Дата документу 08.05.2019 Справа № 314/349/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/349/19 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/998/19 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 травня 2019 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Кам`янська виправна колонія (№ 101)»,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 березня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, 23 січня 2019 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений за місцем відбування покарання характеризується посередньо, не виконує вимоги персоналу установи, за період відбування покарання допускав порушення порядку відбування покарання, має 1 стягнення за перебуванням у стані алкогольного сп`яніння, яке на теперішній час не знято і не погашено, у зв`язку з чим, він не довів свого виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він розкаюється отриманні стягнення, у нього вдома залишилась сім`я та неповнолітня дитина, яка потребує матеріальної допомоги і підтримки.

Крім того, з моменту прибуття в колонію для відбування покарання, він працює в промисловій зоні.

Вважає, що суд не врахував те, що строки його стягнення сплинули, а він отримав заохочення від адміністрації колонії.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Дем`яс Дергачівського району Саратовської області Російської Федерації, громадянин України, маючий неповну середню освіту, неодружений, непрацюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , відбуває покарання у Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 18 січня 2017 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249, ч. 1 ст. 71 КК України і засуджений до остаточного покарання у вигляді 2 років 15 днів позбавлення волі.

Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції відбута частина строку призначеного ОСОБА_8 покарання становила більше 1/2 строку, призначеного судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 5 вересня 2017 року.

Під час тримання в Запорізькому слідчому ізоляторі з 5 вересня 2017 року по 10 жовтня 2017 року характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень і заохочень не мав.

У Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» відбуває покарання з 10 жовтня 2017 року, за період відбування покарання характеризується посередньо, має 2 заохочення та 1 стягнення.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання в Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)», засуджений в цілому характеризується посередньо.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики, засуджений ОСОБА_7 на виробництві установи працевлаштований слюсарем. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Намагається утримувати спальне місце та приліжкову тумбочку в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Разом з тим, засуджений не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Не буру участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, не займається самоосвітою. Не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціальну корисну активність в організації їх роботи. У скоєному злочині вину визнає, розкаюється (а.с. 5).

Засудженому ОСОБА_7 2 квітня 2018 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України, 15 травня 2018 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КВК України (а.с. 5).

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 1 стягнення у вигляді суворої догани за перебування в стані алкогольного сп`яніння, яке не погашено, а також 2 заохочення (а.с. 6).

Відсутність будь-яких заохочень за більш ніж 9 останніх місяців перебування в місцях позбавлення волі, а також вказане стягнення, яке на час звернення з цим поданням до суду не було погашене або зняте, а також сам факт його накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування засудженого вбачається, що ОСОБА_7 за період з жовтня 2017 по січень 2019 року працював, але виконував лише від 2 до 23 відсотків норм виробітку, що також не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 8).

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційної скарги засудженого висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції було враховано всі обставини при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 березня 2019 року підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 березня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4