Ухвала
Іменем України
15 листопада 2018 року
м. Київ
судова справа № 161/10489/14-к
провадження № 51-3613км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (у режимі
відеоконференції),
розглядаючи касаційні скарги захисника ОСОБА_6 , засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 20 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області

від 11 січня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000067,
встановив:
За вищевказаним вироком визнано винуватими та засуджено:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Чернігова, зареєстровану в цьому АДРЕСА_1 , жительку

АДРЕСА_2 , раніше не судиму,
за ч. 2 ст. 149 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією всього майна, яке є її власністю. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України ОСОБА_8 виправдано в частині обвинувачення за ч. 2 ст. 149 КК України за епізодом вербування ОСОБА_10 ;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Республіки Польща, уродженця та жителя

АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за ч. 2 ст. 149 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в солідарному порядку в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 по 10 000 грн кожній; ОСОБА_13 та ОСОБА_14
по 5000 грн кожній.
Апеляційний суд ухвалою від 11 січня 2017 року частково задовольнив апеляційні скарги учасників судового провадження. Вирок місцевого суду від 20 листопада 2014 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у частині обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, за епізодом щодо ОСОБА_15 скасував і виправдав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у цій частині за недоведеністю їх участі у вчиненні вказаного злочину.
До початку касаційного розгляду кримінального провадження по суті засуджені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кожен окремо заявили клопотання про здійснення судового провадження в касаційному порядку в режимі відеоконференції між касаційним судом та компетентним органом за місцем їх проживання в м. Вроцлаві.

Заслухавши думку учасників судового провадження, з яких захисники кожен окремо підтримали таке клопотання засуджених і вважали, що воно підлягає задоволенню, а прокурор заперечив проти задоволення клопотання, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні клопотання засуджених про здійснення дистанційного судового провадження слід відмовити з огляду на таке.
Частина 4 ст. 434 КПК України передбачає, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином поінформовані про дату, час та місце касаційного розгляду і не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Згідно зі ст. 4 КПК України кримінальне провадження на території України здійснюється на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.
Положеннями ст. 336 КПК України встановлено чіткий порядок та визначено основні умови проведення судових засідань у режимі відеоконференції.
Згідно з указаною нормою загаданого Кодексу судове провадження, в тому числі провадження з перегляду судових рішень у касаційному порядку, може здійснюватись у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення (дистанційне судове провадження). Рішення про здійснення дистанційного судового провадження ухвалює суд.
При цьому ч. 3 ст. 336 КПК України передбачає, що застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби й технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принчипу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку.
Проте при організації дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції з іншою країною відсутня можливість дотриматися зазначених вимог КПК України.
Крім того, участь сторін або інших учасників кримінального провадження в касаційному розгляді не є обов`язковою, крім як у випадках, коли її передбачено вимогами КПК України або встановлено рішенням суду касаційної інстанції.
Рішення про обов`язкову участь засуджених у судовому розгляді кримінального провадження касаційний суд не приймав, але належним чином забезпечив право на захист засуджених з огляду на положення ст. 52 КПК України, а тому колегія суддів вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити.
З метою повідомлення засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про результат розгляду їх клопотань про проведення дистанційного судового провадження в суді касаційної інстанції та з метою надання можливості за бажанням безпосередньо взяти участь в судовому засіданні Верховного Суду під час розгляду касаційних скарг сторони захисту, колегія суддів вважає за необхідне відкласти касаційний розгляд кримінального провадження.
Керуючись статтями 350, 434 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Відмовити в задоволенні клопотання засуджених ОСОБА_8 та

ОСОБА_9 про здійснення судового провадження в касаційному порядку в режимі відеоконференції між Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду та компетентним органом на території Республіки Польща.
Касаційний розгляд кримінального провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_6 , засуджених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 листопада 2014 року

та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 11 січня 2017 року відкласти на 31 січня 2019 року на 11.00 год., про що повідомити учасникам судового провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3