Справа № 199/9186/18
ВИРОК
іменем України

18.12.2018 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000135 від 11.04.2018 відносно:

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня технічна, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого апаратником в ТОВ «Спецтехоснастка», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

26.09.2016 наказом № 338 по стройовій частині командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка дислокується у АДРЕСА_3 , солдата військової служби за контрактом ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду старшого кулеметника (БТР) взводу бронетранспортерів батальйону бойового забезпечення військової частини НОМЕР_1 НГУ, яка дислокується у АДРЕСА_3 .
Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, про все, що сталося з ним доповідати безпосередньо командиру.
Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» з 20.01.2015 діє особливий період.
У відповідності до нової редакції ст. 407 КК України, внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», який опубліковано у журналі Голос України від 04.03.2015, за № 39, зазначено, що до ст. 407 КК України внесені зміни та її доповнено ч. 4, яка передбачає відповідальність за самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене у умовах особливого періоду. Зазначені зміни набрали законної сили 05.03.2015.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2018 № 55 солдату ОСОБА_3 надано щорічну основну відпустку за 2018 рік тривалістю 25 календарних днів з 03.03.2018 по 27.03.2018.
Таким чином, солдат ОСОБА_3 повинен прибути у військову частину НОМЕР_1 28.03.2018.
Однак, 28.03.2018 солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, нез`явився вчасно на службу без поважних причин з відпустки, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.07.2018 № 167 солдата ОСОБА_3 звільнено з військової служби.
Таким чином, 28.03.2018 солдат ОСОБА_3 не з`явився вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, та незаконно перебував за межами військової частини НОМЕР_1 до 16.07.2018.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав в повному обсязі, заявив про щиросердне каяття у вчиненому і пояснив, що дійсно ухилявся від виконання обов`язків військової служби в період з 28.03.2018 по 16.07.2018, знаючи, що повинен проходити її.
В судовому засіданні учасники судового провадження не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тому суд, за згодою учасників судового провадження, вважав не доцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
За таких обставин суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.
Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 407 КК України правильно кваліфіковані, як такі, що виразилися у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненому військовослужбовцем (крім строкової служби).
Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає: його щире каяття у вчиненому
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисний злочин, який згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно працевлаштований апаратником в ТОВ «Спецтехоснастка», на обліку у лікарів-нарколога та психіатра не перебуває, за місцем колишньої служби, проживання та роботи характеризується позитивно.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку для даного виду покарання, визначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України.
В той же час, оскільки обвинуваченому ОСОБА_3 призначається покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, перебування на його утриманні малолітньої дитини, приймаючи до уваги наявність обставини, що пом`якшує обвинуваченому покарання та відсутність обставин, що обтяжують обвинуваченому покарання, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без реального відбування покарання, встановивши обвинуваченому на підставі ст. 75 КК України іспитовий строк на один рік з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України.
Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 369, 371-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк на один рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районнийсуд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1