Дата документу 16.04.2019 Справа № 332/2965/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/2965/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/186/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має базову загальну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 16 вересня 2002 року Апеляційним судом Запорізької області за ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна. На підставі ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 11 лютого 2016 року, відповідно до вимог ст.72 КК України, зараховано в строк покарання 8 місяців 18 днів попереднього ув`язнення, звільнився 14 липня 2016 року за відбуттям покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_6 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.121 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Строк відбування покарання постановлено обчислювати з 26 липня 2017 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 300000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник просить вищевказаний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також на істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Апелянт зазначає, що під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції відхилив клопотання ОСОБА_6 про визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту від 03 квітня 2018 року за участю ОСОБА_10 (дане клопотання мотивоване тим, що слідчий експеримент проведений з істотним порушенням вимог закону, крім того відеозапис даної слідчої дії в судовому засіданні не був досліджений належним чином, оскільки диск частково не відтворювався); судом не досліджені та не перевірені показання ОСОБА_6 з приводу заяви останнього до правоохоронних органів в порядку ст.214 КПК України щодо завдання ОСОБА_10 удару ногою у грудну клітину ОСОБА_11 , що стало причинним зв`язком з настанням смерті останнього; судом не було допитано свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також відмовлено у задоволенні клопотання про проведення повторної судово-медичної експертизи з приводу можливості нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 у грудну клітину обвинуваченим ОСОБА_6 або свідком ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі захисник вказує на необхідність допиту свідка ОСОБА_12 , повторного допиту свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , які нададуть пояснення з приводу їх зацікавленості у проведенні слідчих дій, а також допиту колишньої дружини обвинуваченого ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які не були допитані у суді, проте нададуть пояснення, що удар ОСОБА_14 наносив не обвинувачений.

Крім того, апелянт зазначає, що у вироку суд послався на показання потерпілої ОСОБА_9 , які суперечать обставинам справи. Свідок ОСОБА_18 не була присутня під час подій, викладених в обвинувальному акті, однак суд зазначив у вироку про те, що остання була очевидцем подій. Судом не вірно трактовані показання свідка ОСОБА_19 та залишено поза увагою вирок суду відносно свідка ОСОБА_12 , який міг вплинути на показання останнього. Безпідставно не прийнято до уваги судом показання свідків ОСОБА_16 та обвинуваченого ОСОБА_6 . Суд безпідставно критично віднісся до показань обвинуваченого про те, що удар ОСОБА_14 наносив не він, а свідок ОСОБА_10 , посилаючись на показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_20 та ОСОБА_10 , однак дані свідки не були очевидцями подій. В порушення вимог ч.13 ст.352 КПК України, судом було повторно допитано свідка ОСОБА_10 . Показання свідка під час допитів різняться, проте вони були покладені в основу вироку. Протокол слідчого експерименту від 25 липня 2017 року за участю свідка ОСОБА_10 був проведений з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, оскільки понятими були зацікавлені особи - ОСОБА_12 та ОСОБА_21 , які на момент проведення слідчої дії перебували в статусі підозрюваних, досудове розслідування відносно вищезазначених осіб проводив той же орган поліції, що й відносно обвинуваченого, дані обставини були викладені ОСОБА_6 в клопотанні про визнання слідчого експерименту недопустимим доказом, однак судом до уваги не прийняті.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вищевказаний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Апелянт зазначає, що під час досудового розслідування та судового розгляду були грубо порушені вимоги закону, що призвело до його незаконного засудження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що удар ногою в грудну клітину ОСОБА_14 , який став причиною смерті останнього, завдав не він, а ОСОБА_10 , що можуть підтвердити свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Він з дитинства дружив з ОСОБА_14 та між ними ніколи не виникало конфліктів.

