Справа № 132/2476/18
Ухвала
Іменем України
"28" вересня 2018 р. місто КАЛИНІВКА

Слідчий суддя Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Калинівка Вінницької області клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000296 від 27 травня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду 25.09.2018р. із клопотанням про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000296 від 27 травня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого на його ім`я.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у провадженні СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області перебувають матеріали досудового розслідування за № 0000296, внесеного до ЄРДР 27.05.2018р. за ч.3 ст.185 КК України, за фактом вчинення ряду крадіжок чужого майна на території Калинівського району Вінницької області, в якому йому було оголошено підозру та затримано 16.07.2018р. в порядку ст.208 КПК України. 16.07.2018р. слідчим Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області у нього було вилучено чоловічу сумку з окремими речами та документами, на які в подальшому 20.07.20918р. слідчим суддею Калинівського районного суду Вінницької області було накладено арешт, в тому числі і на посвідчення водія серії НОМЕР_1 . Дане водійське посвідчення будь-якої матеріальної цінності не становить. Однак за обставин відсутності останнього, він як інвалід 3-ї групи, що потребує систематичного відвідування лікувальних закладів, позбавлений права користуватись транспортним засобом, для забезпечення своєї життєдіяльності. Крім того він має на меті влаштуватись на офіційну роботу в якості водія, оскільки лікування потребує значних коштів. Посилаючись на дані обставини, а також на те, що санкція ч.3 ст.185 КК України не передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, просить задовольнити клопотання.

Слідчий в судове засідання не з`явився, йорго неявка не є перешкодою для розгляду клопотання.

Дослідивши додані до клопотання документи, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Слідчим суддею встановлено, що Калинівським ВП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження № 0000296 від 27 травня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 20 липня 2018 року накладено арешт на тимчасово вилучене майно, зокрема на посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_3 .

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, вбачається, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Зважаючи на вище викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що в застосуванні арешту майна, а саме на посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_3 , що накладений на підставі ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 20 липня 2018 року, відпала потреба, а тому клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000296 від 27 травня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт майна, застосований у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000296 від 27 травня 2018 року, ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 20 липня 2018 року, а саме на посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_3 .

Копію цієї ухвали направити до Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області для виконання в частині повернення власнику водійського посвідчення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя