В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевский районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чубарівка, Пологівського району, Запорізької області, громадянина України, має загальну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, дітей на утриманні не має, без реєстрації місця проживання, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
03 листопада 2018 року приблизно о 18 годині 35 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, знаходячись в приміщенні будинку, який розташований на ділянці № НОМЕР_1 , кооперативу Запоріжсталь № 1 в м. Запоріжжі, застосував відносно потерпілої ОСОБА_5 насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, при цьому руками штовхнув останню в спину, після цього відкрито викрав мобільний телефон NOKIA, model: 1112, Imei: НОМЕР_2 вартістю 217 гривень 25 копійок, в середині якого знаходилась сім карта мобільного оператору Київстар вартістю 50 гривень, звязку з ключами у кількості шести штук, які матеріальної цінності для потерпілої не представляють, банківську карту «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , тим самим відкрито викрав майно ОСОБА_5 , спричинивши останній матеріальний збиток на загальну суму 267 гривень 25 копійок та зник з місця скоєння злочину.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що обвинувачений ОСОБА_6 за її згодою мешкав у її дачному будинку. 03.11.2018 ввечері, коли вона зайшла до дачного будинку, де перебував ОСОБА_6 , він штовхнув її та почав вимагати гроші, а після вимагав мобільний телефон, при цьому погрожуючи фізичною розправою. При вказаних обставинах ОСОБА_6 заволодів її мобільним телефоном, звязкою ключів, банківською карткою та із вказаним майном зник, замкнувши її у дачному будинку. Пізніше 05.11.2018 все вищевказане майно було повернуто. Просила суд призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав, щиро розкаявся, попросив вибачення у потерплої та пояснив, що з дозволу ОСОБА_5 мешкав у її дачному будинку. 03.11.2018 подзвонивши ОСОБА_5 попрохав її зайти та коли вона зайшла до будинку, він, погрожуючи їй забрав її речі: мобільний телефон, ключі, банківську картку та пішов із вказаного будинку. Пізніше був затриманий працівниками поліції.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються.

Відповідно до ч.3,4 ст.349, 351 КПК України суд, з урахуванням повного визнання винуватості обвинуваченим, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин, що підтверджують винуватість обвинуваченого, які ніким не оспорюються. При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому розгляд провадження провадився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України», та кваліфікує його дії за ч.2 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття.

Обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, у відповідності до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, обставини вчинення вказаного діяння, та думку потерпілої щодо призначення покарання обвинуваченому, яка покладається на розсуд суду.

Також суд враховує особу обвинуваченого, який не працевлаштований, не одружений, раніше в силу ст.89 КК України не судимий, на обліку в КУ ОЗКД (нарколог) не перебуває, на обліку в КУ ОКПЛ (психіатр) не перебуває, постійного місця реєстрації та проживання не має, стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , який має відповідне захворювання серця та потребує постійного лікування, відсутність матеріальної шкоди, суд вважає що для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових злочинів до нього необхідно застосувати покарання в межах санкції статті.

Суд, приймаючи до уваги також і наявність пом`якшуючих покарання обставин, конкретні обставини вчинення злочину, вважає, що забезпечити виправлення ОСОБА_6 можливо без реального відбування ним покарання, але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків протягом іспитового строку, який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
На погляд суду, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При цьому суд вважає, що призначення такого покарання ОСОБА_6 буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), що випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням відповідних обов`язків, до набрання вироку законної сили.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Судові витрати відсутні. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 366-371, 373-376, 395, 532 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, який суд визначає 3 (три) роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, або роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 змінити на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків: прибувати на виклик до суду або прокурора, утримуватися від спілкування з потерпілою ОСОБА_5 , до набрання вироку суду законної сили.

Звільнити ОСОБА_6 з-під варти у залі суду.

Зарахувати у строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 строк знаходження під вартою в період з 08.01.2019 по 06.03.2019.

Речові докази:
- мобільний телефон „NOKIA, model: 1112, Imei: НОМЕР_2 , банківську карту «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , сім карта мобільного оператору Київстар, звязку з ключами у кількості шести штук, які передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_5 залишити за належністю ОСОБА_5 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1