Справа №560/801/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 травня 2019 року Дубровицький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000554 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, освіти середньої, неодруженого, непрацюючого, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Цепцевичі Сарненського району Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_3 , громадянина України, освіти середньої, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України,

в с т а н о в и в:

18 жовтня 2015 року ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_5 , в період з 21 год. 30 хв. по 22 год. 10 хв., в урочищі "Орест" неподалік с. Грицьки Дубровицького району, порушуючи вимоги ст.19 Кодексу України про надра, самовільно, без отримання спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами, без акту, що засвідчує гірничий відвід, без оформлення в установленому порядку документів, що посвідчують право на земельну ділянку, за допомогою мотопомпи кустарного виробництва на базі двигуна марки "Мерседес Бенз", шляхом гідророзмиву ґрунту, незаконно здійснювали видобуток каміння бурштину-сирцю, який, відповідно до Закону України "Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними" від 18.11.1997 року та постанови Кабінету Міністрів України №827 від 12.12.1994 року "Про затвердження переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення", відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, дорогоцінним камінням органогенного утворення.

Так, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 незаконно видобували каміння бурштину-сирцю, після чого о 22 год. 10 хв. на місці незаконного видобутку їх було виявлено працівниками правоохоронних органів та протиправна діяльність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 була припинена та вилучено 21,1 грам каміння, добутого ними, яке, згідно висновку гемологічного дослідження №38719-Ю від 29.06.2017 року є бурштином-сирцем.

У судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повністю визнали себе винними в обсязі пред`явленого їм обвинувачення. В ході судового розгляду вони детально розповіли про обставини кримінального правопорушення, підтвердивши зазначені у обвинувальному акті обставини. У вчиненому обвинувачені щиро розкаюються.

Крім повного визнання вини обвинуваченими, їх винність у вчиненні вказаного злочину повністю доводиться доказами, отриманими в ході судового розгляду та наявними в матеріалах кримінального провадження.

Суд, за відсутності заперечень учасників судового провадження, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вважає доведеним, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили незаконний видобуток корисних копалин загальнодержавного значення - бурштину-сирцю, а тому кваліфікація їх дій за ч. 2 ст. 240 КК України є правильною.

Відповідно до вимог, викладених в п.п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Обираючи міру покарання суд враховує, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили злочин середньої тяжкості, позитивно характеризуються за місцем проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходяться.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , судом визнається щире каяття у вчиненому та визнання ними вини.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судом визнається вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , покарання передбачене санкцією ч. 2 ст. 240 КК України у виді штрафу, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених і попередження вчинення ними нових злочинів.

Однак, обвинуваченим ОСОБА_5 до початку судового розгляду було подано клопотання про застосування до нього Закону України "Про амністію у 2016 році" та звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі п. "в" ч. 1 ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року, так як у нього на утриманні перебуває четверо малолітніх дітей, яким не виповнилося 18 років. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 дане клопотання підтримав.

Пунктом "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року, передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Як вбачається з долучених до клопотання про звільнення від відбування покарання у зв`язку з амністією копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 , обвинувачений ОСОБА_5 є батьком дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 не позбавлений батьківських прав відносно своїх дітей.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 6800 грн. (шість тисяч вісімсот гривень).

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 6800 грн. (шість тисяч вісімсот гривень).

Звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання на підставі п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року.

Речові докази:

- бурштин-сирець вагою 21,1 грам, який переданий на зберігання у Рівненську філію ПАТ КБ "Приватбанк" - конфіскувати;

- мотопомпу кустарного виробництва марки "Mersedes" №, шрайбер, 2 металеві тички довжиною 2 м. кожна, 2 пожежні рукави діаметром 150 мм та довжиною по 25 м. кожен., 1 пожежний рукав діаметром 100 мм. та довжиною 25 м., 1 пожежний рукав діаметром 77 мм. та довжиною 25 м., водозабірний шланг діаметром 100 мм. та довжиною 5 м., 1 клапан для забору води, які передано на зберігання в Дубровицький ВП - конфіскувати.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченим та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького
районного суду: ОСОБА_1