Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/330/16-к
номер провадження 1-кп/695/7/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суду Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
захисника ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша кримінальне провадження по обвинувальному акту стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , що обвинувачуються за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України,
ВСТАНОВИВ:

У провадженні Золотоніського міськрайонного суду з 03.02.2016 року перебуває кримінальне провадження по обвинувальному акту стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , що обвинувачуються за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України.
З 28.10.2016 року дане кримінальне провадження розглядається у новому складі: головуючим суддею ОСОБА_1 .

У судовому засіданні захисник звернувся з письмовим клопотанням про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання обвинувачення, оскільки в одинадцяти випадках з тринадцяти відкладення судових засідань відбувалось у зв`язку з неявкою прокурора або незабезпеченням стороною обвинувачення явки свідків.

Обвинувачені у судовому засіданні підтримали клопотання захисника.

Прокурор в судове засідання не з`явився, будь-яких доказів причин неявки не надано, клопотань про відкладення не надходило.

Суд, заслухавши захисника та думку обвинувачених, проаналізувавши матеріали кримінального провадження та клопотання, виходить з наступного.

Як дійсно зазначено стороною захисту перше засідання на призначену дату не відбулося у зв`язку з тим, що обвинувачені не пред`явили документи, що посвідчуючи їх особи.
Наступне засідання відбулося 22.11.2016 з оголошенням обвинувального акту.
Призначене на 18.01.2017 судове засідання не відбулося у зв`язку із заявою адвоката про його зайнятість в Апеляційному суді Черкаської області.
Призначене на 17.02.2017 судове засідання не відбулося через неявку свідків.
Судові засідання від 18.03.2017 та 06.04.2017 відбулися, де було допитано декілька свідків.
Судове засідання, призначене на 15.05.2017 не відбулося у зв`язку з неявкою прокурора.
Судові засідання 11.07.2017 та 10.08.2017 відбулися, де було допитано окремих свідків.
Судові засідання, призначені на 25.09.2017 та 31.10.2017 не відбулися з неявкою прокурора.
Судове засідання, призначене на 11.01.2018 відбулося, де було допитано 1 свідка.
В судовому засіданні 13.02.2018 було також донизано 1 свідка.
Судові засідання, призначені на 16.03.2018, 16.04.2018 не відбулися у зв`язку з неявкою прокурора.
Судове засідання, призначене на 20.06.2018, не відбулося, оскільки не забезпечено доставку обвинуваченого ОСОБА_5 , який перебуває під вартою.
Судове засідання, призначене на 23.07.2018, не відбулося, оскільки не прибув прокурор та не доставлено обвинуваченого ОСОБА_5 , який перебуває під вартою.
Судове засідання, призначене на 10.10.2018 відбулося. Але прокурором не забезпечено явку свідків, яких необхідно допитати у судовому засіданні. Стороною захисту заявлено клопотання про встановлення прокурору строку для надання доказів у кримінальному провадженні.
Судові засідання, призначені на 22.11.2018 та 18.02.2019, не відбулися у зв`язку з неявкою прокурора. 21.03.2019 прокурор також не прибув у судове засідання.
Отже із 21 призначених судових засідань не відбулося 13, з яких 11 - з вини прокурора, в тому числі незабезпечення стороною обвинувачення явки свідків.
Згідно з повідомленням начальника відділу управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 від 15.05.2017 року (т. 1 а.к.п. 238), для здійснення повноважень прокурорів у даному кримінальному провадженні призначено групу прокурорів та визначено її у складі прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
Таким чином, у даному кримінальному провадженні у якості державного обвинувача можуть виступати 5 осіб.
Як свідчать листи прокуратури Черкаської області, причиною неявки прокурора є зайнятість у іншому кримінальному провадженні, відпустка, тощо, при цьому будь-яких доказів прийняття участі у інших кримінальних провадження, перебування у відпустках саме всіх прокурорів, які призначені по даному кримінальному провадженню, на дні призначених судових засідань не надавалося жодного разу, тим самим встановити поважність причин відсутності всіх прокурорів суд не має можливості, що відповідно тягне за собою не надання доказів поважності неприбуття прокурора.
У ст. 7 КПК України закріплено основоположні, загальні засади здійсненя кримінального провадження, такі як верховенство права, повага до людської гідності, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, диспозитивність, розумність строків та інші.
Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У випадку, коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.
Статтею 92 КПК України визначено, що на слідчого і прокурора покладається обов`язок доказування події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інших обставин вчинення кримінального правопорушення), винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з п. 1 ст. 131-1 Конституції України та п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» однією з найголовніших конституційних функцій прокуратури є підтримання державного обвинувачення в суді. Ця функція є першою серед інших конституційних функцій прокуратури, що відповідає її ролі та значенню.
Участь прокурора у судовому процесі повинна максимально сприяти суду у виконані вимог кримінально-процесуального закону про всебічний, повний і об`єктивний розгляд кримінальних справ та постановлення обґрунтованих законних судових рішень. А тому, підтримання державного обвинувачення на належному рівні, вимагає від прокурора сумлінного ставлення до обвинувальної діяльності в суді.
На державного обвинувача покладається вся відповідальність за доведення обвинувачення, його обґрунтованості, подання та оцінку доказів і доведення їх переконливості.
Саме ж прокурор, як представник держави обстоює позицію держави стосовно обвинувачення, котра відповідає фактичним обставинам справи. При відмові прокурора від державного обвинувачення його функції не можуть перекладатися на суд, діяльність якого не направлена на обґрунтування чи формулювання обвинувачення.
