АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/66/19 Справа № 707/1874/16-к Категорія: ч.2 ст.191 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6
з участю прокурораОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

ОСОБА_9

захисника

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 16 березня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, не працюючого, інваліда ІІ групи, одруженого, раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 191 КК України та виправдано, за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України. У задоволенні позову прокурора щодо відшкодування збитків завданих кримінальним правопорушенням відмовлено повністю, -

в с т а н о в и л а :

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що він, згідно з проколом № 1 першої сесії Червонослобідської сільської ради шостого скликання Червонослобідської виборчої комісії про результати виборів від 31.10.2010 обраний головою Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області.

Згідно з вимогами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 №280/97-ВР голова сільської ради організує роботу сільської ради, несе відповідальність за ведення бухгалтерського обліку, складання первинних документів та недостовірність відображених у них даних, розпоряджається рахунками та підписує розрахункові документи, забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; організує в межах визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; підписує рішення ради та її виконавчого комітету; здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету; скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради; є розпорядником бюджетних коштів, використовує їх лише за призначенням, визначеним радою, видає розпорядження у межах своїх повноважень; згідно з ч.ч 3, 6 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» несе відповідальність за ведення бухгалтерського обліку, створює необхідні умови для ведення бухгалтерського обліку, відповідно до ч. 8 ст. 9 вказаного Закону та згідно з п. 2.14 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» несе відповідальність за складання первинних документів та достовірність відображених у них даних.

ОСОБА_8 , будучи службовою особою наділеною організаційно-розпорядчими функціями, діючи умисно, з метою розтрати бюджетних коштів, шляхом зловживання своїм службовим становищем, всупереч інтересів служби, достовірно знаючи, що згідно з п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» рішення про преміювання сільських, селищних і міських голів, голів районних і районних у містах рад, їх заступників, встановлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється в порядку та розмірі, установлених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці та рішення про зазначені виплати приймаються відповідною радою, проігнорував вказану вимогу в частині преміювання заступника сільського голови ОСОБА_10 , без відповідного рішення Червонослобідської сільської ради. Так, протягом квітня 2012 року - травня 2015 року, знаходячись в приміщенні Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області за адресою: вул. Чапаєва, 1, с. Червона Слобода Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_8 підписав тридцять три розпорядження «Про преміювання працівників апарату управління сільської ради по с. Червона Слобода», а саме: від 24.09.2014 №289, від 20.01.2015 №7, від 23.02.2015 №36, 23.03.2015 №80, від 22.04.2015 №130, від 25.05.2015 №179, від 24.01.2014 №10 від 22.12.2014 №403, від 20.11.2014 №362, від 21.10.2014 №333, від 23.09.2013 №404, від 27.08.2013 №354, від 23.04.2014 №73, від 19.12.2013 №537 від 25.11.2013 №500,від 23.10.2013 №456, від 21.05.2012 №205, від 20.06.2012 №253, від 25.04.2012 №154, від 24.12.2012 №560, від 23.11.2012 №508 від 22.10.2012 №455, від 21.09.2012 №402, від 21.08.2012 №359, від 23.07.2012 №313, від 21.06.2013 №245, від 22.04.2013 №145, від 25.03.2013 №100, від 25.02.2013 №65, від 21.01.2013 №16, від 26.08.2014 №244, від 23.06.2014 №154, від 26.05.2014 №112, унаслідок чого заступнику сільського голови ОСОБА_10 , незаконно нараховано та виплачено премії на загальну суму 94618,15 гривень, чим завдано збитків Червонослобідській сільській раді на вказану суму.

Таким чином органами досудового розслідування кваліфіковано дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст.191 КК України, як розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення кримінального процесуального закону. Постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України та засудити останнього до 4 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими повноваженнями строком на 3 роки. Цивільний позов прокурора задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується зібраними доказами, які були досліджені судом, однак, суд надав їм невірну оцінку. У вироці суд обмежився лише вказівкою, що преміювання всіх працівників апарату сільської ради, у тому числі заступника голови, затверджувалися кошторисом на початку року та питання про затвердження кошторису на розгляд сесії сільської ради виносилося. Однак, суд, не врахував вимог Постанови КМУ від 09.03.2006 № 268, та не звернув уваги, що затвердження кошторисної документації на рік не може передбачати погодження виплат преміювання кожного місяця. Крім того, суд не надав жодної оцінки акту ревізії ДФІ у Черкаській області №01-22/41 від 31.07.2015, яким виявлені порушення, допущені ОСОБА_8 . Недопустимим є посилання суду, як на підтвердження невинуватості обвинуваченого, що йому не було відомо про вимоги Постанови КМУ від 09.03.2006 № 268, згідно якої питання про преміювання заступника сільського голови кожного наступного разу має бути запропонованим для голосування депутатам сільської ради. До того ж, прокурор звертає увагу, що суд не надав оцінку ряду письмових доказів, які надані органом досудового розслідування в підтвердження винуватості ОСОБА_8 .