Обвинувачений вказує на те, що потерпіла ОСОБА_9 та ОСОБА_20 не були очевидцями подій викладених в обвинувальному акті, однак суд першої інстанції безпідставно вказав про те, що вони були безпосередньо свідками конфлікту. Невідомо з яких підстав суд критично віднісся до показань обвинуваченого та свідка ОСОБА_16 . Показання потерпілої ОСОБА_9 про те, що він знаходився в стані наркотичного сп`яніння, спростовуються судово-медичною експертизою, відповідно до якої він був тверезий. Свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції допитувався двічі, що є порушення вимог закону. Крім того, показання цього свідка значно різняться. Протоколи слідчих експериментів, проведених за участю свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_10 та ОСОБА_17 , є недопустимими доказами, оскільки при їх проведенні були присутні поняті ОСОБА_12 та ОСОБА_12 , які перебували на той час під слідством, а тому, на думку обвинуваченого, такі поняті є заінтересованими особами, а відеозапис доданий до протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 відтворюється не в повному обсязі. Про ці обставини він зазначив у клопотанні про визнання слідчого експерименту недопустимим доказом, однак судом до уваги не прийняті його доводи. Також судом допущена неповнота судового розгляду, оскільки лишились не допитані свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_13 , а свідок ОСОБА_12 допитаний не в повному обсязі.

Також судом не прийнято до уваги те, що футболка, в якій був одягнений потерпілий, зникла з матеріалів кримінального провадження, однак вона має важливе значення для кримінального провадження, оскільки на ній могли бути сліди особи, яка завдавала удару ОСОБА_14 .

Апелянт не погоджується із визнанням судом також обтяжуючої обставини, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки його медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння був проведений після значного часу.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника прокурор просить вказану скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Зазначає, що судом першої інстанції у повному обсязі досліджено протокол слідчого експерименту разом із відеозаписом за участю свідка ОСОБА_10 від 03 квітня 2018 року, у сторони захисту не було жодних зауважень чи заперечень, про що останні повідомили головуючому.

Крім того, про допит свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 заявляла сторона обвинувачення щодо обставин проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 . У зв`язку із тим, що в судовому засіданні було оглянуто відеозапис проведення слідчого експерименту, а сторона захисту не мала заперечень щодо законності проведення даної слідчої дії, прокурор відмовилась від допиту вказаних свідків.

Прокурор зазначає, що з метою спростування доводів сторони захисту щодо заінтересованості ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 у судовому засіданні було допитано ОСОБА_12 , який зазначив, що жодної заінтересованості у нього та інших понятих не було, будь-який тиск при проведенні слідчої дії не здійснювався.

Суд обґрунтовано відмовив у клопотанні сторони захисту про проведення повторної судової медичної експертизи, оскільки для її проведення необхідні вихідні дані, які стороною захисту надані не були.

Також твердження захисника про неповноту судового розгляду у зв`язку із не допитом свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 є необґрунтованими, оскільки останні скористались ст.63 Конституції України та відмовились від дачі показань.

Не відповідають дійсності та нічим не підтверджені посилання захисника на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Показання свідка ОСОБА_10 не мають в собі протиріч, його повторний допит був зумовлений тим, що після дослідження експертизи та допиту експерта, виникли питання, які раніше не з`ясовувались.

Відсутність у вироку суду даних про вироки суду щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_12 не є підставою для скасування оскаржуваного вироку, крім того, дані вироки не є доказами невинуватості ОСОБА_6 .

Зазначає, що судом першої інстанції обвинуваченому призначено покарання з дотриманням вимог ст.65 КК України.

Згідно з вироком суду, 22 липня 2017 року, приблизно о 23-00 годині, ОСОБА_6 разом із своїм знайомим ОСОБА_10 повертався за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . Зайшовши до двору вказаного будинку, ОСОБА_6 побачив словесний конфлікт між його тещею - ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , який відбувався перед першим під`їздом будинку АДРЕСА_2 , де також знаходилася його дружина ОСОБА_16 .

ОСОБА_6 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, підбіг до ОСОБА_14 та наніс останньому один удар кулаком правої руки в область живота, від чого останній, перечепившись через каміння, впав на клумбу. Після того як ОСОБА_14 піднявся, ОСОБА_6 наніс останньому один удар кулаком правої руки в область підборіддя, заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді переломів тіла нижньої щелепи з крововиливом в м`яких тканинах, рани та крововиливу під слизистою оболонкою нижньої губи, які, згідно з висновком експерта №2603 від 24 липня 2017 року, у живих осіб оцінюються по клінічному перебігу, але не менше ніж тілесні ушкодження середнього ступеня, від чого ОСОБА_11 впав на асфальтовану доріжку перед зазначеним під`їздом на спину. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, наніс один удар правою ногою зверху вниз в область грудної клітини ОСОБА_14 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді повного поперечного перелому тіла грудини на рівні 4-го міжребір`я, забою правого передсердя з розривом, забоїв на задній поверхні в прикореневих відділах легенів, крововиливу в м`яких тканинах на внутрішній поверхні тіла грудини по умовній серединній лінії на рівні 2-5 міжребір`їв, які, згідно з висновком експерта №2603 від 24 липня 2017 року, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і складаються в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_14 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 о 15 годині 45 хвилин у відділенні реанімації КУ «МКЛЕ та ШМД м.Запоріжжя».

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та наполягали на їх задоволенні; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, переглядаючи оскаржуваний вирок в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 цих вимог закону дотримався, ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопрушення.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, визнав частково, а саме в тому, що він в ході бійки бив потерпілого ОСОБА_14 в живіт та зламав йому щелепу. При цьому обвинувачений пояснив, що 22 липня 2017 року він зі своїм знайомим ОСОБА_10 ввечері йшов додому, коли йому подзвонила його дружина ОСОБА_22 і повідомила, що ОСОБА_14 пристає до її матері. Це було приблизно о 23-00 годині. Він був неподалік від будинку, в якому він проживає і біля якого відбувались ці події, тому він швидко підійшов до місця події та побачив там свою дружину ОСОБА_23 , свою тещу ОСОБА_17 та ОСОБА_14 . Також обвинувачений пояснив, що він підійшов і вдарив ОСОБА_14 в живіт і в щелепу, від чого той впав, а він хотів піти. Але ОСОБА_14 накинувся на нього і їх рознімав ОСОБА_10 . Потім ОСОБА_14 впав, оскільки він був п`яний. Після цього ОСОБА_10 підійшов до лежачого ОСОБА_14 та вдарив його ногою в груди, а він вдарив ОСОБА_14 ногою в плече. При цьому були присутні його теща та дружина.

Не зважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченого, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Так, потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що померлий ОСОБА_14 є її сином. 22 липня 2017 року, приблизно о 23-00 годині вона побачила у вікно, як її син розмовляв з тещею обвинуваченого ОСОБА_17 біля їхнього дому, де вони проживають. Сина потім не було протягом десяти хвилин, тому вона знову подивилась у вікно і побачила натовп людей. Після цього вона вийшла на вулицю і побачила, як її син лежав на землі і хрипів, а ОСОБА_6 почав на неї кидатись. Викликали швидку допомогу. ОСОБА_6 допоміг віднести її сина до карети швидкої допомоги і сказав йому: «Щоб ти здох». Дружина ОСОБА_24 сказала, що ОСОБА_14 хотів вдарити її маму, тому виник цей конфлікт.

