ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/300/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
від відбування покарання
У Х В А Л А
іменем України
02 квітня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 10 грудня 2018 року про відмову в задоволенні спільного подання начальника ДУ «Північна виправна колонія (№90)» та Голови міської спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лиманівка Голопристанського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє:

20.01.2015 року Голопристанським районним судом Херсонської області за ч1 ст.121, ст.71 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 17.11.2010 року по 18.01.2011 року з розрахунку один день позбавлення волі відповідає двом дням попереднього ув`язнення.
Початок строку: 12.05.2015 року, кінець строку: 11.04.2020 року.

в с т а н о в и л а:

Відмовляючи в задоволенні спільного подання начальника ДУ «Північна виправна колонія (№90)» та Голови міської спостережної комісії про умовно дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, суд першої інстанції послався на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване у разі, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Засуджений ОСОБА_7 , будучи неодноразово судимим за вчинення злочинів, знову вчинив новий умисний злочин, має непогашене дисциплінарне стягнення. Наведене свідчить про те, що засуджений не довів своє виправлення, так як його позитивна поведінка та ставлення до праці більш пов`язане примусом щодо режиму утримання, а не дійсним ставлення його до додержання правил поведінки та праці.

Не погоджуючись з рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали. Свої доводи мотивує тим, що суд не взяв до уваги факт того, що він характеризується позитивно, режим установи не порушує, працевлаштований, знаходиться на дільниці соціальної реабілітації, а отже сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь захисника та засудженого в апеляційному розгляді, не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання дотримано зазначених вище вимог закону в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, за весь час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності притягувався один раз (сувора догана), має вісім заохочень, які датовані починаючи з 2016 року. Працевлаштований на контрагентському об`єкті. Дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом установи, до роботи по благоустрою установи та дільниці соціально реабілітації ставиться з розумною ініціативою.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження засудженого ОСОБА_7 про те, що він своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

21.11.2016 року ОСОБА_7 переведено до дільниці соціальної реабілітації як такого, що стає на шлях виправлення, а 29.09.2017 року йому було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким як такому, що не став на шлях виправлення.

Посилання ОСОБА_7 на позитивну характеристику, працевлаштування, в тому числі на дільниці соціальної реабілітації, наявність заохочень, не є такими, що доводять факт його виправлення, враховуючи дані про особу засудженого, в цілому, за весь час відбування покарання, який, будучи раніше неодноразово судимою особою за вчинення умисних злочинів, звільняючись з місць позбавлення волі, зокрема й умовно-достроково, маючи не зняті та не погашені судимості, належних висновків для себе не зробив, і знову вчинив новий умисний тяжкий злочин проти здоров`я особи, що свідчить про його стійку схильність до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення.

З наявної в матеріалах справи характеристики на засудженого ОСОБА_7 убачається, що його переведено до дільниці соціальної реабілітації, 3 заохочення ним отримано напередодні настання пільги, але це не доводить факт того, що він довів своє виправлення.

Наведені вище обставини в сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 лише став на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст.81 КК України.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення, є обґрунтованим, з яким погоджується і колегія суддів.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді подання щодо засудженого ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої та задоволення апеляційної скарги, як про це ставить питання апелянт, колегія судів не знаходить, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 10 грудня 2018 року про відмову в задоволенні спільного подання начальника ДУ «Північна виправна колонія (№90)» та Голови міської спостережної комісії про умовно- дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис)
Судді: (підпис) (підпис)
З оригіналом згідно.
Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2