ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 626/3369/13-к Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/313/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч.4 ст. 368 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Красноградського районного суду Харківської області від 13 червня 2014 рокустосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Красноградського районного суду Харківської області від 13 червня 2014 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Київ, українець, громадянин України, з вищою освітою, одружений, працюючий в ТОВ фірма «ЕКСЕРГІЯ», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.368 КК України з призначенням покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади пов`язані із виконанням функцій представника влади чи місцевого самоврядування строком на 2 роки із конфіскацією частини належного йому майна.

Вказаним вироком встановлено, що згідно Положення про відділ містобудування та архітектури районної державної адміністрації, ОСОБА_7 , як завідувач сектору містобудування та архітектури Красноградської РДА забезпечує додержання законодавства у сфері містобудування та архітектури, державних стандартів, норм і правил, регіональних правил забудови населених пунктів, затвердженої містобудівної документації, здійснення контролю за їх реалізацією; бере участь у реалізації державної політики у сфері містобудування та архітектури; подає районній держадміністрації пропозиції з цих питань; розробляє і подає виконавчим органам сільських та міської радам пропозиції розміщення, будівництва житлово-цивільних, промислових, комунальних та інших об`єктів; розглядає і погоджує проекти конкретних об`єктів архітектури та видає замовникам висновки щодо їх затвердження; погоджує проекти розміщення та архітектурні рішення об`єктів благоустрою, монументального і монументально-декоративного мистецтва, зовнішньої реклами.
В середині вересня 2013 року до ОСОБА_7 звернувся ФО-П ОСОБА_10 , з метою з`ясування питання щодо можливості встановлення поблизу автодороги Харків-Сімферополь, в районі перехрестя вул.. Полтавська та вул.. Харківська в м. Краснограді, Харківської області, тимчасової споруди торгівельного призначення. В подальшому, тобто 30.09.2013 року, в ході обговорення вищезазначеного питання ОСОБА_7 , не належно виконуючи покладені на нього службові обов`язки, маючи умисел на одержання неправомірної вигоди, діючи умисно та протиправно в особистих інтересах, з корисливих мотивів, повідомив ОСОБА_10 , що за неправомірну вигоду в розмірі 40 000 гривень, він, використовуючи своє службове становище, може позитивно вирішити питання щодо підготовки, оформлення та видачі дозвільних документів та розміщення тимчасової споруди торгівельного призначення, а також вплине на позитивне рішення сесії Красноградсьої міської ради Харківської області щодо вищезазначеного питання.
15 жовтня 2013 року близько 17.00 годин ОСОБА_7 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, маючи умисел на одержання неправомірної вигоди для себе, діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, знаходячись в кафе «Парк», розташованому по АДРЕСА_3 зустрівся із ОСОБА_10 та згідно попередньої домовленості, отримав від останнього неправомірну вигоду в розмірі 40 000 ( сорок тисяч) гривень за підготовку, оформлення та видачу дозвільних документів на розміщення тимчасової споруди торгівельного призначення, а також вплив на позитивне рішення сесії Красноградської міської ради Харківської області щодо вищезазначеного питання.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 подали на нього апеляційні скарги.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Красноградського районного суду Харківської області від 13.06.2014 року скасувати в частині призначеного покарання, призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.368 КК України у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади пов`язані із виконанням функцій представника влади чи місцевого самоврядування строком на 2 роки із конфіскацією частини належного йому майна.
В обґрунтування вимог вказує на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_7 вину у скоєному злочині не визнав, не розкаявся, показання надав лише після дослідження доказів обвинувачення, на утриманні дітей та осіб похилого віку не має.
Крім того, апелянт посилається на те, що суд не вмотивував посилання на пом`якшуючу покарання обставину, а саме на тяжкий стан здоров`я ОСОБА_7 , та вплив цих обставин на необхідність зменшення міри покарання. Вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише у місцях позбавлення волі строком не менше 8 років.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі з уточненими вимогами просить вирок Красноградського районного суду Харківської області від 13.06.2014 року змінити, перекваліфікувати його дії із ч.4 ст.368 КК України на ч.1 ст.3682 КК України і призначити покарання не пов`язане з позбавленням або обмеженням волі.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує на неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, відсутність обєктивних даних, які б підтвердили обвинувачення за ч.4 ст.368 КК України. Крім того посилається, що судом не враховано, те що він страждає важкими хронічними захворюваннями, є постраждалим внаслідок аварії на ЧАЄС, має на утриманні дружину та малолітню дитину, та є єдиним годувальником в сім`ї.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі з уточненими вимогами просить вирок Красноградського районного суду Харківської області від 13.06.2014 року скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.4 ст.368 КК України.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд не врахував, відсутність обєктивних даних, які б підтвердили обвинувачення за ч.4 ст.368 КК України, оскільки ОСОБА_7 отримав гроші за створення графічного проекту торгівельного павільйону, вина ОСОБА_7 , на його думку, ґрунтується на недопустимих доказах, вказує на порушенням права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки судом не проведено жодної повторної експертизи за його клопотаннями, пред`явлення підозри за відсутності захисника, суперечливості місця затримання та обшуку ОСОБА_7 , відсутність рішення про зміну підслідності та рішень, ухвал суду на проведення усіх НСРД.