Допитаний свідок ОСОБА_10 пояснив, що в липні 2017 року він з ОСОБА_6 випивав у себе вдома, а потім вирішив провести ОСОБА_6 . Це було приблизно в 22-30 чи в 23-00 годин. По дорозі додому ОСОБА_6 подзвонила дружина і повідомила, що ОСОБА_25 заліз до них у підвал, тому потрібно підійти. Це відбувалось по вул.Вроцлавська, де проживає дружина ОСОБА_24 . Вони підійшли до під`їзду ОСОБА_26 , там знаходилась мати ОСОБА_27 , тобто теща ОСОБА_6 , і ОСОБА_25 . Сам ОСОБА_28 сидів на корточках, а ОСОБА_29 з її матір`ю розмовляли. Потім ОСОБА_30 сказала ОСОБА_24 про крадіжку з підвалу, яку вчинив ОСОБА_28 . ОСОБА_24 підійшов до сидячого ОСОБА_14 та вдарив його, від чого той впав, потів вскочив та накинувся на ОСОБА_6 . Вони схопились, але він їх рознімав. Потім в ході бійки ОСОБА_14 упав в палісаднику на спину, а ОСОБА_6 штовхнув ОСОБА_14 в груди ногою. Свідок також пояснив, що ні він, ні інші особи, окрім ОСОБА_6 , тілесні ушкодження ОСОБА_14 не наносили. Коли ОСОБА_14 упав на спину, то почав хрипіти. Сварка між ОСОБА_14 та ОСОБА_6 була взаємна, в груди лежачому ОСОБА_14 штовхав ОСОБА_6 саме п`яткою правої ноги.

Будучи допитаним повторно свідок ОСОБА_10 уточнив, як ОСОБА_6 наносив удари ОСОБА_14 . При цьому ОСОБА_6 не штовхав, а саме бив ОСОБА_14 правою ногою в груди зверху вниз, а тіло ОСОБА_6 нахилялось вперед при ударі. Пояснив, що у попередньому судовому засіданні він не так чітко показував удари, які наносив ОСОБА_6 , оскільки боліла нога. Після удару ОСОБА_6 вони намагались відкачати ОСОБА_14 , але він тільки хрипів. При цьому були присутні сам свідок, ОСОБА_6 , дружина обвинуваченого та його теща. Удар ОСОБА_6 наносив ОСОБА_14 зверху наступаючим рухом. В момент удару та після цього ОСОБА_14 став хрипіти.

Допитаний свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що він проживає в будинку АДРЕСА_2 . Вечері того дня, приблизно о 23-00 годині, він подивився у вікно та побачив, як ОСОБА_14 вставав з клумби, а ОСОБА_6 кричав на нього. Далі він вийшов у двір та побачив там ОСОБА_31 та ОСОБА_32 . При цьому ОСОБА_14 вже лежав на землі. ОСОБА_6 намагався нанести ОСОБА_28 удари та стрибав біля нього, але високий хлопець притримував ОСОБА_6 . При цьому ОСОБА_6 кричав: «Я тебе приб`ю».

Відповідно до висновку експерта №2603 від 21 вересня 2017 року причиною смерті ОСОБА_14 є закрита тупа травма грудної клітки з пошкодженням легенів та серця, що ускладнилась тампонадою серця кров`ю. Також були виявлені ушкодження: повний поперечний перелом тіла грудини на рівні 4-го міжребір`я, забій правого передсердя з розривом, переломи тіла нижньої щелепи з крововиливом в м`яких тканинах. Закрита травма грудної клітки утворилась в результаті одноразового ударного травматичного впливу тупим предметом в ділянку грудини, зазначені останні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і складаються в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Під час проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_17 докладно, чітко та послідовно пояснила, що в ході бійки ОСОБА_33 ( ОСОБА_24 ) підійшов до ОСОБА_34 ( ОСОБА_28 ) та наніс один удар кулаком в підборіддя, від чого останній впав на асфальт. Після чого ОСОБА_33 ( ОСОБА_24 ) підійшов та вдарив ОСОБА_34 ( ОСОБА_28 ) ногою, зазначивши на статисті локалізацію удару на грудній клітині. При цьому ОСОБА_35 ( ОСОБА_36 ) будь-яких ударів не наносив, а тільки рознімав ОСОБА_37 та ОСОБА_34 . Дані обставини зафіксовані в протоколі слідчого експерименту від 25 липня 2017 року.

З протоколу слідчого експерименту від 25 липня 2017 року за участю свідка ОСОБА_10 вбачається, що під час проведення даної слідчої дії свідок пояснив, що в ході бійки ОСОБА_24 вдарив ОСОБА_28 , внаслідок чого останній почав падати. Потім, коли ОСОБА_28 впав на спину, ОСОБА_24 наносив удари ногами, а потім вдарив його ногою в груди один раз, та продемонстрував це на статисті. Далі ОСОБА_28 почав хрипіти як людина, яка спить, очі були відкриті, вийшли мати ОСОБА_28 та сусіди, ОСОБА_24 ще намагався пару раз кинутись, але він його відтягував, при цьому ОСОБА_24 казав: «Якщо найду, то вб`ю». ОСОБА_38 наніс правою ногою.

Відповідно до висновку судово-медичної комісійної експертизи №339/к від 22 вересня 2017 року, при експертизі трупа ОСОБА_14 виявлені, в тому числі, наступні тілесні ушкодження: повний поперечний перелом тіла грудини на рівні 4-го міжребір`я, забій правого передсердя з розривом, переломи тіла нижньої щелепи з крововиливом в м`яких тканинах. Тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_14 могли утворитися при обставинах, які вказала свідок ОСОБА_17 під час слідчого експерименту, окрім показань, які вказують на те, що був нанесений удар в живіт, так як не знайшов втілення з судово-медичної точки зору.

Отже, дослідивши зазначені докази та визнавши їх достовірними, допустимими, а в їх сукупності достатніми, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

За наведених обставин колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу вищевказаного кримінального злочину, а також про відсутність достатніх доказів для доведеності винуватості обвинуваченого.

Не є переконливими доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 , оскільки колегією суддів встановлено, що дана слідча дія проведена у відповідності до вимог ст.240 КПК України і будь-яких порушень вимог кримінального процесуального закону при її проведенні допущено не було.

Наявність дефектів на відеозапису слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 не є безумовною підставою для визнання протоколу даної слідчої дії недопустимим доказом, оскільки зі змісту протоколу слідчого експерименту вбачається, що він підписаний усіма учасниками даної слідчої дії без будь-яких зауважень чи заперечень. Крім того, будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 підтвердив обставини нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 , а тому підстав вважати протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 недопустимим доказом, як про це йде мова в апеляційних скаргах сторони захисту, колегія суддів не вбачає.

Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 про недопустимість як доказів протоколів слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_10 та ОСОБА_17 з тих мотивів, що в проведенні даних слідчих дій брали участь поняті ОСОБА_12 та ОСОБА_12 , які перебували під слідством, а тому є зацікавленими особами, є необґрунтованими, оскільки, як правильно встановив суд першої інстанції, будь-яких даних на підтвердження зацікавленості даних понятих у результатах кримінального провадження щодо ОСОБА_6 суду надано не було. При цьому свідок ОСОБА_12 , будучи допитаним в судовому засіданні та попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, підтвердив, що будь-якого тиску на нього співробітниками поліції не здійснювалося і будь-якої зацікавленості у даному кримінальному провадженні він не мав.

Доводи сторони захисту про те, що удар ногою в грудну клітину потерпілого ОСОБА_14 , який став причиною смерті останнього, наніс не обвинувачений, а свідок ОСОБА_10 , були ретельно перевірені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження. Зокрема, такі доводи сторони захисту повністю спростовуються показаннями свідка ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_20 . Показання даних свідків є логічними, послідовними та повністю узгоджуються як з показаннями інших свідків, так і з письмовими доказами, дослідженими судом першої інстанції. Також суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у вироку, що будь-яких доказів про наявність у свідка ОСОБА_10 мотиву на бійку з ОСОБА_14 чи то про наявність будь-якого конфлікту між ОСОБА_14 та ОСОБА_10 немає.

