Справа №636/5118/18
Провадження № 1-кп/636/732/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2018 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , обвинуваченої ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за №0001824 від 29.11.2018 року за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Єнакієве, Донецької області, українки, громадянки України, офіційно не працюючої, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 ч. 2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
До Чугуївського міського суду Харківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001824 від 29.11.2018 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 ч. 2 КК України.

Ухвалою суду від 06.12.2018 року по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання.

Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав за необхідне призначити зазначене кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Обвинувачена ОСОБА_5 пояснила, що їй не зрозуміло в чому вона обвинувачується.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченої щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, суд прийшов до наступного висновку:

Відповідно до ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засідання суд має право зокрема прийняти рішення щодо повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу. Крім того, відповідно до змісту п.3 ч.2 ст. 283, ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), визначаються межі судового розгляду.
Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, та документів, які мають бути додані до нього визначено ст. 291 КПК України. Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ст. 291 КПК України. Згідно вказаної норми Закону, обвинувальний акт, зокрема, повинен містити: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та 3) формулювання обвинувачення.
Частина 1 статті 91 КПК України передбачає, що в кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення, а саме: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Тобто формулювання обвинувачення має містити дані щодо події злочину із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті (частини статті) Кримінального кодексу України, можна встановити наявність в діях обвинуваченого складу злочину. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено приписами ст. 337 КПК України.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» за №9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого суду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пільсьє та Сассі проти Франції» за №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії» за №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» за №42780/98, п. 34).
Під час підготовчого судового засідання прокурор зазначив, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_5 міститься у четвертому абзаці, зі змісту якого слідує, що ОСОБА_5 всупереч покладеного на неї процесуального обов`язку давати правдиві показання під час досудового розслідування, що визначені п. 2 ч. 2 ст. 66 КПК України, діючи умисно та цілеспрямовано, маючи на меті приховання причетності ОСОБА_6 до вчинення злочину та уникнення останнього кримінальної відповідальності за вчинення ним інкримінованого йому в вину кримінального правопорушення, перебуваючи в приміщенні службового кабінету за №26 Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве свідчення, повністю змінила надані нею під час первинного допиту покази, тим самим ухилилася від вчинення тих дій, які вона повинна була і мала можливість здійснити, а саме правдиво викласти відомі факти та обставини у своїх свідченнях.
При цьому зі змісту ст. 384 ч. 2 КК України слідує, що кримінальна відповідальність настає за завідомо неправдиве показання свідка, надане органу, що здійснює досудове розслідування, поєднане з обвинуваченням у особливо тяжкому злочині. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони цього злочину є обстановка і час його вчинення. Вказані дії можуть вчинятися лише під час проведення дізнання, досудового слідства або проведення розслідування тимчасовою слідчою чи тимчасовою спеціальною комісією ВР або в суді. Показання - це відомості про факти, які підлягають встановленню у кримінальній чи цивільній справі і мають важливе значення для правильного вирішення справи. Неправдивими є показання, в яких повністю або частково перекручені факти, що мають значення для правильного вирішення справи. Завідомо неправдиві показання утворюють склад цього злочину, якщо вони: 1) дані уповноваженій на те особі, 2) у встановленому законом порядку і 3) належним чином процесуальне оформлені. Злочин вважається закінченим з моменту вчинення зазначених дій.