Крім того посилається на необхідність повторного проведення ряду слідчих дій, а саме: допит свідків, дослідження речових доказів, проведення комплексної судової експертизи для встановлення первинності аудіо-відеозаписів та апаратури, яка використовувалася під час проведення слідчих дій.

Вислухавши доповідь судді; пояснення захисника та обвинуваченого , які підтримали свої апеляційні скарги ; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні; вивчивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню зважаючи на наступне.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційних доводів апелянтів, щодо наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає їх слушними, оскільки ця частина доводів не позбавлена правових та фактичних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, зокрема положеннями ст. 91 та ст. 94 КПК України.
Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.
Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний вирок, суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен був дослідити всі докази сторони обвинувачення та докази і позицію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.
Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд не виконав.
Як вбачається з матеріалів справи, негласні слідчі (розшукові) дії були проведенні за цим кримінальним провадженням на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Харківської області від 01 жовтня 2013 року.
Відповідно до положень ч.2 ст.290 КПК України, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості чи меншого ступеня винуватості обвинуваченого або сприяти пом`якшенню покарання. Сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одна одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Отже, з вищенаведених положень убачається, що невідкриття матеріалів сторонами в порядку цієї статті є окремою підставою для визнання таких матеріалів недопустимими, як докази. При цьому відкриттю в обов`язковому порядку підлягають і матеріали, які є правовою підставою проведення таких дій (ухвали, постанови, клопотання), що забезпечить можливість перевірки стороною захисту та судом допустимості результатів таких дій, як доказів.
Відповідно до мотивувальної частини оскаржуваного вироку, на підтвердження вини ОСОБА_7 за ч.4 ст.368 КК України, згідно пред`явленого обвинувачення, суд послався на відомості висновку від 30.11.2013 року за № 130 по судовій експертизі звуко-та відеозапису, відеофайла «PICT0007/ AVI», звукозаписів, які містяться на наданих прокурором оптичних дисках «Kaktus DVD-RW» реєстр. № 3380/ГВ «К». і Kaktus DVD-RW» реєстр. № 3395/ГВ «К» та на компакт-касетах «Maxell» реєстр. № 3381/ГВ «К» не таємно 07.11.2013, «Maxell» № 3382 ГВ «К» не таємно 07.11.2013 року. Всі процесуальні дії, які були проведенні органом досудового розслідування та зафіксовані на звуко- та відеозаписах, були проведенні на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Харківської області від 01 жовтня 2013 року, яка не була надана для ознайомлення стороні захисту під час відкриття матеріалів кримінального провадження в порядку, що передбачених ст.290 КПК України. Цю ухвалу слідчого судді не було надано і під час судового розгляду провадження в суді першої інстанції.
Крім того, відповідно до відомостей протоколу від 15.10.2013 року, огляд заздалегідь ідентифікованих засобів грошових коштів в розмірі 40 000 грн. відбувався на підставі доручення прокурора, в порядку ст.36 КПК України (арк.69-94 т.2).
Разом з цим, згідно змісту ч.7 ст.271 КПК України, під час контролю за вчиненням злочину прокурор приймає рішення, в якому зобов`язаний зазначити , крім відомостей, передбачених статтею 251 цього Кодексу, наступне: 1) викласти обставини, які свідчать про відсутність під час негласної слідчої (розшукової) дії провокування особи на вчинення злочину; 2) зазначити про застосування спеціальних імітаційних засобів.
Відповідного процесуального рішення (постанови), прийнятого прокурором на підставі ч.7 ст.271 КПК України, матеріали судового провадження не містять. В реєстрі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000283 (арк.5-6 т.1) нема даних про рішення прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину.
Як вбачається з протоколів про надання підозрюваному ОСОБА_7 та його захисникам доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 03.12.2013 року, а також додатку до них (арк.267-268, 269-270, 271-272 т.2), стороні захисту також не надавалось для ознайомлення, в порядку ст.290 КПК України, рішення прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.
