Справа № 333/5629/18
Провадження № 1-кп/333/664/18
21 листопада 2018 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт. Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області, громадянина України, українця, освіта повна середня, не одруженого, який проходить строкову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді навідник 3 парашутно-десантного взводу 3 парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальону у військовому званні «солдат», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
29.12.2017 року наказом №268 командира військової частини НОМЕР_1 солдата строкової служби ОСОБА_5 було зараховано до списків особового складу та призначено на посаду навідника 3 парашутно-десантного взводу 3 парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальону.
Відповідно до дозволу командира 3 парашутно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 16.09.2018 року перебував у звільненні.
Постановою Кабінету Міністрів №770 від 06.05.2000 року до списку №1 таблиці І віднесено наркотичний засіб «канабіс» та визнано його особливо небезпечним, обіг якого заборонено.
16.09.2018 року, приблизно об 11-00 годині, ОСОБА_5 , рухаючись від вул. Степної у смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області до смт. Пришиб Михайлівського району Запорізької області виявив рослину, схожу на коноплю та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою подальшого вживання, зірвав декілька гілок вказаної рослини, перетер та поклав їх до трьох паперових згортків, які поклав до правої кишені куртки, чим вчинив придбання наркотичних засобів, без мети збуту.
У подальшому, 16.09.2018 року у період часу, приблизно з 11-00 години до 15-00 години, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою подальшого вживання, зберігав у правій кишені куртки вказані три згортки наркотичні засоби, без мети збуту та здійснював їх перевезення.
16.09.2018 року о 15 годині 26 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи на Центральному автовокзалі м. Запоріжжя, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 20, був зупинений працівниками патрульної поліції та в ході огляду у останнього було виявлено та вилучено три згортки із речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору, які згідно висновку експерта №7-1843 від 27.09.2018 року масами 4,847 г, 3,070 г та 2,517 г є особливо небезпечним наркотичним засобом «КАНАБІСОМ», маса якого, в перерахунку на суху речовину, складає 4,460 г, 2,825 г та 2,316 г. Загальна маса особливо небезпечного наркотичного засобу «КАНАБІСУ», в перерахунку на суху речовину, складає 9,601 г.
Таким чином, 16.09.2018 року, приблизно об 11-00 годині, ОСОБА_5 , рухаючись від вул. Степної у смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області до смт. Пришиб Михайлівського району Запорізької області знайшов та вирішив у подальшому вжити, тобто придбав особливо небезпечний наркотичний засіб «КАНАБІС» в перерахунку на суху речовину, об`ємом 9,601 г та у подальшому до 15 години 26 хвилин 16.09.2018 року незаконно зберігав у правій кишені куртки на незаконно його перевозив до Центрального автовокзалу м. Запоріжжя, розташованого за адресою: м. Запоріжжя? пр. Соборний, 20. В ході огляду працівниками поліції за вказаної адресою злочин було припинено.
До Комунарського районного суду м. Запоріжжя обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 надійшов 18.10.2018 року, відповідно до якого останній обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, за ознаками незаконного придбання, зберігання та перевезення наркотичних засобів без мети збуту.
Відповідно до умов зазначеної угоди прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.309 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин та покарання, яке повинен понести обвинувачений. Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначене покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді арешту строком на 2 місяці.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`ясненні сторонам угоди.
У судовому засіданні обвинувачений визнав свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, у повному обсязі та пояснив, що зможе виконати усі умови, передбачені угодою. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили суду, що угода про визнання винуватості ними укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просили її затвердити, призначивши узгоджену в ній міру покарання.
Захисник у судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про примирення.
На виконання вимог ст. 474 КПК України, судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.
Таким чином, суд, заслухавши обвинуваченого, думки прокурора та захисника, дослідивши матеріали провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та КК України дійшов до такого.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У п. 113 рішення ЄСПЛ у справі «Коваль проти України» від 19 жовтня 2006 року, суд наголосив, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення».
Стаття 6 Конвенції гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роу і Дейвіс проти Сполученого Королівства»). А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28 жовтня 2010 року та «Боротюк проти України» від 16 грудня 2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що «… ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (рішення у справі «Сейдович проти Італії»).
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Частиною 2 статті 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого.
Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, який згідно ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Також, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє: що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо злочину, у вчиненні якого його він обвинувачується, а також має права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, зокрема, про характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до обвинуваченого у разі затвердження угоди судом; права, передбачені ч. 5 ст. 474 КПК України.
Зі змісту угоди про визнання винуватості від 12.10.2018 року вбачається, що вона відповідає вимогам, встановленим в ст. 471 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.
Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання підозри та її правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального Кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.
Судом встановлено, що дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.309 КК України які виразилися у незаконному придбанні, зберіганні та перевезення наркотичних засобів без мети збуту, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, і обставину, що пом`якшує його покарання, а саме: щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Приймаючи до уваги, що умови даної угоди відповідають вимогам ст. 471 КПК України та КК України, враховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_5 роз`яснені та зрозумілі наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав та необхідність затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 і призначення останньому узгоджених сторонами виду та міри покарання.
Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні складають 572 грн. за залучення експертів на проведення судової хімічної експертизи.
Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Враховуючи, що процесуальні витрати, зазначені в обвинувальному акті документально підтверджені матеріалами кримінального провадження, тому суд вирішує про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 зазначених витрат на користь держави.
Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.
Відповідно до п.3 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому:
- майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.
Встановлено, що слідчий своєю постановою від 08.10.2018 року визнав вилучений у ОСОБА_5 особливо небезпечний наркотичний засіб «КАНАБІС», масами 4,260 г, 2,625 г, 2,116 г речовими доказами. Враховуючи, що вказані об`єкти є предметами злочину, пов`язаного з незаконним обігом, суд приймає рішення про їх знищення.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374, 468, 469, 472 - 476 КПК України, суд, -
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 2 (двох) місяців арешту.
Речові докази: особливо небезпечний наркотичний засіб «КАНАБІС», масами 4,260 г, 2,625 г, 2,116 г, що зберігається в камері схову речових доказів Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області знищити.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 572 (п`ятсот сімдесят дві) гривні за залучення експерта на проведення судової хімічної експертизи.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:
- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст.474 КПК України, у тому числі, не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода не може бути укладена.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1