Справа № 591/4601/18
Провадження № 1-кс/591/48/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 рокум. Суми

Слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 , з участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши в закритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого-криміналіста СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 про обрання підозрюваній ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся із зазначеним клопотанням, погодженим з прокурором, яке мотивував тим, що слідчим управлінням здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0002512 від 02.08.2018, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України. Також у клопотанні зазначено, що під час здійснення досудового розслідування було складено та вручено у спосіб, передбачений ст.ст. 111, 135 КПК України, підозру ОСОБА_6 . Крім того, у зв`язку з тим, що встановити місцезнаходження ОСОБА_6 було неможливо, то постановою слідчого від 07.09.2018 її оголошено у розшук, а ухвалою слідчого судді від 18.09.2018 року надано дозвіл на її затримання з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Оскільки на даний час існують ризики, передбачені п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а підозрювану ОСОБА_6 оголошено у міжнародний розшук, то на підставі ч.6 ст.193 КПК України просив розглянути клопотання та обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого, вважав підозру оголошену ОСОБА_6 обґрунтованою, а ризики, про які йдеться у клопотанні, доведеними, у зв`язку з чим та враховуючи те, що ОСОБА_6 оголошена в міжнародний розшук, просив обрати для вказаної особи саме тримання під вартою.

Захисники в письмових запереченнях та в судовому засіданні (у тому числі захисник ОСОБА_7 в судових засіданнях, на яких був присутній) наполягали на тому, що: по-перше, інформація сторони обвинувачення про нібито перебування ОСОБА_6 на території РФ не підтверджена належними доказами; по-друге, докази у справі збираються однобоко та необ`єктивно, а оголошена ОСОБА_6 підозра є необґрунтованою, оскільки зібрані стороною обвинувачення докази щодо причетності її до вбивства свого чоловіка є спірними та неочевидними; по-третє, сторона обвинувачення наполягає на обранні стосовно підозрюваної ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу без врахування стану її здоров`я, хоча рішенням ЄСПЛ «Буяк проти Польщі» встановлюється вимога до держави враховувати стан здоров`я підозрюваного під час обрання запобіжного заходу з метою недопущення нелюдського та такого, що принижує гідність поводження; по-четверте, на їх переконання обрання запобіжного заходу до закінчення строку дії ухвали про надання дозволу на затримання з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу є незаконним. Враховуючи такі обставини, просили відмовити слідчому у задоволенні поданого клопотання.

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

З доданого до клопотання Витягу з ЄРДР та матеріалів вбачається, що СУ ГУНП в Сумській області здійснює досудове розслідування кримінального провадження за № 0002512 від 02.08.2018, про те, що 02.08.2018 року на території власного подвір`я було виявлено труп ОСОБА_8 з вогнепальними пораненнями. Крім того, незадовго до смерті у будинку, де мешкав ОСОБА_8 із своєю сім`єю, сталась пожежа, причиною якої став підпал.

У вчиненні вказаних кримінальних правопорушень органи досудового розслідування підозрюють дружину померлого ОСОБА_8 ОСОБА_6 , її дії кваліфікували за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, про що склали підозру, а 08.09.2018 року - повідомили їй про це у спосіб передбачений ч.2 ст.135, ч.1 ст. 278 КПК, а саме: шляхом вручення повідомлення про підозру члену її сім`ї матері ОСОБА_9 .

І в даному випадку наявність серед доданих до клопотання документів: лікарського свідоцтва про смерть №502 від 04.08.2018 року, в якому зазначено про причину смерті ОСОБА_8 від вогнепальних поранень, висновків судової вибухово-технічної експертизи від 28.08.2019 року №19/119/7-1/1204 та від 03.09.2018 року №19/119/7-1/1227е, згідно яких на поверхнях блузи та джинсів ОСОБА_6 та на змивах з правої руки ОСОБА_6 виявлені сліди продуктів пострілу (сліди вибухового перетворення капсульного складу), протоколу огляду місця події від 02.08.2018 року, в якому зафіксовано виявлення та вилучення вказаних речей, що належать ОСОБА_6 , - дають підстави вважати підозру оголошену ОСОБА_6 за ст.115 ч.1, ст.263 ч.1 КК України обґрунтованою.

Крім того, додані до клопотання висновки: експертизи нафтопродуктів та паливно-мастильних матеріалів від 16.08.2018 року №19/119/7-1/1200е, а також - пожежно-технічної експертизи від 03.09.2018 року №19/119/10/34е про те, що причиною пожежі стало занесення вогню ззовні, що вогонь виник з двох різних місць займання, що у пожежному смітті вилученому під час ОМП з кімнати будинку, де сталась пожежа, виявлені сліди нафтопродуктів, разом з показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , які вказували на конфлікти у сім`ї ОСОБА_11 між подружжям, а також показами ОСОБА_12 , який був свідком конфлікту в день смерті ОСОБА_8 , - дають підстави стверджувати про те, що версія органів досудового розслідування про можливу причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, є небезпідставною, а оголошена за вказаною статтею підозра обґрунтованою.

При цьому, необхідно звернути увагу захисників, які вказували на недостатність зібраних доказів для пред`явлення підозри, що для визнання підозри обґрунтованою не є необхідним наявність доказів, достатніх для складання обвинувального акту, і в подальшому пред`явлення обвинувачення взагалі може не відбутись. Крім того, питання винуватості чи невинуватості особи не є тими питаннями, які слідчий суддя має право досліджувати під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу.

До того ж, доводи захисників про однобокість та упередженість здійснення досудового розслідування, про незаконність дій та допущення порушення прав ОСОБА_6 , які на їх думку, були допущені правоохоронцями під час проведення досудового розслідування, є тими питаннями, які можуть вирішуватись стороною захисту під час здійснення досудового розслідування завдяки активній реалізації стороною своїх процесуальних прав у вказаному кримінальному провадженні: шляхом подачі клопотань, скарг, а також доказів на спростування відомостей, що містяться у зібраних органами досудового розслідування доказах.

Розгляд же клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 слідчий суддя здійснює відповідно до ч.6 ст.193 КПК України та під час розгляду компетентний з`ясовувати лише наявність підстав, передбачених ст.177 КПК України, а не вирішувати інші питання, розгляд яких регулюється іншими нормами КПК.

Крім того, самих по собі показів ОСОБА_13 про невинуватість ОСОБА_6 , які вона надала під час розгляду даного клопотання, недостатньо для спростування доказів долучених до клопотання.

Натомість докази, долучені до клопотання слідчим, дають підстави об`єктивному спостерігачу вважати, що ОСОБА_6 могла вчинити дії, про які зазначено в оголошеній їй підозрі, а тому оголошену ОСОБА_6 підозру слід вважати обґрунтованою.

Як зазначалось вище, в поданому клопотанні слідчий ставить питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_6 за її відсутності.

Відповідно до ч.6 ст.193 КПК України слідчий суддя може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний оголошений у міжнародний розшук.

При цьому, згідно ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Як в письмових запереченнях, так і в судовому засіданні сторона захисту ставила під сумнів факт оголошення ОСОБА_6 в міжнародний розшук.

З цього приводу слід звернути увагу захисників на процедуру оголошення особи в міжнародний розшук.

Так, процедура оголошення в міжнародний розшук особи є одним із найпотужніших інструментом Інтерполу, головною функцією якого є створення та підтримка різноманітних баз даних, якими можуть користуватись правоохоронні органи країн-членів організації ( у тому числі Україна).

Механізм такого оголошення в рамках Інтерполу має певні відмінності в різних країнах-членах в залежності від особливостей їх національного законодавства. В Україні ж стадії цього процесу виглядають наступним чином:

1)У разі, якщо у компетентного правоохоронного органу є підстави вважати, що особа, яка проходить по перебуває за межами нашої країни, в такому разі посадова особа цього органу (Нацполіції, прокуратури, СБУ та ін.) направляє запит до Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Нацполіції, що виконує функції НЦБ Інтерполу в нашій країні.

2)Після отримання такого запиту співробітники НЦБ здійснюють первинну перевірку на предмет правильності його оформлення й відповідності національному та міжнародному законодавству.

3)За результатами цієї перевірки НЦБ пересилає запит вже до Генерального секретаріату Інтерполу. Однак у разі невідповідності цього запиту вищезазначеним критеріям ЦНБ має право зупинити його або взагалі відмовити у виконанні.

4)Генеральний секретаріат здійснює повторну перевірку запиту.

5)У разі успішного проходження цієї перевірки Генеральний секретаріат публікує оголошення в розшук запитуваної особи, повідомляючи при цьому всі країни-учасниці Інтерполу. Саме з цього моменту особа вважається оголошеною у міжнародний розшук. При цьому, повідомлення щодо оголошення в розшук публікується у вигляді так званої «картки» (notice), які є інструментом міжнародного розшуку та способом обміну інформацією. Такі «картки» обов`язково мають відповідний колір в залежності від мети розшуку ( наприклад, синій або блакитний у разі збирання матеріалів щодо певної особи в інтересах слідства, жовтий у разі пошуку зниклих безвісти осіб тощо). За загальним правилом «картки» не підлягають оприлюдненню, проте це є можливим виключно за дозволом держави, яка здійснила запит. Таким чином, більшість з «карток» є непублічними, а ту решту, яким все ж таки було надано розголосу, розміщуються на офіційному сайті Інтерполу.

В даному випадку, надані слідчому судді документи (інформація НЦБ Інтерполу про встановлення місцезнаходження ОСОБА_6 на території Суджанського району Курської області РФ, запит поліції, відповідь на запит та витяг з бази даних Генерального секретаріату Інтерполу) підтверджують те, що ОСОБА_6 оголошена в міжнародний розшук.

При цьому, зазначення у вказаному Витягу та відповіді на запит щодо оголошення в міжнародний розшук інформації про те, що колір виставленої стосовно розшукуваної ОСОБА_6 картки є блакитним/синім та що розшукувана має статус підозрюваної - вказує на те, що ОСОБА_6 оголошено у розшук саме по кримінальному провадженню №0002512, а не по іншому кримінальному провадженню, яке розслідувалось за фактом зникнення безвісти ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , на чому наполягала сторона захисту, бо в такому разі була б виставлена жовта картка.

Тобто, вказані обставини дають підстави слідчому судді розглядати клопотання про обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 за відсутності останньої.

Обґрунтовуючи подане клопотання слідчий вказував на існування ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

В той же час, переконливих доводів чи доказів на підтвердження обґрунтувань того, що ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що може впливати на свідків, а також, що вона схильна до вчинення інших кримінальних правопорушень слідчому судді не надано та слідчий у клопотанні, а прокурор у судовому засіданні не навели.

Натомість, як з`ясовано в ході розгляду клопотання,: ще в перші часи та дні після події -смерті ОСОБА_8 СОГ та органами досудового розслідування були проведені огляд місця події та обшуки за місцем мешкання ОСОБА_6 , її батьків, батьків померлого, під час яких було виявлено та вилучено предмети, речі, документи, які мають значення для кримінального провадження (у тому числі пістолет, яким заподіяно вогнепальних поранень ОСОБА_8 ). В подальшому, жодного разу не виникало питання про те, що взагалі є чи можуть бути ще якісь предмети ( у тому числі невикористані патрони до пістолету, з якого здійснювався постріл) чи документи, які ще не відшукані слідчим, але мають значення для досудового розслідування. А за таких обставин, не зрозуміло, про які речі чи документи веде мову слідчий, коли зазначає про існування ризику того, що ОСОБА_6 може якісь речі або документи знищити, спотворити чи сховати.

Крім того, до клопотання додано протоколи допиту свідків, які попереджені про кримінальну відповідальність. При цьому, жодного конкретного факту або доказів того, що ОСОБА_6 впливала, впливає чи має намір впливати на надані цими свідками покази слідчому судді не надано.

За таких обставин, твердження слідчого про існування ризиків, передбачених п.п.2,3 ч.1 ст.177 КПК України, є лише його припущеннями.

Ризик вчинення нових кримінальних правопорушень є виправданим тоді, коли попередня поведінка дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятися у своїх злочинних діях.

В даному випадку, ОСОБА_6 раніше ніколи до відповідальності не притягувалась. Згідно наданої ж органами досудового розслідування характеристики з місця проживання, ОСОБА_6 виключно позитивно характеризується, до вчинення злочинів не схильна, скарг чи заяв на неї не надходило.

Враховуючи такі обставини, вважаю, що вказівка слідчого на схильність ОСОБА_6 до вчинення правопорушень є тільки припущенням, в основу якого не покладено жодного доказу чи конкретного факту, який би переконав слідчого суддю в тому, що ризик вчинення ОСОБА_6 інших кримінальних правопорушень існує. А лише тяжкість злочинів, які на даний час інкримінують органи досудового розслідування підозрюваній, не вказують на можливу схильність останньої до вчинення правопорушень. Тобто, і ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, є недоведеним.