При цьому, згідно із ч. 12 ст. 290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Таким чином, законодавець встановив процедуру, яка забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, тобто надає можливість сторонам майбутнього судового розгляду ознайомитися із доказами кожної із них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду.
На необхідність дотримання законної процедури, принципу рівності сторін та права обвинуваченої особи на захист під час кримінального провадження неодноразово у своїх рішеннях наголошував Європейський суд з прав людини.
Зокрема, про необхідність надання доступу стороні захисту до матеріалів, які стосуються негласних слідчих (розшукових) дій, як гарантії справедливого судового розгляду, йдеться у рішенні Європейського суду «Едвардс і Льюіс проти Сполученого Королівства» від 27 жовтня 2004 року, в якому зазначено, що, відповідно до вимоги справедливості, передбаченої статтею 6 Конвенції, прокуратура мала ознайомити захист з усіма доказами у справі як на користь, так і проти обвинуваченого, і те, що у вказаній справі цього не було зроблено, призвело до недоліків судового розгляду.
Також суд зазначав, що кримінальне провадження, у тому числі складові такого провадження, які стосуються процедури, мають бути засновані на принципі змагальності, і має бути забезпечена процесуальна рівність сторін обвинувачення і захисту. Право на судовий розгляд за принципом змагальності означає, що сторонам обвинувачення і захисту має бути надана можливість ознайомитися із зауваженнями та доказами, наданими іншою стороною, і відповісти на них (справа «Джеват Сойсал проти Туреччини»). Згідно із принципом рівності сторін змагального процесу як однієї зі складових розширеної концепції справедливого суду кожній стороні повинно бути надано розумну можливість представити свої аргументи на умовах, які не ставлять її у гірше становище порівняно з опонентом (справа «Фуше проти Франції»).
Відповідно до принципу рівності сторін, сторона обвинувачення не вправі приховувати, не надавати обвинуваченому матеріали, що перебувають у неї або доступні їй, які можуть допомогти обвинуваченому звільнитися від кримінальної відповідальності чи отримати менш суворий вирок. Це право (і, відповідно, обов`язок держави) було підтверджено у справі «Джасперс проти Сполученого Королівства» від 16 лютого 2000 року. Таке правило стосується й матеріалів, які можуть викликати сумнів щодо доказів, наданих обвинувачем.
Отже, факт ознайомлення з матеріалами справи після закінчення розслідування не є достатнім для відстоювання стороною захисту своєї позиції у кримінальному процесуальному змаганні. За таких умов, коли стороні обвинувачення відомі всі докази, а сторона захисту не володіє інформацією про них до завершення розслідування, порушується баланс інтересів у кримінальному процесі.
Частина дванадцята статті 290 КПК України фактично передбачає кримінальну процесуальну санкцію стосовно сторін кримінального провадження, яка реалізується в разі невиконання сторонами обв`язку щодо відкриття матеріалів, яка полягає в тому, що в майбутньому суд не має права допустити відомості як докази у невідкритих матеріалах. Так, невідкриття сторонами кримінального провадження одна одній матеріалів суттєво зменшує їх доказову базу, що, в свою чергу, може негативно вплинути на законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення.
Для доведення допустимості результатів НСРД мають бути відкриті не тільки результати цих дій, а й документи, які стали правовою підставою їх проведення (клопотання слідчого, прокурора, їх постанови, доручення, ухвала слідчого судді), оскільки змістом цих документів сторони можуть перевірити дотримання вимог кримінального процесуального закону стосовно негласних слідчих (розшукових) дій.
Така позиція повністю узгоджується із висновками, викладеними в рішеннях ВСУ, з якими погодилась Велика Палата Верховного Суду (постанова від 16 січня 2019 року), де використано телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення правових норм, закріплених у ст. 290 КПК, та визначено мету приписів вказаних у цих нормах, що полягає у забезпеченні:
1) відкриття матеріалів іншій стороні до їх безпосереднього дослідження у суді;
2) можливості перевірки стороною захисту та судом допустимості результатів НСРД як доказів шляхом дослідження судом першої інстанції процесуальних документів, які стали правовою підставою для їх проведення;
3) недопустимості оперування судом доказами, допустимість яких є імовірною,
4) права обвинуваченого на захист, а саме - надання обвинуваченому достатніх можливостей і часу для спростування доказів, які містяться у протоколах НСРД;
5) справедливості судового розгляду в цілому.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на момент відкриття матеріалів досудового розслідування, ухвала, яка стала процесуальною підставою проведення НСРД, та рішення прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину не були долучені до матеріалів кримінального провадження та їх не було відкрито стороні захисту відповідно до вимог статті 290 КПК України. Крім того, вони не були відкриті і під час судового розгляду. Тобто в даному випадку мало місце порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме положень ст. 290 КПК України, що залишилося поза увагою суду першої та свідчить на користь апеляційних доводів сторони захисту.

