12.11.2018
Справа № 642/8830/14к
Провадження № 1-в/642/158/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 листопада 2018 року Ленінський районний суд м.Харкова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові заяву потерпілої ОСОБА_3 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання , -
В С Т А Н О В И В:

Потерпіла ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення для примусового виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м.Харкова від 26.10.2017 року у справі № 642/8830/14к. В обґрунтування заяви зазначила, 14.11.2014 року ОСОБА_4 був засуджений за ст. 297 КК України та з нього стягнуто на користь потерпілої 100000 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Ухвалою апеляційної інстанції від 17.03.2015 року вирок суду першої інстанції був залишений без змін. 26.10.2017 року ОСОБА_3 отримала виконавчий лист, однак на той час вже минув строк для його пред`явлення. Заявниця пояснює поважність пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання тим, що в наслідок вчинення злочину ОСОБА_4 , вона тривалий час знаходилась у глибокому стресі та емоційно-пригніченому стані у зв`язку з втратою близької людини. Не мала можливості захоронити померлого через тривалий час після його смерті, що також завдало їй значну психологічну травму.
Заявниця в судовому засіданні підтримала заяву в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в заяві.
ОСОБА_4 до судового засідання з`явився, зазначив, що заперечує проти поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки строк нею пропущений на 2,5 роки, з його боку жодних перепон для виконання вироку в частині стягнення моральної шкоди не чинилось.
Відповідно до ч.4 ст.539 КПК України, неявка сторін не є перешкодою для вирішення питання пов`язаного із виконанням вироку.
Дослідивши матеріали кримінального провадження № 642/8830/14к ( провадження № 1-кп/642/739/14), суд вважає, що заява про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Вироком Ленінського районного суду м.Харкова від14 листопада 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 297 КК України та призначено покарання у вигляді 3-х років позбавлення волі, цивільний позов ОСОБА_3 про стягнення з нього у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.- задоволено.
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2015 року вказаний вирок залишено без змін.
26 жовтня 2017 року, за заявою стягувача ОСОБА_3 , останній видано виконавчий лист № 642/8830/14-к про стягнення з ОСОБА_4 на її користь у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн., та вказаний виконавчий лист пред`явлено до виконання до Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області.
21 листопада 2017 року державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_5 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 55187875 та постанову про арешт майна боржника ОСОБА_4 .
Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 22.06.2018 року скасовано постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно.
Також зазначеною ухвалою суду встановлено, що ОСОБА_3 пропущено строк пред`явлення виконавчого документу про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_4 .
Пункт 14 статті 537 КПК України встановлює, що суд під час виконання вироку має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
При цьому ч.5 ст.128 КПК України встановлює, що у разі, коли процесуальні відносини, що виникли у зв`язку із цивільним позовом, не врегульовані КПК України, то до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Як визначає пункт 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції на час ухвалення вироку суду), усі виконавчі документи, крім посвідчення комісій по трудових спорах, постанов судів у справах про адміністративні правопорушення та постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, якщо інше не встановлено законом, можуть бути пред`явлені до виконання протягом року.
Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
В пілотному рішенні у справі «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 року, Європейський суд вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод ( надалі Конвенція ) кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права (« право на суд »), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним.
Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень.
Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, ухваленого будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду». У справі «Soering vs UK» Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими.
З урахуванням вищевикладеного та практики Європейського суду з прав людини, суд визнає поважною, названу заявником причину несвоєчасного звернення до виконання та поновлює пропущений ОСОБА_3 строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Заявник в своїй заяві зазначає, що причиною пропуску строку пред`явлення документу до виконання були сильні емоційні страждання, та стрес в якому вона перебувала після смерті чоловіка та дій ОСОБА_4 . Тривалий час вона не могла опанувати себе та повернутися до нормального життя та виконання щоденних обов`язків. І тільки в 2017 році вона отримала виконавчий документ.
Названу заявником причину несвоєчасного звернення до виконання, суд визнає поважною, а відтак пропущений строк слід поновити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 537 КПК України, ст. 433 ЦПК України, суд-
П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_3 - задовольнити.
Поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м.Харкова від 26.10.2017 року у справі № 642/8830/14к, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди, завданої злочином в сумі 100000 грн.
На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана Апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через суд, який ухвалив судове рішення.

Суддя: ОСОБА_1