В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.05.2019 Справа №607/8067/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0002589 від 26 липня 2016 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Теребовля Тернопільської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не депутата, пенсіонера, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2015 року близько 12 год. 45 хв. водій ОСОБА_3 керував технічно-справним автомобілем «Mitsubishi Pajero», р.н. НОМЕР_1 , та із двома пасажирами рухався об`їзною дорогою К-94 м. Ярослав Підкарпатського Воєводства Республіки Польща в напрямку м. Переворськ, із швидкістю близько 80 км/год.

Під час руху ОСОБА_3 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, відволікся від керування автомобілем, чим порушив вимоги п. 2.3. (б, д) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (далі - ПДР України), який є аналогічним ст. 3 розділу № 2 Закону Республіки Польща «Про дорожній рух» та ч. 1 ст. 7 Конвенції про дорожній рух від 8 листопада 1968 року, ратифікованої Указом Президії BP УРСР № 2614-VIII від 25 квітня 1974 року.

Так, рухаючись поблизу вул. Окжей м. Ярослав, на 4 кілометрі вказаної автодороги, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, водій ОСОБА_3 перед зміною напрямку не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та що зустрічна смуга руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів, та виїхав на зустрічний бік дороги, чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР України, які відповідають ст. 22 розділу №3 Закону Республіки Польща «Про дорожній рух» та ч.1 ст. 14 Конвенції про дорожній рух від 8 листопада 1968 року, та які зобов`язують водія перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Унаслідок порушення водієм ОСОБА_3 вимог вказаних пунктів автомобіль «Mitsubishi Pajero» під його керуванням виїхав на зустрічну смугу руху, на якій допустив зіткнення із зустрічними автомобілями «AUDI А4», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням громадянина Республіки Польща ОСОБА_5 , та «Opel Frontera», р.н. НОМЕР_3 , яким керував громадянина Республіки Польща ОСОБА_6 .

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Mitsubishi Pajero» - ОСОБА_7 отримала церебро-спіральну травму (відкриту черепно-мозкову травму в поєднанні із травмою грудного відділу хребта), від якої загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 10.1. ПДР України, які є аналогічними вимогам ст. 22 розділу №3 Закону Республіки Польща «Про дорожній рух» та ч.1 ст. 14 Конвенції про дорожній рух від 8 листопада 1968 року, ратифікованої Указом Президії BP УРСР№ 2614-VIII від 25 квітня 1974 року, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілої ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України визнав повністю, погодився із кваліфікацією вчиненого ним діяння та підтвердив обставини, за яких трапилась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої загинула ОСОБА_7 . У скоєному розкаявся.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, проте подав на адресу суду заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутності.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, не наполягають на дослідженні інших доказів по справі, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції обвинуваченого, суд провів розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч.3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження в частині даних, які характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Суд вважає винність обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведеною в судовому засіданні і кваліфікує його дії за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він є пенсіонером, на час ухвалення вироку не працює, не судимий, має постійне місце реєстрації та мешкання в с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає його щире каяття у скоєному.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що ним скоєний необережний тяжкий злочин, дані про особу обвинуваченого, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, обставини, які пом`якшують його покарання і вважає необхідним та достатнім призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в розмірі , наближеному до мінімального, без позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Крім того, судом встановлені обставини, які є підставою для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання на підставі акту амністії.

08 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році», згідно із п. «ґ» ст.1 якого, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, 21 грудня 2015 року, тобто до набрання чинності зазначеним вище актом амністії. Вказаний злочин відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких кримінальних правопорушень, скоєних з необережності. Обвинувачений є пенсіонером, станом на 08 вересня 2017 року досяг пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, ОСОБА_3 є суб`єктом зазначеного вище акту амністії.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

В ході досудового та судового слідства відносно ОСОБА_3 обирався запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374 КПК України, п. «ґ» ст.1, ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців без позбавленням права керування транспортними засобами.

На підставі ст. ст. 85, 86 КК України, п. «г» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» звільнити ОСОБА_3 від призначеного судом покарання.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання скасувати.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий ОСОБА_1