Натомість, надані документи (зокрема, копія повідомлення НЦБ Інтерполу в РФ про те, що місцезнаходження ОСОБА_6 встановлено на території Суджанського району Курської області, та інформація Держприкордонслужби України, що відомостей про перетин ОСОБА_6 у період з 07.08.2018 року по 11.02.2019 року державного кордону в базі даних не виявлено) вказують на те, що ОСОБА_6 вже через декілька днів після смерті її чоловіка без очевидних поважних причин перетнула кордон поза межами пункту пропуску державного кордону.

При цьому, ОСОБА_6 залишила країну: не повідомляючи про це рідних та своїх захисників (як вони стверджують), порушуючи звичайний уклад свого життя та уклад життя своєї малолітньої доньки, незважаючи на стан здоров`я, через який, як зазначали свідки, перебувала на обліку у лікаря та систематично проходила курси лікування, залишивши своїх батьків та батьків померлого чоловіка, які після такої втрати очевидно мали і мають потребу у її присутності, її підтримці, її увазі.

Такі обставини та зазначена поведінка підозрюваної в сукупності дають підстави говорити про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, і переважають доводи захисників про те, що органи досудового розслідування не вживають достатніх зусиль для того, щоб відшукати ОСОБА_6 .

А наявність вказаного ризику та обґрунтованої підозри вказують на те, що в даному випадку є підстави для обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою згідно ч.6 ст.193 КПК України.

Щодо стану здоров`я, як обставини яку потрібно враховувати під час обрання запобіжного заходу з огляду на положення ст.178 КПК, то слід зазначити наступне.

Дійсно, допитані під час досудового розслідування свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також допитана в судовому засіданні під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу свідок ОСОБА_13 повідомляли про хворобливий стан ОСОБА_6 , який викликає занепокоєння. Проте, жодних медичних документів чи висновків лікарів про встановлений діагноз підозрюваної, про її перебування у зв`язку з хворобою на диспансерному обліку, про необхідність лікування тільки в конкретних чи особливих умовах - як органи досудового розслідування, так і сторона захисту слідчому судді не надали.

За таких обставин, вважаю, що відомості про стан здоров`я ОСОБА_6 потрібно врахувати, але, при цьому, тільки показів свідків слідчому судді не достатньо для того, що робити категоричний висновок про неможливість обрання підозрюваній запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчий же суддя виходить з доказів, що були досліджені в судовому засіданні під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, з яких вбачається, що підозрювана згідно інформації, яку надано на запит органу досудового розслідування, у період з 01.08.2018 року і до кінця січня 2019 року в жодну лікарню Сумської області за отриманням медичної допомоги не зверталась. Крім того, ОСОБА_6 , не дивлячись на стан здоров`я, про який зазначали свідки, не повідомивши жодному з рідних, виїхала з постійного місця проживання та лікування на територію РФ поза межами офіційного пункту пропуску.

При цьому, рішення ЄСПЛ «Буяк проти Польші», на яке сторона захисту посилається в своїх письмових запереченнях, стосується скарги ОСОБА_16 на невідповідну медичну допомогу у в`язниці при наявних у нього серйозних неврологічних та ортопедичних проблемах після автомобільної аварії. Тобто, встановлені у вказаному рішенні обставини та висновки жодним чином не стосуються обставин клопотання про обрання стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу, які є предметом розгляду.

В даному ж випадку, як вже зазначено вище, клопотання про обрання запобіжного заходу обирається у відсутність особи і на момент розгляду клопотання слідчому судді не надано висновків лікарів про те, що ОСОБА_6 не зможе отримувати належне лікування, якого вимагає стан її здоров`я, в разі обрання такого запобіжного заходу. Разом з цим, учасники процесу не позбавлені можливості надання і вивчення таких документів під час вирішення клопотання про застосування обраного запобіжного заходу, яке буде розглядатись вже за участю ОСОБА_6 , в разі її затримання або добровільної явки.