Та обставина, що судом першої інстанції з об`єктивних причин не були допитані свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_13 , які брали участь у проведенні слідчих експериментів, не свідчить про неповноту судового розгляду, як про це йде мова в апеляційних скаргах сторони захисту, оскільки ця обставина не перешкодила суду першої інстанції з`ясувати обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та не вплинула на законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що свідок ОСОБА_12 був допитаний не в повному обсязі, є безпідставними, оскільки зміст журналу судового засідання та звукозапису, що міститься на технічному носії інформації, свідчать про те, що усім сторонам кримінального провадження було надано можливість допитати даного свідка, а тому обвинувачений не був позбавлений права ставити запитання свідку для з`ясування тих чи інших обставин.

Крім того, в своїх апеляційних скаргах як захисник, так і обвинувачений ОСОБА_6 посилалися на порушення судом першої інстанції приписів ч.13 ст.352 КПК України під час допиту свідка ОСОБА_10 .

Колегія суддів не погоджується із такими доводами сторони захисту, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.13 ст.352 КПК України, свідок може бути допитаний повторно в тому самому або наступному судовому засіданні за його клопотанням, за клопотанням сторони кримінального провадження або за ініціативою суду, зокрема, якщо під час судового розгляду з`ясувалося, що свідок може надати показання стосовно обставин, щодо яких він не допитувався.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що після допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , судом першої інстанції було досліджено висновок судової медичної експертизи та допитано експерта. У зв`язку із дослідженням даних доказів та виникненням питань, які раніше не з`ясовувалися у свідка, судом за клопотанням прокурора було повторно допитано свідка ОСОБА_10 , що не суперечить положенням ч.13 ст.352 КПК України. Отже, якихось порушень вимог кримінального процесуального закону під час допиту свідка ОСОБА_10 колегія суддів не вбачає, як і не вбачає будь-яких суперечностей в показаннях даного свідка, на що посилаються апелянти в своїх апеляційних скаргах. Нечіткість в демонстрації ним ударів, які наносив потерпілому обвинувачений, свідок ОСОБА_10 пояснив тим, що в нього боліла нога.

Та обставина, що суд першої інстанції долучив до матеріалів кримінального провадження вирок щодо ОСОБА_12 , проте не послався на нього у своєму вироку, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та на правильність висновків суду не впливає і цих висновків не спростовує.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції не перевірив показання обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу подачі ним до правоохоронних органів заяви в порядку ст.214 КПК України щодо завдання свідком ОСОБА_10 удару ногою у грудну клітину потерпілого, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у суду першої інстанції були відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про нанесення потерпілому удару в грудну клітину саме свідком ОСОБА_10 . Будь-яких даних, які б свідчили про надання свідком ОСОБА_10 завідомо неправдивих показань, суду не надано. Крім того, показання вказаного свідка оцінювались судом у сукупності з іншими доказами. Факт нанесення потерпілому ОСОБА_14 удару в грудну клітину саме обвинуваченим ОСОБА_6 доведено сукупністю зібраних у справі доказів, які узгоджуються між собою та підтверджують встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи.

Відмова суду в задоволенні клопотання сторони захисту про проведення повторної судово-медичної експертизи з приводу можливості нанесення ногою тілесних ушкоджень потерпілому у грудну клітину обвинуваченим ОСОБА_6 або свідком ОСОБА_10 не вплинула на повноту судового розгляду. Адже будь-яких об`єктивних даних про нанесення потерпілому удару в грудну клітину саме свідком ОСОБА_10 у суду першої інстанції не було, а відповідно до висновку судово-медичної комісійної експертизи №339/к від 22 вересня 2017 року тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_14 могли утворитися при обставинах, які вказала свідок ОСОБА_17 під час проведення слідчого експерименту (нанесення ОСОБА_6 одного удару ногою в область грудної клітини лежачому ОСОБА_14 ). Крім того, захисник, заявляючи зазначене клопотання, не вказав необхідні вихідні дані, за наявності яких можливе проведення такої експертизи.

