Справа №201/9599/18
Провадження №1-кс/201/5717/2018
У Х В А Л А
іменем України

22 листопада 2018 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю заявника ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови про виділення із кримінального провадження матеріалів досудового розслідування, -

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2018 року з Дніпровського апеляційного суду, після скасування ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2018 року, надійшла скарга ОСОБА_3 про скасування постанови про виділення із кримінального провадження матеріалів досудового розслідування, яку протоколом автоматизованого визначення слідчого судді від 16 листопада 2018 року було розподіллено до розгляду слідчому судді ОСОБА_1 , матеріали за якою були передані 19 листопада 2018 року.
В обґрунтування скарги скаржник посилався на незаконність зазначеної постанови.
З метою повного та всебічного розгляду даної скарги, судом було призначено судове засідання для надання заявнику та прокурору можливості висловити свої пояснення стосовно неї з урахуванням правової позиції, викладеної у згаданій ухвалі апеляційного суду.
Заявник у судовому засіданні просив продовжити розгляд його скарги по суті та її задовольнити, вказавши на те, що підстав для виділення матеріалів в окреме провадження не було, таке виділення суперечить вимогам ч.4 ст.217 КПК України. Прокурори у судовому засіданні просили відмовити у відкритті провадження за даною скаргою, посилаючись на ч.6 ст.217 КПК України та висновки суду апеляційної інстанції.

Суд, вислухавши скаржника, прокурорів, дослідивши матеріали скарги, приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження за скаргою, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.
Згідно з ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування; рішення слідчого про закриття кримінального провадження; рішення прокурора про закриття кримінального провадження; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим; рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора про застосуванні заходів безпеки; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу.
Судом встановлено, що вимоги скарги ОСОБА_3 не узгоджуються з переліком, передбаченим ч.1 ст.303 КПК України, оскільки постанова про виділення із кримінального провадження матеріалів досудового розслідування не входить до переліку рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора, які можуть бути оскаржені.
До також висновку прийшов Дніпровський апеляційний суд в ухвалі від 05 листопада 2018 року, скасовуючи ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про закриття провадження у вищевказаній скарзі, зазначивши, що вимоги ч. 6 ст. 217 КПК України передбачають, що рішення про об`єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування не може бути оскаржене, а тому саме судом, до якого надійшла заява, має вирішуватись питання щодо наявності чи відсутності підстав для відкриття провадження за поданою скаргою у відповідності до вимог ст. 304 КПК України.
Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, «Мельник проти України» від 28.03.2006 року.
У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_3 оскаржується постанова про виділення із кримінального провадження матеріалів досудового розслідування, яка не підлягає оскарженню на стадії досудового розслідування шляхом звернення із відповідною скаргою до слідчого судді, у відкритті провадження за даною скаргою необхідно відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.217, 303, 304 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_3 про скасування постанови про виділення із кримінального провадження матеріалів досудового розслідування - відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня отримання даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1