Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження №1-кп/641/109/2018 Справа №646/1098/017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 січня 2019 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участі прокурора ОСОБА_5 ,

захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003148 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

До обвинуваченого ОСОБА_8 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

До обвинуваченої ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

У судове засідання з`явились прокурор, захисники, обвинувачена ОСОБА_9 обвинуваченого ОСОБА_8 доставлено конвоєм.

В судовому засіданні судом, в порядке вимог ст. 331 КПК України, на розв`язання поставлене питання щодо доцільності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Прокурор вважала необхідним продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 зазначила, що ризики, якими обгрунтовавулось клопотання про застосування запобіжного заходу на цей час не змінилися, зокрема, що обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину. Таким чином, прокурор вважав, що вказані обставини свідчать про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування до ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того, прокурор заявила клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту ОСОБА_9 , посилаючись на те, що ризи встановлені під час застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не змінились. Зазначив, що остання обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, не працює, не має постійного джерела прибутку не має стійких соціальних зв`язків, що вказує на ризики переховуватись від суду та вчинити нове кримінальне правопорушення. Таким прокурор вважа, що вказані обставини свідчать про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування до ОСОБА_9 біль м`яких запобіжних заходів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 заперечував проти продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_8 заперечував проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заперечень від інших учасників процесу не надійшло.

Суд, обговоривши заявлене клопотання з учасниками судового розгляду дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, суд, під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Відповідно практики Європейського суду з прав людини та рішення Конституційного суду України від 08 липня 2003 року № И-рп/2003 року, ступінь небезпеки переховування не може встановлюватися тільки на підставі суворості можливого вироку, а тяжкість злочину не є самодостатньою підставою для обрання запобіжного заходу.
Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Тому, беручи до уваги наведені норми діючого законодавства України з урахуванням наведеної практики Європейського суду з прав людини відповідно до положень ст.8 КПК України, із викладеного слідує, що «розумність» строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника.
При розгляді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим в кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 суд враховує суспільну небезпечність інкримінованого йому кримінального правопорушення а також продовження скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим та продовжує строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Враховуючи, що ОСОБА_9 раніше не судима за анолгічні злочини, не працює, не має постійного джерела прибутку, не має стійких соціальних зв`язків, що вказує на ризик її переховування від суду та вчинення нею нових кримінальних прваопрушень, суд дійшов висновку, що передбачені ст. 177 КПК України, знайшли совє підтвердження в судовому засіданні та вважає за необхідне продовжити строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на два місця та покласти обов`язки, передбачені положеннями ст. 194 КПК України.
Вимогами ч.6 ст. 194 КПК України, передбачено, що обовязки, передбачені частиною п`ятою цієї статт, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були наладені відповідні обоязки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій чатсині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються
Керуючись ст.ст.182,183, 194, 331, 369-372, 392 КПК України, суд -

У Х В А Л ИВ:

Продовжити строк тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, строком на 60 днів, тобто 08 березня 2019 року.

Продовжити міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, строком на 2 місяці, тобто до 08 березня 2019 року, із забороною залишати місце свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , з 21-00 год. до 07-00 год. включно.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст. 392 КПК України

Головуючий суддя- ОСОБА_1

Судді - ОСОБА_2

ОСОБА_3