Рішення суду про відмову в задоволенні клопотання захисника про проведення повторної судово-медичної експертизи належним чином обґрунтоване і містить у собі відповідні мотиви, з яких виходив суд при вирішенні даного питання. З такими мотивами суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Необґрунтованими є і доводи захисника про безпідставне неприйняття судом першої інстанції показань обвинуваченого ОСОБА_6 , а також показань свідка ОСОБА_16 , наданих останньою під час проведення слідчого експерименту, адже показання як обвинуваченого, так і свідка ОСОБА_16 суперечать встановленим судом першої інстанції обставинам кримінального провадження та сукупності досліджених доказів. А тому суд першої інстанції обґрунтовано поставився критично до вказаних показань, при цьому належним чином вмотивувавши у вироку свої висновки.

Посилання стороні захисту про недостовірність показань потерпілої ОСОБА_9 є безпідставними та нічим не підтвердженими.

Ставити під сумнів показання потерпілої підстав не вбачається, як і показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_12 , які давали свідчення лише щодо тих подій, очевидцями яких вони були. Саме надані останніми показання і були оцінені судом.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, будь-яких очевидних невідповідностей або істотних суперечностей у показаннях потерпілої та вказаних свідків колегія суддів не встановила. Показання потерпілої і свідків узгоджуються між собою та з письмовими доказами, зібраними у даному кримінальному провадженні. Обставини, на які посилається захисник, на правильність прийнятого судом рішення не впливають.

Твердження сторони захисту про викривлення показань свідків у вироку, є безпідставними та суперечать матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що футболка, в якій був одягнений потерпілий, і на якій, на його думку, могли бути сліди особи, яка завдала удару потерпілому, зникла з матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає також необгрунтованими, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що футболка потерпілого під час досудового розслідування не вилучалася в якості речового доказу та до матеріалів кримінального провадження не долучалася.

Також в апеляційній скарзі обвинувачений не погодився з рішенням суду про визнання в якості обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, мотивуючи це тим, що медичний огляд на стан сп`яніння був проведений після значного часу.

Перевіряючи такі доводи обвинуваченого, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дійсно огляд обвинуваченого ОСОБА_6 було проведено 23 липня 2017 року, тобто на наступний день після вчиненого злочину, та за результатами висновку щодо результатів медичного огляду було встановлено факт вживання ОСОБА_6 спиртного.

Разом з тим, факт перебування особи в момент вчинення злочину в стані алкогольного чи іншого сп`яніння може бути встановлений шляхом дослідження всієї сукупності доказів, в тому числі і показань свідків, а не виключно за результатами відповідного медичного огляду.

Так, відповідно до вимог статей 84, 95 КПК України, показання свідка є процесуальним джерелом доказів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що факт перебування обвинуваченого ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння був підтверджений показаннями свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що 22 липня 2017 року він разом з ОСОБА_6 випивали у нього (свідка) вдома, та показаннями свідка ОСОБА_20 , який в судовому засіданні пояснив, що коли він побачив у вікно як ОСОБА_14 вставав з клумби, а ОСОБА_6 кричав на нього, то вони обидва були у стані сп`яніння.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині також не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим і підстав для задоволення апеляційних скарг не вбачає, оскільки доводи, викладені в зазначених скаргах, правильності висновків суду не спростовують.
З огляду на положення ч.3 ст.404 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для повторного дослідження доказів, чи для дослідження нових доказів, як про це просить сторона захисту.

Покарання обвинуваченому призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України - з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину та його фактичних обставин, особи винного, обставини, що обтяжує покарання, та відсутності обставин, що його пом`якшують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.121 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4