УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 січня 2018 року м. Запоріжжя
ВСТАНОВИВ:
З тексту клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається наступне.
Більш того, вказані транспортні засоби зберігли на собі сліди дорожньо-транспортної пригоди, а також слідову інформацію у зв`язку з чим забезпечення їх збереження в тому ж вигляді, в якому вони перебувають після ДТП, являється одним із способів встановлення доказів в кримінальному провадженні.
Від слідчого надійшла заява про розгляд без участі, у якій слідчий клопотання підтримав.
Розглянувши клопотання по суті заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, що додані до клопотання, слідчий суддя встановив наступне.
Відповідно до ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є, в числі інших, арешт майна.
Згідно ч.ч. 1, 3, 10, 11 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
У випадку накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише в разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 2 статті 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу в кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З матеріалів клопотання вбачається, що вилучені органом досудового розслідуваннясідловий тягач та напівпричіп паливоцистерна відповідають критеріям ч. 2 ст. 98 КПК України, тобто вилучене майно має ознаки речових доказів у даному кримінальному провадженні та є об`єктами дослідження в рамках проведення необхідних судових експертиз.
Згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 виданого РЕВ-1 УДАЇ ГУМВС України в Одеській області, вантажний сідловий тягач «DAF 95 XF 480», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходиться у власності ОСОБА_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Тому, враховуючи вищевказані обставини та вимоги закону, з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна як арешт такого майна, отже, слід накласти арешт на вказане в клопотанні слідчого майно.
Також слід зазначити, що слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості, чи досліджувати питання наявності чи відсутності складу кримінально правопорушення.
Із поданого клопотання, слідчим суддею встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, враховуючи правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розуміючи, що арешт вказаного майна не призведе до зупинення та надмірного обмеження правомірної цивільної діяльності особи або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання в право власності.
Разом з тим, частиною 4 статті 173 КПК України передбачено, що в разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_7 на майно якої накладено арешт, будучи зацікавленою у результативному вирішенні справи, буде мати намір приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити або будь-яким чином відчужити майно.
Тому, слідчий суддя вважає, що найменш обтяжливим способом арешту майна для особи, у власності якої воно знаходиться буде заборона розпоряджатися майном, тобто визначати долю майна шляхом позбавлення права відчуження та розпорядження таким майном, без застосування заборони використання майна. Цей спосіб арешту майна не призведе до наслідків, що суттєво позначаться на інтересах власника майна.
Таким чином, клопотання слідчого про арешт майна підлягає задоволенню частково.
Арешт може бути скасовано відповідно до ст. 174 КПК України.
Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя
Клопотання старшого слідчого ВР ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна - задовольнити частково.
Накласти арешт на наступне майно:
-вантажний сідловий тягач «DAF 95 XF 480», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,
У задоволенні інших викладених у клопотанні вимог відмовити.
Майно, на яке накладено арешт, передати на зберігання ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ), що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Попередити ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ), що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за збереження майна про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.
Виконання ухвали покласти на старшого слідчого ВР ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 .
Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Ухвала слідчого судді виконується негайно та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1