УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 207/412/16-к
провадження № 51-10078ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року та вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2018 року в межах кримінального провадження № 0001374 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, пункти 6, 10, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153 КК.
Суть питання
Як убачається з інформації, що міститься в проваджені за скаргою, за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 4 ст. 187 КК на строк 14 років з конфіскацією майна, яке є його власністю, за пунктами 6, 10, 13 ч. 2 ст. 115 КК на строк 15 років з конфіскацією майна, яке є його власністю, за ч. 4 ст. 152 КК на строк 14 років 6 місяців, за ч. 3 ст. 153 КК на строк 14 років 3 місяці. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Апеляційний суду Дніпропетровської області 07 вересня 2013 року скасував вирок місцевого суду в частині призначення ОСОБА_4 покарання й ухвалив новий, яким призначив ОСОБА_4 покарання: за ч. 4 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією майна, яке є його власністю, за пунктами 6, 10, 13 ч. 2 ст. 115 КК у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю, за ч. 4 ст. 152 КК у виді позбавлення волі на строк 14 років 6 місяців, за ч. 3 ст. 153 КК у виді позбавлення волі на строк 14 років 3 місяці. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.

У решті вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить скасувати постановлені у кримінальному проваджені вироки, а справу направити на новий розгляд до районного суду.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального Кодексу України (далі КПК) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону засуджений ОСОБА_4 , у поданій касаційній скарзі, не зазначив жодних доводів на обґрунтування незаконності постановлених щодо нього судових рішень.
Зокрема, засуджений не вказав, яких саме порушень допустились суди першої й апеляційної інстанцій, не обґрунтував у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом як вироку місцевого суду так і вироку апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412413, 420 цього Кодексу.
Також, касаційна скарга засудженого не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених у вироку цього суду на спростування доводів апеляційних скарг сторони захисту.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, вимоги до суду касаційної інстанції, в частині «направлення справи на новий розгляд до районного суду» ,викладені засудженим у скарзі, не відповідають змісту ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 КПК, також перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, усупереч ч. 5 ст. 427 КПК засуджений ОСОБА_4 до поданої ним касаційної скарги не долучив копій судових рішень, які оскаржуються.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3