В той же час в обвинувальному акті допущено ряд суперечностей, а саме - не зазначено які саме покази обвинуваченої є неправдивими та в яких саме її показах (первинних чи під час додаткового допиту) повністю або частково перекручені факти, що мають значення для правильного вирішення справи. Крім того, обвинувальний акт не містить відомостей про те чи надавалися обвинуваченою покази уповноваженій на те особі, у встановленому законом порядку та чи належним чином процесуально оформлені. Особливо суд звертає увагу на те, що у сформульованому обвинуваченні не зазначено часу та місця вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, вказано лише те, що вона перебувала в приміщенні службового кабінету №26 Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області та будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве свідчення, повністю змінила надані нею під час первинного допиту покази.
Крім того суд звертає увагу на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у неправдивому показанні свідка, поєднаного з обвинуваченням у особливо тяжкому злочині, але в той же час в обвинувальному акті зазначається, що обвинувачена, бажаючи приховати причетність ОСОБА_6 до вчинення злочину та уникнення останнього від відповідальності за скоєння кримінального правопорушення змінили надані нею під час первинного допиту покази. Таким чином фактично в обвинувальному акті викладений зміст обвинувачення та формулювання обвинувачення, які суперечать правовій кваліфікації дій, зазначеній в обвинувальному акті.
Окрім цього, ОСОБА_5 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, тобто у завідомо неправдивому показанні свідка. Суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується прямим умислом. Проте в обвинувальному акті, при викладені обставин, які прокурор вважає встановленими, форма вини, мотив взагалі не зазначені, тобто суб`єктивна сторона злочину не викладена, що, на думку суду, також не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки свідчить про неналежне викладення в обвинувальному акті фактичних обставин, що в свою чергу тягне порушення права обвинуваченої на захист.
Вказані обставини, на переконання суду є обов`язковими для доказування інкримінованого складу злочину, а звідси, складовими сформульованого обвинувачення.
Відсутність конкретного формулювання обвинувачення суттєво впливає на право обвинуваченої мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини обвинувачення для відповідної можливості реалізації свого права на захист та підготовки до нього. Допустивши в обвинувальному акті вище зазначені порушення, прокурор не звернув увагу, що ці дії жодним чином не узгоджуються та не відповідають нормам КПК України, та являються прямим його порушенням. Оскільки відсутність чіткого сформульованого обвинувачення, викладення змісту обвинувачення та формулювання обвинувачення, яке суперечить правовій кваліфікації, зазначеній в обвинувальному акті, порушує один з основних конституційних принципів - право обвинуваченої на захист та справедливий судовий розгляд, позбавляє права ОСОБА_5 знати, в яких конкретно діях її обвинувачують та за якими фактичними обставинами, подальшій можливості викладення своїх показань, заперечень, в тому числі щодо прийнятих процесуальних рішень, а також позбавляє суд належним чином встановити істину в кримінальному провадженні. Це суперечить загальним засадам кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, яке знаходить свій прояв не лише в наданні можливості обвинуваченій мати захисника, а й можливості реалізувати інші надані їй права, зокрема - право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення її обвинувачують.
Крім того, такі суперечності суттєво обмежують обвинувачену в передбаченому ч.3 ст. 42 КПК України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод праві бути детально проiнформованою зрозумiлою для неї мовою про характер обвинувачення проти неї; позбавляє суд можливості забезпечити судовий розгляд з додержанням прав і законних інтересів обвинуваченої, об`єктивно розглянути кримінальне провадження, усунути суперечності між встановленими фактичними обставинами, формулюванням обвинувачення і правовою кваліфікацією діяння, в якому вона обвинувачується, правильно застосувати закон України про кримінальну відповідальність, ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
Суд позбавлений можливості роз`яснити обвинуваченій суть обвинувачення згідно положень ч.1 ст. 348 КПК України, що є обов`язком суду. Слід зауважити, що обвинувачена під час підготовчого судового засідання зазначила про незрозумілість пред`явленого їй обвинувачення.
Встановлені судом недоліки не дають суду підстав для призначення справи до судового розгляду, а обвинувальний акт у зв`язку з невідповідністю останнього вимогам ст. 291 КПК України, відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України необхідно повернути прокурору, навіть за відсутності з приводу цього клопотань учасників провадження.
Твердження прокурора про те, що він наділений правом зміни обвинувачення чи його доповнення, не можуть бути прийнятими судом до уваги, зважаючи на відсутність правового примусу прокурора змінити обвинувачення в суді.
Не бере суд до уваги й посилання прокурора на те, що суд, звертаючи увагу на вказані недоліки, фактично надає оцінку змісту фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, чим виходить за межі своїх повноважень на цій стадії процесу, оскільки вони є безпідставними. Суд звертає увагу на те, що фактичні обставини провадження судом не досліджувалися і аналізу доказів здійснено не було, суд вказує лише на те, що вказаний акт складений з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, зокрема загальних засад кримінального провадження і засад, закріплених Конституцією України.
Таким чином, вирішуючи питання про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду, перевіривши виключно зміст обвинувального акту та реєстр матеріалів досудового розслідування, не вдаючись до передчасної оцінки наявності чи відсутності доказів винуватості обвинуваченої на цій стадії кримінального процесу, суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору, для усунення виявлених порушень.

При цьому судом враховується, що повернення обвинувального акту прокурору жодним чином не позбавляє органи досудового розслідування та прокурора повторно спрямувати зазначене кримінальне провадження до суду у спосіб встановлений законом.
Керуючись ст. ст. 291, 314-316 КПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0001824 від 29.11.2018 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, з додатками повернути прокурору Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_2 .

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області шляхом подачі апеляції протягом семі днів з дня її оголошення.

Головуюча: