Дата документу 25.02.2019 Справа № 314/5077/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 314/5077/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/688/19 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянула 25 лютого 2019 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 грудня 2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто прокурору.

В провадження Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 27, ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.
У підготовчому судовому засіданні захисники обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , думку яких підтримали обвинувачені, вказували на невідповідність обвинувального акту вимогам ч.2 ст. 291 КПК України, що стало наслідком заявлення клопотання про його повернення прокурору.
Зокрема, за позицією сторони захисту, обвинувальний акт не містить часу та місця вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 інкримінованих їм кримінальних правопорушень, часу вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що унеможливлює визначення підсудності даного кримінального провадження.
Також, вважають, що зазначення в анкетних даних обвинуваченого ОСОБА_8 відомостей про направлення інших обвинувальних актів до суду не передбачено п.2 ст.291 КПК України і розцінюють вказане порушення як спробу сторони обвинувачення скласти наперед упереджену думку про те, що ОСОБА_8 є схильним до вчинення злочинів.
Обвинувальний акт не містить місця затвердження та не скріплений гербовою печаткою, у зв`язку з чим не відповідає статусу офіційного документа.
Крім того, обвинувальний акт містить протиріччя між викладом фактичних обставин, правовою кваліфікацією дій обвинувачених та формулюванням обвинувачення. Так, всім обвинуваченим інкриміновано вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.2 ст.364 КК України, проте у формулюванні обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відсутні дані про те, чи діяли вони як група осіб без попередньої змови чи все ж таки за попередньою змовою.
Також, ініціатори клопотання зазначали про неконкретність викладеного обвинувачення, яка полягає у відсутності дат фактичного вибуття з державної власності кожної з 38 земельних ділянок, які є предметом кримінального правопорушення.
Крім того, за позицією захисників, доданий реєстр матеріалів досудового розслідування містить численні порушення та помилки, які полягають, зокрема, в неправильному зазначенні дати документа, часу проведення слідчої дії, не відображенні процесуальної дії тощо.
На думку сторони захисту таким, що перешкоджає призначенню кримінального провадження до судового розгляду, є і факт невиконання органом досудового розслідування вимог ст.290 КПК України.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд прийшов до висновку, що обвинувальний акт був складений без дотримання положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки, на переконання суду, фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, формулювання обвинувачення, правова кваліфікація кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті суперечливо, що породжує неоднозначне тлумачення обвинувачення, що порушує, на думку суду, право обвинувачених на ефективний захист від неконкретного обвинувачення. Прийшов до висновку про неконкретність формулювання обвинувачення.
Одночасно суд вказав, що інші доводи ініціаторів клопотання щодо недоліків обвинувального акту у вигляді не завірення печаткою, недопустимості зазначення в анкетних даних обвинуваченого ОСОБА_8 інформації щодо направлення до суду інших обвинувальних актів, недоліків реєстру матеріалів досудового розслідування і невиконання органом досудового розслідування вимог ст.290 КПК України є безпідставними.

Вимоги і узагальненні доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі та уточненнях до неї прокурор не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її необґрунтованою та незаконною. Вказує, що обвинувальний акт складений відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України та містить всі вимоги, закріплені ст. 291 КПК України. Зокрема акт складений слідчим та затверджений прокурором, містить найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні відомості обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та потерпілої Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, прізвище, ім`я, по батькові та займану посаду і слідчого та прокурора. Крім того, в зазначеному обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначена правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Також в обвинувальному акті зазначена дата його складання та затвердження, містяться підписи слідчого та прокурора та додано реєстр досудового розслідування, який повністю відповідає вимогам ст. 109 КПК України. Крім того, вказує, що посилання суду на відсутність виду співучасті у формулюванні обвинувачення є необґрунтованим, оскільки саме посилання на ч. 2 ст. 27 КК України міститься у формулюванні обвинувачення відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також у самому тексті обвинувачення відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 міститься формулювання їх як співвиконавцем, зокрема зазначається про спільну участь з іншими обвинуваченими шляхом об`єднання окремих зусиль у взаємообумовлений злочин та спрямування зусиль кожного з них на досягнення загального результату злочину. Не погоджується з висновком суду щодо відсутності дати вибуття з власності держави спірних земельних ділянок у власність фізичних осіб, оскільки моментом вибуття земельних ділянок з державної власності та моментом закінчення злочину є видання розпорядження голови Вільнянської районної державної адміністрації від 17.07.2014 № 286, що зазначено в обвинувальному акті. Щодо відсутності в акту часу та місця вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 інкримінованих їм кримінальних правопорушень, часу вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, вказує, що злочинні дії, як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_9 полягали у виданні офіційного документу на підтвердження своєї частини умислу у загальній єдності злочину для досягнення єдиного корисливого наміру, а саме ОСОБА_8 видані розпорядження голови Вільнянської районної державної адміністрації від 17.07.2014 № 286, а ОСОБА_9 18.06.2014 видано довідку з державної статистичної звітності за № 05-1301/1115, а оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є службовими особами, то відповідно місцем вчинення злочину є робоче місце, а часом відповідна дата виданого документу в межах робочого часу. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в тому ж суді.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора, вважав її обґрунтованою та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити.

Обвинувачені та їхні захисники в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на її безпідставність, просили відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Загальними засадами кримінального провадження, закріпленими ч.1 ст. 9 та ч.3 ст. 26 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження, зокрема суд зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також встановлено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Так, за змістом п.3 ч.3 ст.314 КПК України, за результатами підготовчого судового засідання, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору лише у випадку його невідповідності вимогам КПК України, які визначені в ч.ч.1-3 ст.291 КПК України.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про невідповідність вимогам кримінального процесуального законодавства обвинувального акта у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не можна вважати обґрунтованими, а оскаржуване рішення законним.

Підстави для повернення обвинувального акту, які наведені в ухвалі суду першої інстанції є такими, що суперечать вимогам ст. 291 КПК України.

Як вказують приписи ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити певні відомості.

Так, згідно оскаржуваної ухвали, підставою для прийняття вказаного рішення слугували, на думку суду, порушення вимог ст. 291 КПК України, які полягали в наступному.

Суд першої інстанції вказав на відсутність чітких та докладних обставин скоєних злочинів, наявність протиріч між викладеними фактичними обставинами, правовою кваліфікацією та формулюванням обвинувачення.

Отже, місцевий суд, всупереч вимогам ст.ст. 291, 314 КПК України, необґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору

Звертаючись до змісту обвинувального акту, судова колегія зауважує, що останній містить виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення відносно обвинувачених.

Зміст обвинувального акту свідчить, що прокурор виклав фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважав встановленими.

Висування обвинувачення є виключною компетенцією прокурора і не може покладатися на суд, у зв`язку з чим суд, при постановленні оскаржуваної ухвали та визначенні обсягу висунутого прокурором обвинувачення, вийшов за межі наданих йому повноважень у підготовчому судовому засіданні та фактично припустився оцінки правильності викладу обвинувачення, що є неприпустимим, оскільки це прерогатива державного обвинувачення.

За принципом змагальності сторін, закріпленим ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Висновки суду першої інстанції щодо відсутності часу та місця вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 інкримінованих їм кримінальних правопорушень, та часу вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, є помилковими, оскільки відомості про час, місце і спосіб вчинення кримінального правопорушення в обвинувальному акті зазначені. При цьому слід зауважити, що висунуте обвинувачення пов`язано із виконанням обвинуваченими службових обов`язків за наведеним у обвинувальному акті місцем роботи.

Суд першої інстанції, за змістом оскаржуваного рішення, вдався до аналізу обставин, які підлягають з`ясуванню лише під час судового розгляду і у підготовчому судовому засіданні з`ясуванню не підлягають.

Отже, висновок суду щодо неконкретного пред`явленого обвинувачення зроблено передчасно та не перебуває у площині невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.

Таким чином, колегія суддів не вбачає беззаперечних підстав для повернення обвинувального акту, оскільки в оскаржуваній ухвалі не наведено жодної достатньої та мотивованої підстави, яка ґрунтується на вимогах закону для повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, і тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, що обумовлює задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 грудня 2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000028 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто прокурору, скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4