Справа № 604/299/18
провадження № 1-кп/598/29/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2019 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі кримінальне провадження №604/299/18 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, що тимчасово не працює, раніше судимого:

- 03 квітня 2013 року вироком Роздільнянського районного суду Одеської області за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі і на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 1 рік;

- 01 грудня 2017 року вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України,-

встановив:

ОСОБА_4 07 березня 2018 року приблизно о 23 годині 05 хвилин, перебуваючи в одній із кімнат житлового будинку, що належить ОСОБА_6 , який знаходиться в с.Кам`янки Підволочиського району Тернопільськогї області, скориставшись тим, що ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння спить, незважаючи на присутність в даній кімнаті сестри ОСОБА_6 ОСОБА_7 , яка спостерігала за діями ОСОБА_4 та словесно намагалася його зупинити, усвідомлюючи і розуміючи протиправний характер та значення своїх дій, шляхом вільного доступу, умисно, з корисливих мотивів, повторно відкрито викрав із кишені штанів ОСОБА_6 , у які останній був одягнутий, грошові кошти в сумі 1700 гривень, чим завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_6 на вказану суму коштів.

14 березня 2018 року приблизно о 17 годині 35 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в житловому будинку ОСОБА_8 , який знаходиться в с.Козярі Підволочиського району Тернопільської області, скориставшись відсутністю інших осіб та переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, усвідомлюючи та розуміючи протиправний характер та значення своїх дій, діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, умисно повторно таємно викрав мобільний телефон «Нокіа 1280» вартістю 196 гривень зі стартовим пакетом «Київстар» вартістю 25 гривень, на рахунку якого були грошові кошти в сумі 50 гривень, і який знаходився на столі в одній із кімнат будинку та належав ОСОБА_9 , чим завдав шкоди потерпілому на загальну суму 271 гривню.

28 жовтня 2018 року приблизно о 15 годині 25 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи на вулиці с.Кам`янки Підволочиського району Тернопільської області, усвідомлюючи та розуміючи протиправний характер та значення своїх дій, діючи з корисливих мотивів, повторно, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого в момент його спричинення, а саме штовхнувши та завдавши при цьому декількох ударів кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_10 , відкрито викрав у нього із кишені штанів, в які він був одягнутий, мобільний телефон «myPhone» вартістю 2500 гривень, в чохлі якого знаходилися грошові кошти в сумі 900 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 3400 гривень.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 є винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, як за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), що вчинене повторно, ч.2 ст.186 КК України, як за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого повторно.
Під час судового розгляду даного кримінального провадження, а саме 25 березня 2019 року, між заступником керівника Кременецької місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , та за письмовою згодою потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно даної угоди, прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України. При цьому обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень. Також, сторони узгодили покарання, яке слід призначити обвинуваченому за вчинення кримінальних правопорушень, а саме за ч.2 ст.185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворо покарання більш суворим визначити покарання ОСОБА_4 у виді 4 років позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2017 року у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі, і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць. Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується з таким видом і мірою покарання. В даній угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України, які роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_4 ..

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши вищевказану угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального кодексу України та закону, суд приходить до висновку, що вищевказана угода може бути затверджена з таких мотивів.

Відповідно до положень ч.2 та ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересах або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Частиною 5 ст.469 КПК України передбачено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до

виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ч.3 та ч.4 ст.12 КК України, є злочинами середньої тяжкості та тяжкими злочинами. Шкоду завдано потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .. Потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 надано письмову згоду прокурору на укладення даної угоди про визнання винуватості. Угоду укладено під час судового провадження, узгоджена сторонами міра покарання відповідає вимогам КК України, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України, а її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, цілком розуміє права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, і наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватими, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до них у разі затвердження угоди судом.

Обґрунтованих і достатніх підстав вважати, що укладення угоди між сторонами не було добровільним, тобто є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також, що обвинувачений немає можливості виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, судом встановлено не було, що не заперечував у судовому засіданні і сам обвинувачений ОСОБА_4 ..

Умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

З огляду на вказане суд приходить до висновку про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для затвердження вищевказаної угоди про визнання винуватості і призначення узгодженої сторонами міри покарання.

Раніше обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартоюпродовжити до часу вступу вироку в законну силу, однак не довше ніж до 25 травня 2019 року включно.

При цьому, суд враховує те, що ОСОБА_4 об`єктивно обвинувачується у вчиненні середньої тяжкості та тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 06 років, а застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід відповідає його особі, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема незаконному впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, неявки до суду, продовження ним злочинної діяльності та переховування від суду, що буде перешкоджати кримінальному провадженню, а обрання більш м`якого запобіжного заходу не дасть змоги запобігти цим ризикам, які продовжують існувати.

Крім того, в судовому засіданні не встановлено будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, для застосування стосовно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а тому суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу.
Суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 в користь держави судові витрати в розмірі 2145 гривень за проведені судові товарознавчі експертизи за №6-227/18 від 23.03.2018 року та за №6-841/18 від 05.11.2018 року, судову трасологічну експертизу за №1.4-909/18 від 08.11.2018 року.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.369, 371, 373, 374, 392, 474, 475 КПК України, суд,-

засудив :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 25 березня 2019 року, між заступником керівника Кременецької місцевої прокуратури Тернопільської області

ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за №604/299/18.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.2 ст.186 КК України, призначивши йому покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців;

- за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2017 року у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі, і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його затримання - з 28 жовтня 2018 року.
Обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартоюпродовжити до часу вступу вироку в законну силу, однак не довше ніж до 25 травня 2019 року.

Речові докази по справі, а саме:

- мобільний телефон «Нокіа 1280» із стартовим пакетом «Київстар», який зберігається у ОСОБА_9 , повернути ОСОБА_9 , як власнику;

- мобільний телефон «myPhone» та 650 гривень, які зберігаються у ОСОБА_10 , повернути ОСОБА_10 , як власнику.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати у розмірі 2145 гривень за проведені судові товарознавчі експертизи за №6-227/18 від 23.03.2018 року та за №6-841/18 від 05.11.2018 року, судову трасологічну експертизу за №1.4-909/18 від 08.11.2018 року.

На даний вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Збаразький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Даний вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1