Разом з тим, будь-якої оцінки зазначеним обставинам, всупереч вимог ст.ст.85-90 КПК України, п.2 ч.3 ст.374 КПК України, судом в оскаржуваному вироку надано не було, у зв`язку з чим, на думку колегії суддів, встановлені порушення суду першої інстанції - є істотними, оскільки таке дослідження доказів та їх оцінка мало істотне значення для ухвалення законного, справедливого та обґрунтованого судового рішення, а необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Судом першої інстанції не перевірено дотримання правоохоронними органами законної процедури отримання аудіо-, відео контролю особи, проведення контролю за вчиненням злочину, що становило основний критерій допустимості одержаних доказів. Посилання на відповідну ухвалу слідчого судді або доручення прокурора у відповідних протоколах не є достатнім підтвердженням їх законності. Протокол не є процесуальним першоджерелом такої інформації, не містить даних, які б розкривали суттєві умови судового дозволу і дозволяли перевірити дотримання правоохоронними санкціонованих меж.
У рішенні про проведення контролю за вчиненням злочину прокурор відповідно до ч.7 ст.271 КПК України зобов`язаний також викласти обставини, які свідчать про відсутність провокування особи на вчинення злочину.
Таким чином суд першої інстанції не дослідив та не перевірив усі докази сторони захисту про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених під час досудового розслідування, а вказані відомості мають істотне значення з приводу доведеності вини та обсягу обвинувачення.

Отже, у зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив вирок стосовно ОСОБА_7 з істотним порушенням кримінального процесуального закону , а тому на підставі ч.1 ст. 412 та п.3 ч.1 ст. 409 КПК України він підлягає скасуванню , а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд .
Встановлені при апеляційному розгляді обставини, свідчать про наявність істотних порушень КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, оскільки ці порушення одночасно свідчать про неналежне дотримання вимог ч.3 ст. 370 КПК України, відповідно до якої обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення - є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до вимог ст. 409 КПК України невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) ; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону(ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) , є підставами для скасування судового рішення.

З урахуванням встановлених порушень вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості розглянути решту апеляційних доводів сторони захисту та обвинувачення.
За таких обставин , вимоги апеляційних скарг прокурора, обвинуваченого та його захисника щодо необхідності скасування оскарженого вироку є цілком обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Але апеляційні вимоги щодо необхідності ухвалення апеляційним судом нового вироку, скасування або зміни вироку та закриття кримінального провадження задоволенню не підлягають , зважаючи на наступне.
Згідно ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Одночасно , згідно вимог ст. 23 КПК України , суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_11 в суді першої інстанції розглядалось в повному обсязі , колегія суддів без повторного безпосереднього дослідження усіх доказів в кримінальному провадженні позбавлена можливості надати їм іншу оцінку , зокрема в частині доведеності вини обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням , як наслідок можливості закриття кримінального провадження.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України апеляційний суд має право повторно дослідити докази в кримінальному провадженні лише за відповідним клопотанням сторін. Згідно ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Усних або письмових клопотань про повторне дослідження доказів, допит свідків та інше до апеляційного суду не надходило. Не зазначено такого прохання і в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника.
Таким чином в цій ситуації апеляційний суд позбавлений можливості ухвалення судового рішення , без порушення основних засад кримінального провадження , зазначених в ст.ст. 22, 23 КПК України.
Апеляційна вимога прокурора щодо необхідності ухвалення апеляційним судом нового вироку та призначення обвинуваченому нового покарання задоволенню не підлягає , оскільки встановленні під час апеляційного розгляду порушення є істотними та такими, що обумовлюють скасування вироку і призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Враховуючи наведене апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого та його захисника слід задовольнити частково, вирок суду першої інстанції скасувати в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Разом з цим, суду першої інстанції під час нового судового розгляду необхідно ретельно перевірити апеляційні доводи прокурора, обвинуваченого та його захисника.
Колегія суддів, в силу вимог ч.3 ст.415 КПК України, звертає увагу суду першої інстанції на те, що висновки і мотиви з яких скасовані судові рішення є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 412 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Красноградського районного суду Харківської області від 13 червня 2014 рокустосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження щодо в суді першої інстанції.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді-