ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1074/18 Справа № 214/8207/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000428 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2018 року, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, військовослужбовець мобілізований до лав Збройних Сил України солдатом-гранатомектником частини № 28 ВЧ ПП НОМЕР_1 , проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 19.12.2011 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці, з випробувальним терміном на 1 рік;
- 24.07.2012 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 4 місяці. Звільнений 25.03.2013 року за відбуттям покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисників ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції), -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.
На підставі положень ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 14 серпня 2015 року по день набрання вироком законної сили.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_6 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 завдану матеріальну шкоду у розмірі 10004 гривні 15 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 173000 гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_9 відмовлено.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до ОСОБА_6 задоволено.
Ухвалено стягувати з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 щомісячне відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок смерті особи, яка утримувала її дитину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею повноліття.
Стягувати з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 щомісячне відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок смерті особи, яка утримувала її дитину ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати пов`язані з проведенням судової експертизи № 58/01-441 від 25.08.2015 року в сумі 552 гривні 42 копійки.
Вирішено питання речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
13.08.2015 року у вечірній час обвинувачений ОСОБА_6 знаходився за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 .
Близько 22-30 13.08.2015 року біля під`їзду № 1 зазначеного будинку, між потерпілим ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та рідним дядьком ОСОБА_6 ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на ґрунті побутового пияцтва виникла сварка. Під час цієї сварки ОСОБА_14 розбив об голову ОСОБА_15 керамічну тарілку, поранивши її уламками голову останнього, чим спричинив ОСОБА_15 тілесні ушкодження у вигляді: чотирьох забійно-різаних ран голови та лобних ділянок, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1918 від 19.09.2015 року, за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Одразу ж після цього, рідний брат обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_16 , який стояв поряд та безпосередньо спостерігав за вказаними подіями, обурившись діями ОСОБА_14 , розпочав з ним бійку, під час якої зазначені особи штовхались та завдавали один одному удари кулаками та ногами в ділянки голови та тулубу.
Після бійки ОСОБА_16 прослідував в квартиру ОСОБА_6 , якому повідомив про завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_15 .
Вказане повідомлення обурило ОСОБА_6 , у зв`язку з чим він вийшов на вулицю та 13.08.2015 року близько 22-40, бажаючи помститись за поранення ОСОБА_15 , намагався затіяти бійку з раніше йому незнайомим ОСОБА_14 , однак ОСОБА_16 вдалося утримати брата і він знову повернувся до приміщення квартири за місцем свого проживання.
Знаходячись в квартирі за вищевказаною адресою у ОСОБА_6 , який не полишав думки помститися ОСОБА_14 за поранення ОСОБА_15 , виникла гостра неприязнь до нього та умисел на заподіяння ОСОБА_14 смерті за вказаних мотивів, тому ОСОБА_6 підшукав у своєму помешканні, невстановлений слідством ніж, та, приховуючи його в правій руці, знову вийшов з квартири на майданчик біля під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_3 .
Реалізуючи свій злочинний умисел обвинувачений ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_14 , який стояв на ділянці місцевості між першим та другим під`їздами будинку АДРЕСА_3 та, діючи з метою заподіяння ОСОБА_14 смерті, з мотивів помсти за поранення свого рідного дядька ОСОБА_15 , 13.08.2015 року близько 22-45 умисно зі значною силою завдав ОСОБА_14 одного удару клинком даного ножа, який продовжував утримувати у правій руці, в ліву передню ділянку грудної клітини місце розташування життєво важливих органів людини.
Від отриманого ножового удару ОСОБА_14 відступив назад та впав спиною на землю, на ділянці місцевості поблизу під`їзду №2 будинку АДРЕСА_3 , де від отриманих тілесних ушкоджень помер, а ОСОБА_6 з місця злочину зник, викинувши знаряддя вбивства ніж у невстановленому слідством місці.
У результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_14 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: саден по заднім поверхням ліктьових суглобів; колото-різаного поранення грудей у вигляді: колото-різаної рани лівої передньої поверхні грудної клітини, що переходять у раньовий канал, який йде у напрямку спереду назад, зверху вниз, довжиною 10 см., пошкоджує шкіру, підшкірно-жирову клітковину, міжреберний проміжок 6-7 ребер ліворуч та хрящову зону 7 ребра, проникає у ліву плевральну порожнину, пошкоджує серцеву сорочку, наскрізно пошкоджує верхівку серця, пошкоджує діафрагму, проникає у черевну порожнину та ушкоджує край лівої частки печінки і сліпо закінчується у черевній порожнині.
Згідно з висновками судово-медичної експертизи трупу № 1472 від 04.09.2015 року та додаткової судово-медичної експертизи трупа №1472 від 14.10.2015 року у потерпілого ОСОБА_14 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: саден на ліктьових суглобах, що за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; колото-різаного поранення грудей, які за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілого ОСОБА_14 , що настала близько о 22-50 годин 13.08.2015 року на подвір`ї будинку АДРЕСА_3 , в результаті проникаючого колото-різаного поранення грудей з ушкодженням серця, діафрагми, печінки, яке ускладнилося гострою крововтратою.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить кошти у розмірі 10004 грн., стягнуті з нього Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, відрахувати з моральної шкоди, яка була виплачена, кошти які з нього стягнуто Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на правову допомогу ОСОБА_9 у розмірі 5000 грн. визнати недійсними у разі визнання судом апеляційної інстанції, просить також відрахувати з моральної шкоди, яка була виплачена, таким чином, просить визнати матеріальну шкоду повністю відшкодованою, моральну шкоду збільшити на 15004 грн. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задовольнити частково, та призначити йому найбільший відсоток відрахувань від щомісячної заробітної плати до досягнення повноліття ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Врахувати всі обставини, які пом`якшують покарання, та призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.
В обґрунтування своїх вимог засуджений зазначає, що він вину визнав у повному обсязі, відшкодував потерпілому ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 45000 грн., з яких 27000 грн. моральної шкоди, 18000 грн., матеріальної шкоди, це кошти, які він збирав протягом всього життя та на теперішній час інших коштів у нього немає. Також обвинувачений погоджується з виплатами дітям ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до досягнення повноліття.
Вказує, що грошові кошти, які ним сплачені в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, яку стягнуто з обвинуваченого на користь ОСОБА_9 в розмірі 10004 грн. 15 коп., були витрачені на пам`ятник ОСОБА_14 , і вони відшкодовані.
Зазначає, що стягнуті грошові кошти на правову допомогу ОСОБА_9 в розмірі 5000 грн. не визнає, оскільки вони не були витрачені потерпілим на правову допомогу, тому, що ОСОБА_9 відмовився від захисника на початку судового слідства.
Моральну шкоду у розмірі 173000 грн. ОСОБА_9 обвинувачений визнає, і буде її виплачувати.
Вказує, що стягнуті грошові кошти на утримання дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в розмірі прожиткового мінімуму на кожну дитину, до досягнення ними повноліття, він не зможе виплачувати, оскільки він все життя працював на мінімальну заробітну плату або заробітна плата була невеликою.
Крім того зазначає, що суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування щодо нього пом`якшуючих обставин, але він просить звернути увагу на те, що після вчинення кримінального правопорушення він прийшов самостійно до відділення поліції та розповів про скоєне і всіляко сприяв у розкритті злочину. Частково відшкодував моральну та повністю відшкодував матеріальну шкоду, був мобілізований до лав Збройних сил України, перебував на передовій, є учасником антитерористичної операції та був поранений при виконанні службових обов`язків.
При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого.
Прокурор ОСОБА_7 при апеляційному розгляді просила апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданої апеляційної скарги.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно вимог ст. ст. 50, 65 КК України та роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, під наглядом лікарів психіатра та нарколога не перебував та не перебуває (т. 2, а.кп. 46, 48), є військовослужбовцем, приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької області, під час якої отримав поранення (т. 2, а.кп. 36-40), за місцем служби характеризується посередньо (т. 2, а.кп. 50), за місцем мешкання характеризується нейтрально (т. 2, а.кп. 42), обставини, що пом`якшують покарання, до яких суд першої інстанції правильно відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та призначив покарання в межах санкції частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України за ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання дотримався вимог кримінального закону. Будь - яких підстав для призначення більш м`якого покарання, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливими унаслідок суворості, немає. Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів. При цьому, доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки обставини, на які посилається обвинувачений, були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання обвинуваченому, та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про необхідність призначення іншого розміру покарання.
Враховуючи викладене, підстав для призначення більш м`якого покарання, колегія суддів не вбачає, так як призначене судом першої інстанції покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Як у справі Бакланов проти Росії (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі Фрізен проти Росії (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним. А у справі Ізмайлов проти Росії (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.
При перевірці доводів обвинуваченого ОСОБА_6 та вироку суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 , колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції в повній мірі врахував наслідки скоєного кримінального правопорушення, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс потерпілий, їх тривалість, оскільки останній втратив члена сім`ї сина, що призвело до істотних змін в його житті та негативно позначилися на його моральному стані, а тому колегія суддів вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди відповідає принципам розумності, зваженості та справедливості.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо стягнення з нього витрат ОСОБА_9 на правову допомогу у розмірі 5000 грн., колегія суддів вважає їх неспроможними та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
До процесуальних витрат, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України відносяться витрати на правову допомогу.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн., які підтверджуються актом виконаних робіт з надання юридичних послуг від 29.09.2015 року (т. 1, а.кп. 20) та квитанціями про оплату № 77 від 10.09.2015 року та № 118 від 29.09.2015 року (т. 1, а.кп. 21).
Аналізуючи доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо часткового задоволення цивільних позовів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , та призначення йому найбільшого відсотка відрахувань від щомісячної заробітної плати до досягнення повноліття ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , колегія суддів вважає їх також необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 заявлені цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на утримання дітей визнали в повному обсязі, тому колегія суддів вважає безпідставним посилання обвинуваченого на те, що він не зможе їх виплачувати, а також те, що рішення суду зобов`яже його працювати неофіційно і ухилятись від сплати податків до держави.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на утримання дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щомісячної матеріальної допомоги в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки саме такий розмір закріплений законодавством як мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, і буде відповідати інтересам дітей, та належним утриманням, яке вони втратили, внаслідок загибелі батька.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, згідно ст. 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженому, який тримається під вартою, в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4