Також вважаю необґрунтованими посилання захисника у письмових запереченнях на рішення ЄСПЛ «Подвезько проти України», твердження сторони захисту про те, що розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу у відсутність ОСОБА_6 є порушенням її прав на свободу та особисту недоторканість, а також що розгляд такого клопотання при наявній ухвалі слідчого судді про дозвіл на затримання з метою приводу, яка діє до 18.03.2019 року, порушує її право на захист і, зокрема, право її особистої участі при розгляді клопотання.

Так, дійсно право на свободу та особисту недоторканість встановлено ст.29 Конституції України та є одним з визначальних та фундаментальних конституційних прав людини, проте, таке право не є абсолютним і відповідно до вказаної конституційної норми може обмежуватись, але тільки на підставах та у порядку, які визначені в законі.

Чинним КПК України, а саме: Розділом ІІ Кодексу, визначено підстави та порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження, які обмежують конституційні права на свободу та особисту недоторканість у кримінальному провадженні, і, зокрема, ч.6 ст.193 КПК України - порядок обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відсутність особи, яка оголошена в міжнародний розшук.

І в даному випадку звернення органів досудового розслідування з клопотанням у спосіб і порядку, встановленому ст.193 КПК України, а також розгляд слідчим суддею клопотання в порядку, передбаченому цією нормою, вказує на те, що обмеження конституційних прав і свобод ОСОБА_6 в даному випадку не є свавільним. При цьому, органи досудового розслідування переслідують легітимну мету виконати завдання кримінального провадження і додані до клопотання матеріали підтверджують те, що в даному випадку потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваної ОСОБА_6 . Крім того, як вже зазначалось вище, органи досудового розслідування в даному випадку довели, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, яка може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, про який йдеться у клопотанні.

У справі ж, на яку посилається сторона захисту - «Подвезько проти України» - Європейський суд з прав людини визнав порушення пунктів 1,3,4 статті 5 Конвенції, а не ст.ст.1 та 3 Конвенції, як стверджував захисник. Крім того, вказані порушення стосувались того, що тримання заявника ОСОБА_17 під вартою на стадії досудового розслідування тривало близько десяти місяців та, при цьому, не ґрунтувалося на належних і достатніх підставах, що суди не аргументували необхідність тримання заявника під вартою упродовж зазначеного строку, не здійснювали належну оцінку фактів стосовно необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин цієї справи та судові постанови про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою були сформульовані дуже загально та містили повторювані шаблонні фрази, без наведення жодних додаткових підстав з цього приводу. Крім того, що суди, залишаючи без змін обраний заявникові запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилались на невизнання ОСОБА_17 своєї вини і це суперечило концепції справедливого суду та презумпція невинуватості. Також вказане рішення стосувалось того, що українське законодавство на час подій (коли обвинувальний акт відносно ОСОБА_17 надійшов до суду) не передбачало процедури перегляду законності продовжуваного тримання під вартою після завершення досудового слідства, яка б відповідала вимогам пункту 4 статті 5 Конвенції.

Таким чином, обставини та порушення, які було встановлено Єврорпейським судом з прав людини у справі «Подвезько проти України» в жодному разі не стосуються предмету розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 .

Крім того, слід звернути увагу сторони на захисту на те, що чинний КПК не містить норм, які б забороняли органу досудового розслідування звертатись до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою до закінчення дії ухвали слідчого судді про надання дозволу на затримання з метою приводу.

Натомість, ч.1 ст.191, ч.1 ст.193, ч.6 ст.193 КПК України передбачають, що у разі затримання як на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на затримання з метою приводу, так і на підставі ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, - затримана особа доставляється до слідчого судді і вже за участю такої затриманої і доставленої особи відбувається розгляд питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, аналіз вищезазначених норм кримінального процесуального законодавства дає підстави стверджувати про те, що обрання запобіжного заходу у відсутність особи та надання дозволу на затримання з метою приводу є не взаємовиключними заходами забезпечення, і Кодекс не забороняє застосування таких заходів: як кожного окремо, так і одночасно, а, навпаки, з метою дієвості кримінального провадження дозволяє це робити.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 132, 193 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Обрати підозрюваній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Роз`яснити, що після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваного розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого ОСОБА_5 .

Ухвала діє до розгляду клопотання про застосування обраного запобіжного заходу, але не пізніше 48 годин з часу доставки підозрюваного (обвинуваченого) до місця кримінального провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її вручення, а особами, що не були присутні під час її оголошення з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1