Справа № 132/3701/18
Провадження №1-кп/132/42/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 р. м. Калинівка

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000324 від 08.06.2018р., за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Великі Кутищі Калинівського району Вінницької області, українця, громадянина України, із неповною середньою освітою, військовослужбовця, солдата 2ої навчальної роти Військової частини НОМЕР_1 , неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Великі Кутищі Калинівського району Вінницької області, українця, громадянина України, із середньою освітою, учня Державного навчального закладу «Професійно-технічне училище № 21 м. Калинівка», не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_12 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_14 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_15 ,

уповноваженого підрозділу органів Національної поліції ОСОБА_16 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачені ОСОБА_17 та ОСОБА_18 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України, за наступних обставин. Так, ОСОБА_13 08 червня 2018 року біля 02год.00хв. знаходячись за межами села Глинськ Калинівського району Вінницької області поряд із ставком, що перебуває в оренді у приватного підприємця ОСОБА_19 , з метою незаконного заволодіння транспортним засобом марки «САЗ 3507», державний номерний знак « НОМЕР_2 », який відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_20 та перебуває у користуванні ОСОБА_19 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, достовірно знаючи, що ОСОБА_19 після облову риби відпочиває у рибацькому будинку, погодився з пропозицією свого знайомого неповнолітнього ОСОБА_10 щодо незаконного заволодіння транспортним засобом марки «САЗ 3507», державний номерний знак « НОМЕР_2 ». Після чого, ОСОБА_13 діючи умисно за попередньою змовою з ОСОБА_10 , маючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом марки «САЗ 3507», державний номерний знак « НОМЕР_2 », разом із ОСОБА_10 підійшов до технічно справного транспортного засобу, що знаходився припаркованим на узбіччі дороги біля рибацького будинку в урочищі «За Яром» та без дозволу та всупереч волі ОСОБА_19 , діючи таємно, шляхом вільного доступу сів разом із ОСОБА_10 до кабіни автомобіля, де за допомогою ключа, який знаходився в замку запалювання, завів двигун автомобіля, та останні поїхали по сільській дорозі від рибацького будинку в напрямку центра села Люлинці Калинівського району Вінницької області. Після цього, ОСОБА_13 не впоравшись із керуванням, з`їхав з проїзної частини дороги на вулиці Сонячній села Люлинці Калинівського району Вінницької області в лісозахисну смугу, де здійснив зіткнення із деревом, в результаті дій яких, транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Таким чином, ОСОБА_13 спільно із ОСОБА_10 , своїми умисними діями заподіяли потерпілому ОСОБА_19 значну матеріальну шкоду на суму 110758грн.48коп., яка згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи становить збитки, тобто вартість відновлювально-ремонтних робіт автомобіля, ринкова вартість якого у технічно справному стані становить 103711грн.00коп., що перевищує сто неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Обвинувачений ОСОБА_13 , в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та пояснив, що дійсно за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_10 незаконно заволодів транспортним засобом, за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Обвинувачений ОСОБА_10 , в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та підтвердив пояснення обвинуваченого ОСОБА_13 про те, що дійсно разом з останнім, за попередньою змовою, незаконно заволоділи транспортним засобом, за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Потерпілий ОСОБА_19 , в судовому засіданні заявив, що є користувачем транспортного засобу марки «САЗ 3507», державний номерний знак « НОМЕР_2 », яким незаконно заволоділи обвинувачені, які в результаті дорожньо-транспортної пригоди, пошкодили даний автомобіль, чим заподіяли йому значної матеріальної шкоди, а також моральної шкоди, яку він згідно поданого цивільного позову просить стягнути з останніх на його користь в солідарному порядку.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_21 в судовому засіданні зазначила, що її син ОСОБА_10 після вчинення кримінального правопорушення усвідомив скоєне, змінив свою поведінку на краще, став належним чином відноситись до навчання, надає необхідну допомогу в домашніх справах, соромиться свого вчинку та завіряє, що такого більше ніколи не повториться.

Враховуючи те, що обвинувачені не оспорювали фактичні обставини справи і судом було встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_13 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а їх дії за ч.2 ст.289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної матеріальної шкоди, правильно кваліфіковані органами досудового слідства.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, особу винних, обставини, що пом`якшують і обтяжують їх покарання.

Обвинувачений ОСОБА_13 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог статті 12 КК України, віднесене до тяжкого злочину, раніше не судимий, згідно характеристик за місцем проживання характеризується з посередньої сторони, а за місцем несення військової служби характеризується з позитивної сторони, не одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає, є щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення; часткове добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому. Обставиною, яка обтяжує його покарання, є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Обвинувачений ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог статті 12 КК України, віднесене до тяжкого злочину, раніше не судимий, згідно характеристик за місцем проживання та навчання характеризується з посередньої сторони, не одружений, навчається в ДНЗ «Професійно-технічне училище № 21 м. Калинівка», на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає, є щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення; часткове добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому; вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім. Обставиною, яка обтяжує його покарання, є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно досудової доповіді, підготовленої ст.інспектором Калинівського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_22 , суд бере до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_10 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також низькій ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, думку щодо можливості виправлення даної особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк. Додатково зауважено, що у разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника додаткових обов`язків відповідно до п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_10 необхідно призначити покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказаний злочин, а саме: ОСОБА_13 у вигляді 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, з іспитовим строком у 3 роки, а обвинуваченому ОСОБА_10 у вигляді 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна, із застосуванням ст.ст. 75, 76, 104 КК України, з іспитовим строком у 1 рік 6 місяців, оскільки дане покарання достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» конфіскація майна як додаткове покарання відповідно до статті 98 КК України, не може бути призначена особі, що вчинила злочин у віці до 18 років, навіть у тому разі, коли на час розгляду справи судом вона досягла повноліття.

Підстав для застосування додаткового покарання до обвинувачених у вигляді конфіскації майна суд не вбачає.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Згідно з п.2 ч.4 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування проводились експертні дослідження, зокрема згідно висновку експерта від 25.09.2018р. № 331 вартість проведення автотоварознавчого дослідження становить 1001грн., а відповідно до висновку експерта від 03.09.2018р. № 360 вартість проведення дактилоскопічного дослідження становить 1144грн., а всього у розмірі 2145грн.
Виходячи із зазначених вимог процесуального закону, стягнення процесуальних витрат у справі на користь держави підлягає у рівних частках з обвинувачених.
Згідно ч.9 ст.100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Речовий доказ, вилучений в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме автомобіль марки «САЗ 3507», державний номерний знак « НОМЕР_2 », який згідно постанови слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_23 від 08.06.2018р. переданий на відповідне зберігання під розписку ОСОБА_19 , після набуття вироком законної сили, підлягає залишенню у власника.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинувачених в ході досудового розслідування не застосовувались.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст.4, 13, 19, 79, 81 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим у справі заявлено цивільний позов, в якому ОСОБА_19 посилаючись на незаконне заволодіння обвинуваченими ОСОБА_13 та ОСОБА_10 транспортного засобу марки «САЗ 3507», державний номерний знак « НОМЕР_2 », який в результаті неправомірних дій останніх потрапив в дорожньо-транспортну пригоду та зазнав значних механічних пошкоджень, чим йому заподіяно матеріальної шкоди у розмірі 103711грн., яка підтверджується висновком судово-товарознавчої експертизи № 331 від 25.09.2018р., а також йому завдана моральна шкода, яка полягає в перенесені ним сильних душевних страждань, внаслідок пошкоджена його майна, єдиного транспортного засобу, який використовується ним в підприємницькій діяльності, а саме порушення звичного стану життя, через що він додатково вимушений нести витрати, наймаючи сторонніх осіб для виконання робіт, які міг самостійно здійснити на належному йому автомобілі, крім цього, відбулись порушення в функціонування його організму, а саме він втратив здоровий сон, змінився нормальний ритм його життя через настання депресій, нервування та переживання, яку він оцінює в 100000грн. Посилаючись на вимоги ст.ст.16, 22-23, 1166-1167, 1177, 1187, 1190, 1192 ЦК України, просить задовольнити позов.

Заявою від 14.05.2019р., яка надійшла на адресу суду та зареєстрована в канцелярії за вх. № 4259/19, потерпілий ОСОБА_19 у зв`язку із частковим відшкодуванням обвинуваченими ОСОБА_13 та ОСОБА_10 завданої шкоди, зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з останніх солідарно на його користь матеріальну шкоду в розмірі 72211грн. та моральну шкоду в розмірі 100000грн.

Письмовою заявою від 14.05.2019р., представник потерпілого ОСОБА_19 адвокат ОСОБА_24 просить позовну заяву залишити без розгляду.

Виходячи з вимог ст.ст.127-230 КПК України, ст.ст.2, 4-5, 10-13, 257 ЦПК України, цивільний позов підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.374 КПК України, вирок суду складається зокрема зі вступної частини, у якій зазначаються дата та місце його ухвалення.

Згідно роз`яснень викладених в узагальнені Верховного Суду України від 01.08.2004р. «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення вироку є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.

Оскільки днем підписання вироку є 15.05.2019р., то датою його постановлення є саме цей день.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_25 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Відповідно до ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_13 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком 3 (три) роки. Згідно п.2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_13 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Відповідно до ст.ст.75, 104 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців. Згідно п.2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_10 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_13 та ОСОБА_10 на користь держави у рівних частках документально підтверджені витрати на залучення експерта згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 331 від 25.09.2018р. у розмірі 1001грн., висновку судової дактилоскопічної експертизи № 360 від 03.09.2018р. у розмірі 1144грн., всього у розмірі 2145грн., а саме по 1072грн.50коп. з кожного.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме автомобіль марки «САЗ 3507», державний номерний знак « НОМЕР_2 », який згідно постанови слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_23 від 08.06.2018р. переданий на відповідне зберігання під розписку ОСОБА_19 , після набуття вироком законної сили, - залишити у власника.

Цивільний позов ОСОБА_19 до ОСОБА_13 та ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_19 , що залишення позову без розгляду, не перешкоджає пред`явити аналогічний позов в порядку цивільного судочинства. Згідно п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, позивачі звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Роз`яснити засудженим, що вони мають право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку обвинуваченим та прокурору.

Суддя: ОСОБА_26