Відмова прокурора від обвинувачення має бути перешкодою для подальшого розгляду справи, адже припинення функціонування такого елемента кримінально-процесуальної системи, як державний обвинувач має бути підставою і до припинення судового розгляду кримінальної справи.
Тим самим, закон покладає на прокурора активну роль у підтриманні перед судом державного обвинувачення, яка полягає у подання доказів, дослідженні доказів, заявленні клопотань, висловленні думки щодо клопотань інших учасників судового розгляду, викладення свої думок з приводу застосування кримінального закону і міри покарання.
Однак закон зобов`язує прокурора не тільки обвинувачувати, а і за наявності доказів та обставин що дані судового слідства не підтверджують пред`явленого особі обвинувачення, він повинен відмовитися від обвинувачення і в своїй постанові викласти мотиви такої відмови (ч. 1 ст. 340 КПК).
Дане положення досить чітко визначає позицію суду в правових ситуаціях, коли один із учасників процесу (прокурор) за передбачених законом підстав самоусувається від участі в ньому, що робить судовий розгляд кримінальної справи безпредметним , що відповідає принципу верховенства права.
Згідно зі статтею 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження суд. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 28 КПК України, проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Недотримання строків розгляду кримінальних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України.
Як зазначено у п.4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17жовтня 2014р.№ 11, оцінюючи спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень, слід враховувати послідовність та своєчасність здійснення процесуальних дій; наявність періодів бездіяльності (неактивності), причини якої мають з`ясовуватись у кожному конкретному провадженні. Крім того, згідно із тим же пунктом зазначеної Постанови, на оцінку строків з точки зору розумності впливають і такі чинники, як проведення судових засідань у призначений час; вжиття заходів, спрямованих на недопущення недобросовісної поведінки учасників кримінального провадження; характер та ефективність дій, спрямованих на прискорення кримінального провадження тощо (справи «Смірнова проти Росії» від 24 липня 2003 року, «Вітрук проти України» від 16 вересня 2010 року, «Юртаєв проти України» від 31 січня 2006 року та інші).
З метою недопущення порушення однієї із загальних засад кримінального провадження розумності строків, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, в порядку та у спосіб передбачений Главою 11 КПК України, здійснював судовий виклик сторін та інших учасників судового провадження для участі у судових засіданнях.
Визначені вище посадові особи прокуратури не прибували до суду без поважних причин, внаслідок чого порушується принцип розумності строків та верховенства права.
Відповідно до положень ст.114 КПК України для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахування обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого Кодексом та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.
Незважаючи на положення ч.1 ст. 318 КПК України, якою закріплено, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку, прокурорами прокуратури Черкаської області вчиняються дії спрямовані на позбавлення суду можливості винесення вироку по суті пред`явленого обвинувачення.
Судом були створені необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків в рівній мірі.
Неявка прокурорів, в судові засідання порушує принцип змагальності сторін, закріплений у ст.22 КПК України, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів та порушує принцип рівності всіх перед законом і судом (ст. 10 КПК України).
Головуючий у судовому засіданні наділений особливими повноваженнями, він забезпечує своїми рішеннями і діями дотримання всіх принципів правосуддя і створює всі умови для реалізації змагальності, рівноправності сторін.
На головуючого покладений обов`язок забезпечити повагу до людської гідності та сприяти захисту одних учасників процесу від посягання інших.
Оскільки судом вичерпані можливості забезпечення участі прокурорів, суд позбавлений можливості прийняти остаточне рішення по суті обвинувачення, а тому слід звернутися до можливості застосувати аналогію права в кримінальному процесі.
Хоча в КПК України відсутні норми, які закріплювали б правову аналогію, але законодавець при регулюванні кримінально-процесуальних відносин передбачив використання принципу правового регулювання, згідно з яким відсутність вказівки на можливість використання аналогії не є перешкодою для її затосування, оскільки можна говорити, що коли законодавець відмовився від застосування аналогії, такий його намір повинен бути ясно сформульований в законі. Таким чином, аналогія дозволена скрізь, де немає спеціальної заборони, і там, де не пов`язується настання правових наслідків з конкретним законом.
У демократичній, правовій державі закон має відповідати праву. Таким чином, принцип верховенства закону прямо та безпосередньо залежить від принципу панування права.
Положеннями ст. 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Як визначено ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з ч.5 ст. 28 КПК України, кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.
Відповідно до п. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою, статті 7 КПК України.
Відповідно до п.2 ч.2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що послідовна неявка прокурорів до суду без підтвердження поважності причин неприбуття, має бути розцінена і розцінюється судом у даній справі, як відмова від обвинувачення, а тому кримінальне провадження підлягає закриттю, що відповідає принципу верховенства права та положенням Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
На підставі викладеного, та керуючись ст.,ст. 7, 9, 11, 17, 22, 28, 284, 369, 372 КПК України, ст.,ст. 3, 8 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,
УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , що обвинувачуються за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України закрити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Запобіжні заходи, обрані відносно обвинувачених скасувати.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області протягом семи діб.

Суддя: ОСОБА_1