника засудженого ОСОБА_5 ,
представника ДУ
«Ладижинська

виправна колонія (№39)» ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в державній установі «Ладижинська виправна колонія (№39)», у сел. Губник, клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд -

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла заява засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Заява мотивована тим, що засуджений ОСОБА_4 засуджений вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 09.04.2013 року за с ч.3 ст.187 КК України до 9 років позбавлення волі. Відбув не менше трьох чвертей покарання, призначеного судом. За час перебування в державній установі «Ладижинська виправна колонія (№39)» не має жодного порушення режиму. Просить застосувати до нього ст. 81 КК України, тобто має право на умовно-дострокове звільнення.
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 заяву підтримав, просив її задовольнити. Повідомив, що він мав бажання працювати, однак підходящої роботи не було, а за пачку цигарок він працювати не буде, оскільки праця засудженого це його право, а не обов`язок. Має право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Захисник ОСОБА_5 підтримала клопотання засудженого та просила його задовольнити.
В судовому засіданні представник державної установи «Ладижинська виправна колонія (№39)» ОСОБА_6 зазначив, що підстав для задоволення клопотання немає, оскільки засуджений не довів свого виправлення своєю поведінкою та ставленням до праці, так як не проявляв ініціативи щодо працевлаштування. В зв`язку з чим, комісією Ладижинської ВК було відмовлено в умовно-достроковому звільненні.
Прокурор заперечив проти задоволення заяви засудженого. Вказав, що він не довів своєю поведінкою та ставленням до праці, що став на шлях виправлення.
Заслухавши пояснення засудженого, захисника, представника установи виконання покарань, врахувавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи засудженого, суд вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_4 не обґрунтоване і не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ч. 2, 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Відповідно достатті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи із вимог ст. 81 КК України, при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості.

При вирішенні даного питання судом враховані положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.02.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» в якій передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК).

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільно -корисній праці, систематичним виконанням трудових обов`язків, відсутністю трудових порушень за весь час відбування покарання.

Згідно вимог чинного законодавства, яке регламентує порядок застосування умовно-дострокового звільнення, даному звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього часу довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності. Разом з тим, з матеріалів особової справи вбачається, що до засудженого ОСОБА_4 під час відбування покарання, заходи заохочення не застосовувались.

У судовому засіданні встановлено, що вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 09.04.2013 року ОСОБА_4 засуджений за ч.3 ст.187 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою. Строк покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з 13.08.2012 року.

16 липня 2013 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 09.04.2013 року, залишено без змін.

12 березня 2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16.07.2013 року скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

16 вересня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 09.04.2013 року, щодо ОСОБА_4 змінено. Вирішено перекваліфікувати дії ОСОБА_4 з ч.3 ст.187 КК України на ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. В решті вирок залишено без змін.

15 березня 2016 року ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області зараховано ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 13.08.2012 року по 16.07.2013 року, визначеними ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі. Вказана ухвала набрала законної сили 23.03.2016 року.

23.03.2016 року ОСОБА_4 був звільнений від відбування покарання.

07 квітня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16.09.2015 року, щодо ОСОБА_4 скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

09 червня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 09.04.2013 року, залишено без змін. ОСОБА_4 взято під варту в залі судового засідання апеляційного суду Одеської області. Зарахувано ОСОБА_4 термін відбутий ним покарання з урахуванням ухвали Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.03.2016 року в порядку ст.72 ч.5 КК України.

Згідно протоколу затримання від 09.06.2016 року ОСОБА_4 затримано в приміщенні апеляційного суду.

Згідно ухвали Ладижинського міського суду від 31.05.2017 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 12.03.2015 року по 16.09.2015 року у строк покарання, призначеного вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 09.04.2013 року.
Згідно характеристики та матеріалів особової справи засудженого вбачається, що кінець строку відбування покарання визначено 06.03.2020 року. Засуджений відбув 3/4 строку покарання.
При вирішенні питання про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 суд належним чином врахував особу засудженого, який неодноразово судимий, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, на шлях виправлення не став та знову продовжив свою злочинну діяльність.
Ці факти підтверджуються сукупністю доказів.
З характеристики на засудженого вбачається, що під час відбування покарання в Ладижинській ВК заходи стягнення застосовувалися один раз, заходи заохочення не застосовувались. На виробництві установи не працевлаштований, працювати не бажає. Безвідповідально ставиться до виконання робіт по благоустрою установи. Пдтримує соціально-корисні зв`язки з рідними. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.
Посилання засудженого на те, що дана характеристика складена упереджено, не спростовує висновків суду при розгляді даної справи, які зроблено при повному та всебічному дослідженні всіх інших матеріалів по справі, зокрема особової справи засудженого, та його пояснень в судовому засіданні, пояснень лікаря медичної частини та начальника відділення, де відбуває покарання засуджений. Крім того, з пояснень засудженого було встановлено, що його пояснення є частково суперечливими, оскільки зазначає, що не може працювати при відбуванні покарання, разом з тим, вказує, що на волі влаштується на роботу та зароблятиме кошти на своє лікування.
Суд враховує всю наявну характеризуючу особу інформацію в сукупності, та вважає, що одне дисциплінарне стягнення в засудженого не може саме по собі свідчити про його сумлінну поведінку та є лише однією з її складових.
Крім того, ОСОБА_4 , не проявляючи ініціативи по працевлаштуванню та не працюючи під час відбування покарання фактично не вважає за необхідне працювати, відтак суд вважає, що його ставлення до праці байдуже. Жодних доказів на підтвердження того, що він проявляв ініціативу для працевлаштування немає, що підтверджується і поясненнями самого засудженого.
Ці докази суд приймає до уваги та вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_4 положення ст. 81 КК України - умовно-дострокового звільнення від покарання на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, при цьому врахуванню підлягає те, що на даний час відсутні підстави вважати, що виконано ще одну з складових мети покарання, а саме - виправну.
Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід відмовити.
Керуючись ст. 84 КК України, ст.ст. 7, 26, 537, 539 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд Вінницької області.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя