Провадження № 11-сс/812/30/19 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: п.9 ч.1 ст. 309 КПК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 січня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в рамках кримінального провадження № 0000147 матеріали за апеляційною скаргою представника третьої особи, щодо майна якого вирішується питання про арешт, адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 2018 року про арешт майна.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

треті особи, щодо майна

яких вирішується питання

про арешт, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представник третьої особи,

щодо майна якого вирішується

питання про арешт, ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги представника третьої особи, щодо майна якого вирішується питання про арешт.
Просить скасувати ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 2018 року про арешт майна.

Короткий зміст рішення слідчого судді суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 2018 року частково задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на: пакет чорного кольору з грошовими коштами в суді 106130 грн., купюрами по 200, 100, 20, 10 грн.; грошові кошти в сумі 10 000 грн. купюрами по 200 грн.; пластикові картки синього та помаранчевого кольорів на АЗС «Кворум» в кількості 13 шт., на дизельне паливо та бензин А-92; відео реєстратор «Київстар RS7» с/н: К131120177 чорного кольору з флеш-накопичувачем micro SD-HC, ємністю 8GB, із маркуванням 94681-E05.A00LF.

Накладено арешт на автомобіль «HYUNDAI SANTA FE», д.н. НОМЕР_1 , 2012 року, з ключами від нього, строком до 15 січня 2019 року.

Визначено місце подальшого зберігання вказаного майна - Заводський ВП ГУНП в Миколаївській області, за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла, 44.

Узагальнені доводи апеляційної скарги представника третьої особи, щодо майна якого вирішується питання про арешт.
Вважає, що слідчим суддею постановлено ухвалу з порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК України).

На думку апелянта, прокурор не зазначив правову підставу для арешту майна.

Стверджує, що слідчим суддею не з`ясовано: про можливість використання в кримінальному провадженні як доказу окремо кожного майна, в тому числі й автомобіля; про наявність будь якої підозри; про можливість настання негативних наслідків арешту майна.

Вказує, що накладаючи арешт на грошові кошти, які, на думка апелянта, є заробітною платою ОСОБА_8 , фактично позбавило родину ОСОБА_8 засобів для існування.

Встановлені слідчим суддею суду першої інстанції обставини.

СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000147 за ознаками частини 3 статті 386 Кримінального кодексу України (надалі КК України) за фактом отримання неправомірної вигоди службовою особою, яка займає відповідне становище.

Слідчий суддя, прийшовши до висновку про необхідність арешту значеного у клопотанні слідчого майна, обґрунтував це тим, що: слідчим доведено, що вилучений автомобіль, грошові кошти та речі відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України; доведено необхідність такого арешту; наявні ризики, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи викладені в апеляційній скарзі, пояснення третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт, представника третьої особи, щодо майна якого вирішується питання про арешт на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення оскаржуваної ухвали без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, не виходячи за межі вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, апеляційний суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

При вирішенні питання про арешт майна, слідчим суддею додержані вимоги статей 170 173 КПК України.

Як передбачено пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У зв`язку з цим, відповідно до частини 2 статті 173 КПК України, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженню; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно вимогам частини 3 статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин 1 статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як слідує із матеріалів судового провадження, ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва суду від 7 грудня 2018 року про проведення обшуку в автомобілі «HYUNDAI SANTA FE», д.н. НОМЕР_1 , 2012 року, який належить ОСОБА_9 , було надано дозвіл на відшукання та вилучення грошових коштів отриманих протиправним шляхом, блокнотів із чорновими записами, щодо отриманих грошових коштів, документів, що стосується укладання договорі між Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської та ТОВ «Миколаївзеленгосп», комп`ютерної техніки, носіїв інформації (флеш накопичувачі, лазерні диски для цифрових систем зчитування, тощо), мобільних телефонів.

За такого, слідчий суддя дійшов вірного висновку про надання судом дозволу на вилучення пластикових карток, відео реєстратору з флеш-накопичувачем, грошових коштів.

З огляду на обставини кримінального провадження, враховуючи вимоги частини 1 та частини 2 статті 170 КПК України щодо завдання та мети арешту, слідчий суддя при постановленні рішення вірно врахував, що зазначене майно відповідає критерію речового доказу та на підставі статті 170 КПК України підлягає арешту.

За такого, є такими, що не заслуговують на увагу твердження апелянта щодо безпідставності накладення арешту на майно.

Виходячи із даних матеріалів судового провадження, на цьому етапі провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою виконання завдань кримінального провадження, так як незастосування арешту в даному випадку може призвести до зникнення вказаного майна, приховування слідів злочину, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

В силу наведеного, є не слушними твердження апелянта щодо необґрунтованого арешту майна.

Щодо не пред`явлення підозри, про що вказує представник третьої особи, щодо майна якого вирішується питання про арешт, в апеляційній скарзі, то, враховуючи положення частини 2 статті 173 КПК України, яка є спеціальною нормою, таке слідчий суддя повинен врахувати у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 статті 170 КПК України, тобто при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення: конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, судом апеляційної інстанції не виявлено, а тому і в цій частині твердження апелянта є безпідставними.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, про що просить апелянт.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 2018 року про арешт майна залишити без змін, а апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якого вирішується питання про арешт, адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: