Справа № 751/9393/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/397/19
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007370, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2018 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, 2011 та 2012 р.р. народження, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України;

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпіло ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, просить його скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Стягнуто з нього на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 395,48 грн.

Захід забезпечення кримінального провадження у виді накладеного арешту на рухоме майно: транспортний засіб марки «Audi-100», р.н. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , підлягає скасуванню після набрання вироком законної сили.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що судом при призначенні обвинуваченому покарання не було враховано положень ст. 65 КК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року.

Зокрема, судом недостатньо оцінено ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, обставини, за яких його вчинено, а саме: керування транспортним засобом в стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, не зупинив автомобіль, щоб надати дорогу потерпілому, який перетинав проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу.

Зазначає, що формально позитивні характеристики, дані про особу обвинуваченого, який не працює, - не може свідчити про його позитивну поведінку.

Тому, на думку апелянта, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідків, які настали для потерпілого, особи обвинуваченого, який скоїв кримінальне правопорушення в стані наркотичного сп`яніння, призначене покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України внаслідок м`якості.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що 10 вересня 2017 року, близько 20-00 год., ОСОБА_6 , перебуваючи в стані викликаному вживанням наркотичних засобів, керуючи автомобілем марки «Audi-100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Івана Мазепи зі сторони проспекту Миру в напрямку вул. Любецька в м. Чернігові. Рухаючись у вказаному напрямку по вул. Івана Мазепи, в районі будинку № 4, водій ОСОБА_6 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку та, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зупинився та не надав йому дорогу, в результаті чого скоїв наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_9 , який перетинав проїзну частину вул. Івана Мазепи в межах нерегульованого пішохідного переходу з лівого на правий бік, відносно напрямку руху автомобіля «Audi-100». У результаті наїзду, ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1012 від 07.12.2017 р. в сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а», 18.1 Правил дорожнього руху України, що стало умовою та причиною настання події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив подану апеляційну скаргу задовольнити, вирок в частині призначеного покарання скасувати, призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, також наголосив на тому, що примирення обвинуваченого відбулося з представником потерпілого, а не особисто з малолітнім потерпілим ОСОБА_9 , на що посилалися як обвинувачений так і представник потерпілого; обвинуваченого та представника потерпілого які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 при обставинах, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання кримінального провадження у суді І інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку. Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого апелянтом не оскаржується.

Дії обвинуваченого судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

В судовому засіданні апеляційного суду, як і в суді 1 інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті та у вироку суду. В скоєному каявся, просив не позбавляти його волі, врахувавши те, що на його утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, з потерпілою стороною він примирився, допомагає матеріально в лікуванні потерпілого, раніше не судимий.

Представник потерпілого в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснив, що обвинувачений і на даний час матеріально допомагає його сім`ї у лікуванні дитини. Просив не призначати йому покарання у виді реального його відбування, так як перебуваючи на волі він принесе більше користі.

За змістом ч. 2 ст. 439 КПК України, вказівки суду, який розглядав справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанцій при новому розгляді.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно вимог ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В силу ст. ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Суд першої інстанції таких вимог Закону не дотримався та, вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, не навів у вироку переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення, а формально послався на ті ж обставини, які врахував при визначенні виду та розміру покарання.

Відповідно до роз`яснень, зазначених у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» за №14 від 23.12.2005 встановлено, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 КК необхідно вирішувати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Як вбачається зі змісту вироку, рішення суду про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами у мінімальному розмірі взагалі не мотивоване.

На думку колегії суддів, суд 1 інстанції при призначенні покарання не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, суспільну небезпечність, обставини скоєння злочину, а також те, що ОСОБА_6 на час злочину керував автомобілем у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, на що обґрунтовано послався в апеляційній скарзі прокурор.

Підсумовуючи всі дані кримінального провадження: обставини, за яких вчинено злочин, особу обвинуваченого, колегія суддів прийшла до висновку, що підстав для застосування ст. 75 КК України та призначення мінімального строку додаткового покарання у суду 1 інстанції не було.

З огляду на вищезазначене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок суду в частині призначеного покарання скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового вироку.

При призначенні покарання ОСОБА_6 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність, обставини, за яких його вчинено, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, позицію представника потерпілого, який просив не призначати реальну міру покарання, - та вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, та додаткового покарання у максимальному розмірі, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 374, 404, 407, 409, 418, 420 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

У Х ВА Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2018 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - скасувати.

ОСОБА_6 визнати винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня його фактичного затримання.

В іншій частині цей вирок - залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4