Провадження №1-кс/201/45/2019
У Х В А Л А
Іменем України

23 січня 2019 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту та повернення тимчасово вилученого майна, вилученого в межах кримінального провадження № 0000604, внесеного до ЄРДР 25 травня 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з клопотанням про скасування арешту та повернення тимчасово вилученого майна, вилученого в межах кримінального провадження № 0000604, внесеного до ЄРДР 25 травня 2017 року, в якому просить скасувати арешт зобов`язати слідчого повернути заявникові належне йому майно, виявлене і вилучене в ході обшуку, проведеного 03 грудня 2017 року.

В обґрунтування клопотання зазначає, що вилучене майно не має на собі ознак злочину та знаходилось і приміщенні на законних підставах, та у зв`язку з тим, що вилучене майно можна легко ідентифікувати воно не має значення для досудового розслідування, бо за ч. 2 ст. 364 КК України не передбачена його конфіскація.

Заявник в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням клопотання задовольнити, у зв`язку із чим, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути дане клопотання без участі заявника, з метою прийняття процесуального рішення по ньому в розумні строки

Представник прокуратури Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Разом із тим, від прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 надійшла заява, в якій він просив відмовити у задоволені клопотання, оскільки необхідність у застосуванні заходу забезпечення у вигляді арешту не відпала та враховуючи що досудове слідство триває, а вказане майно визнано речовим доказом, є необхідність у збереженні цих речових доказів.

Суд, розглянувши клопотання, вивчивши матеріали справи, виходить з наступного.

Як видно з матеріалів справи, в провадженні прокуратури Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000604 від 25 травня 2017 року, за ч. 2 ст. 364 КК України, за фактом вчинення кримінального правопорушення посадовими особами Дніпропетровської митниці ГУ ДФС у Дніпропетровській області.

Під час досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді 28 листопада 2018 року проведено обшук у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті якого виявлено та вилучено великий обсяг майна.

Також встановлено, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2019 року на все вилучене під час обшуку майно, накладено арешт.

Під час розгляду клопотання встановлено, що майно, на яке просить накласти арешт слідчий, зберегло сліди та відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арешт накладено з метою збереження речових доказів та недопущення зникнення, втрати або пошкодження зазначеного майна, яке є засобом і знаряддям вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, та яке має доказове значення по кримінальному провадженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Законом передбачено подачу відповідного клопотання особою, яка має певне відношення до вилученого майна, а саме є власником або володільцем майна. Водночас, ОСОБА_3 не надано жодних доказів та документів стосовно кожного з вилучених документів та предметів, яку підтверджують те, що він є власником або володільцем зазначеного майна, на яке було накладено арешт, а розгляд питання про повернення майна особі, яка не є його володільцем та власником може порушити права інших власників майна, які до прокуратури та суду з відповідними заявами та клопотаннями не звертаються.

Також заявником не надано суду жодних доказів того, що у подальшому застосуванні арешту заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Майно арештоване з урахуванням обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту з потребами кримінального провадження, а тому доводи клопотання про скасування арешту щодо не встановлення зазначених обставин є безпідставними.

Посилання заявника на те, що арешт майна є не обґрунтованим не заслуговують на увагу, оскільки до завдання слідства та слідчого судді на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано доказів, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Їх завдання полягає в тому, щоб дослідити ті вже наявні обставини кримінального правопорушення, які дають достатньо обґрунтовані підстави для накладення арешту на майно.

Як вбачається з ухвали, слідчим суддею були досліджені зазначені обставини та не знайдено у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про арешт майна порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного. Всі інші обставини підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Вивчивши надані суду матеріали клопотання та докази на його обґрунтування, доходжу висновку, що заявником не було надано достатніх доказів на обґрунтування необхідності скасування вжитого ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2019 року арешту майна та повернення його заявнику.

З огляду на викладене та враховуючи те, що заявником не надано доказів на підтвердження позиції викладеній у клопотанні, суд приходить до висновку що у задоволенні клопотання про скасування арешту та повернення тимчасово вилученого майна слід відмовити у зв`язку з його безпідставністю та недоведеністю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 170-174, 333, 350, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту та повернення тимчасово вилученого майна, вилученого в межах кримінального провадження № 0000604, внесеного до ЄРДР 25 травня 2017 року - відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1