Ухвала
Іменем України
25 березня 2019 року

м. Київ
справа № 653/3367/16-к
провадження № 51-1094ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 31 січня 2018 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року,

встановив:
У касаційній скарзі порушується питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 та ч. 3 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та думка особи, яка подає касаційну скаргу, з приводу її участі у касаційному розгляді.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Проте всупереч вищевказаному засуджений в поданій скарзі, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, як на підставу для визнання оскаржуваних судових рішень незаконними, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень ст. 413 КПК України взагалі не наводить.
Крім того, засуджений, як убачається зі змісту касаційної скарги, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається, крім іншого, на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
При цьому у мотивувальній частині касаційної скарги засуджений фактично просить надати іншу оцінку доказам у кримінальному провадженні, ніж ту, яку вони отримали в результаті його розгляду судами першої та апеляційної інстанцій, що не входить до повноважень касаційного суду.
Крім того, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України, засуджений у скарзі не зазначає чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 31 січня 2018 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року щодо нього залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3