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 просять вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Обґрунтовують свої вимоги тим, що суд першої інстанції дослідив всі докази у справі та дав належну правову оцінку.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити з наведених у ній підстав, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили судове рішення залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи із змісту положень ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 1950) та ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється при умові, коли в ході судового розгляду винність особи у вчиненні злочину доведена об`єктивними доказами, одержаними законним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться не на її користь.

Виправдувальний вирок, згідно норм ч.1 ст.373 КПК України ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Також, виправдувальний вирок ухвалюється при встановлені судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто при встановленні відсутності події кримінального правопорушення, чи встановленні відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Вказані вимоги закону районним судом при постановлені вироку щодо ОСОБА_8 виконані в повному об`ємі.

Місцевий суд вірно встановив фактичні обставини по справі на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів по справі і прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України.

При цьому суд у своєму вироку проаналізував кожен доказ, на який орган обвинувачення посилався у обвинувальному акті і дав їм належну оцінку з точки зору відносності, допустимості та достатності.

Провівши у кримінальній справі стосовно ОСОБА_8 за клопотанням прокурора часткове повторне дослідження доказів, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, а в діях ОСОБА_8 відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні про те, що ОСОБА_8 будучі головою Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області умисно, з метою розтрати бюджетних коштів, шляхом зловживання своїм службовим становищем, без відповідного рішення, проігнорував вказану вимогу в частині преміювання заступника сільського голови ОСОБА_10 , Червонослобідської сільської ради і протягом квітня 2012 року - травня 2015 року, підписав тридцять три розпорядження «Про преміювання працівників апарату управління сільської ради по с. Червона Слобода», тобто незаконно нараховано та виплачено премії на загальну суму 94618,15 гривень, чим завдано збитків Червонослобідській сільській раді на вказану суму є безпідставними, які базуються на припущеннях.

Висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.191 КК України підтверджуються матеріалами кримінального провадження та показами свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які пояснили, що питання про преміювання заступника сільського голови не виносилося на сесію сільської ради роками. ОСОБА_8 виніс розпорядження, бланк якого містився на комп`ютері сільської ради та використовувався роками до нього. Крім того, дані свідки підтвердили, що зауважень до затвердження виконання бюджету у кінці року не було.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на докази, які на думку сторони обвинувачення підтверджують вину ОСОБА_8 у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, не вказують на наявність суб`єктивної сторони злочину, а саме умислу в діянні ОСОБА_8 .

Відповідно до вимог ч.2 ст.191 КК України привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем полягає в тому, що службова особа використовує своє службове становище всупереч інтересам служби для незаконного обернення майна на свою користь або на користь третіх осіб. В результаті розтрати винний поліпшує майнове становище інших осіб шляхом безпосереднього споживання ними незаконно вилученого майна, позбавлення їх за рахунок витрачання такого майна певних матеріальних витрат, збільшення доходів інших осіб.

Суб`єктивною стороною злочину, що інкримінується органами досудового розслідування ОСОБА_8 - є прямий умисел, корисливий мотив та мета незаконного заволодіння чужим майном.

ОСОБА_8 , як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції вину в скоєнні інкримінованого йому злочину не визнав. При цьому пояснив, що працював сільським головою з 2012 року по літо 2015 року. Питання про преміювання заступника, на сесії сільської ради не виносилося і в попередніх роках також. Після перевірки КРУ у 2012 році зауважень не було, однак після перевірки у 2015 році виявилося, що питання про преміювання заступника голови сільської ради повинно виноситися на сесію сільської ради. У штатному кошторисі, розписі зазначався розмір премії по кожному працівнику окремо, виносилося на бюджетну комісію і проект бюджету направлявся до районної державної адміністрації і якщо не було зауважень виносили на сесію. По виконанню бюджету питань не було, вони затверджувалися на сесії без зауважень. Обов`язок перевіряти преміювання покладався на бухгалтера та юриста. За указане порушення бухгалтера було притягнуто до адміністративної відповідальності і вона сплатила штраф. Жодного корисливого мотиву він не мав розтрати коштів не було, оскільки кошти виділялися на преміювання саме радою і їх ліміт не було перевищено.

Покази обвинуваченого узгоджуються з показаннями свідків, які були допитані судом першої інстанції та не викликають у колегії суддів сумнівів щодо їх достовірності, тому посилання прокурора на перелік доказів, які на думку останнього доводять вину ОСОБА_8 , не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції допитані свідки та досліджені письмові докази на яких наполягав орган обвинувачення.

Досліджені в суді апеляційної інстанції дані акту ревізії Червонослобідського бюджету, фінансово-господарської діяльності виконавчого комітету Червонослобідської сільської ради за період з 01.04.2012 по 31.05.2015 року № 01-22/41 від 31.07.2015 року Державної фінансової інспекції в Черкаській області; дані розпорядження «Про преміювання працівників апарату управління сільської ради с.Червона Слобода» в період часу з квітня 2012 року по травень 2015 року та дані довідки Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області про те що на сесіях Червонослобідської сільської ради рішення про преміювання заступника голови сільської ради ОСОБА_10 в період з 01.04.2012 року по 31.05.2015 року не приймалось, вказують лише на факт того, що питання про преміювання заступника голови не виносилось на сесію, однак розмір премії заступника сільського голови було включено у кошторис, який затверджувався на початку року, а вкінці року на сесії затверджувалось питання щодо виконання бюджету.

Частина 2 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09 березня 2006 року з наступними змінами та доповненнями передбачає, що преміювання сільських, селищних і міських голів здійснюється у порядку та розмірі, встановленому постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймається відповідною радою.

ОСОБА_8 в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду показав, що йому не було відомо про вищезгадану Постанову КМУ, згідно якої питання преміювання заступника голови необхідно виносити на сесію сільської ради. ОСОБА_10 отримав премію у межах затвердженого фонду оплати праці, у розмірі, який не перевищує мінімальний розмір премії, що встановлений підпунктом 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09.03.2006 року, але у відсутність рішення ради про його преміювання. Крім того, затверджуючи розмір премії заступнику сільського голови своїми розпорядженнями обвинувачений ОСОБА_8 не вийшов за межі коштів, виділених на премії працівникам апарату, зокрема і заступнику сільського голови, та визначені кошторисом на відповідний рік. Відповідно жодної користі не отримав та не мав корисливого мотиву. Так, звіт про виконання бюджету на 2014 рік, у тому числі і в частині видатків на премію заступнику сільського голови був затверджений відповідним рішенням Червонослобідської сільської ради № 39-3 від 06 лютого 2014 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ні прокуратура, яка перевіряла законність актів місцевого самоврядування, ні органи КРУ, які проводили щорічні перевірки у сільській раді щодо законності витрачання бюджетних коштів, ні органи податкової інспекції жодного разу з 2006 року ( з моменту набуття чинності Постановою КМУ № 268 від 09 березня 2006 року) не вказували на незаконність розпоряджень сільського голови щодо преміювання заступника сільського голови без рішення сесії сільської ради.

Отже, колегія суддів вважає, що органами досудового розслідування не надано доказів що в діях ОСОБА_17 є прямий умисел, корисливий мотив та мета незаконного заволодіння бюджетними коштами на загальну суму 94618,15 гривень. Крім того прокурор в апеляційній скарзі не зазначає в чому полягає суперечливість та недопустимість доказів, які покладені в основу виправдувального вироку.

Відповідно до вимог кримінального процесуального закону, винуватість категорія кримінального права, яка означає доведеність доказами вчинення злочину конкретною особою. Відповідно до ст.23 КК України, злочином може визнаватися діяння лише за наявності вини, а особа може визнаватися винною у вчиненні злочину за наявності у неї певного психічного ставлення до вчиненого діяння та його наслідків (у формі умислу та необережності).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції надана обґрунтована оцінка кожному доказу, який на думку обвинувачення підтверджує вину ОСОБА_17 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України і суд вжив всіх необхідних заходів до перевірки всіх доказів по справі та в межах своїх прав та обов`зків, дав цим доказам оцінку з урахуванням вимог ст.94 КПК України, тому інші доводи апеляційної скарги прокурора є безпідставними, які не заслуговують на увагу.

Крім того, колегія суддів враховує, що секретар Червонослобідської сільської ради ОСОБА_18 виправдана по аналогічним злочинам, судове рішення щодо ОСОБА_18 набрало законної сили і було предметом перегляду апеляційної та касаційної інстанції.

Згідно ст.404 КПК України, судові рішення суду першої інстанції перевіряються апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного колегія суддів не знаходить підстав для скасування виправдувального вироку Черкаського районного суду Черкаської області від 16 березня 2018 року стосовно ОСОБА_8 обвинуваченого за ч.2 ст.191 КК України, а тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Вирок Черкаської області від 16 березня 2018 року, яким ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, виправдано за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :