У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2019 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000278.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
представник ОСОБА_7 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді клопотання слідчого задоволено частково, накладено арешт на речі і документи, вилучені 20.02.2019 р. під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти, в сумі 5 996 грн., планшет марки «iPad» моделі А1475 із зарядним пристроєм. В задоволенні клопотання про накладення арешту на інше майно відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що ухвала слідчого судді прийнята з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону й неповним судовим розглядом.
Відмічає, що у клопотанні слідчого відсутнє обґрунтування необхідності арешту майна та підстави і мета, відповідно до положень ст. 170 КПК України, а лише цитуються деякі статті КПК України, без підкріплення доводами та стверджується, що воно начебто має доказове значення у кримінальному провадженні.
Зазначає, що з 15 лютого по 01 березня він знаходився у відпустці і був за межами м. Миколаєва, при проведені обшуку житла 20.02.2019 р. він був відсутній, для участі у його проведенні не запрошувався, копію ухвали про обшук та другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей, відповідно до ч. 9 ст. 236 КПК України, не отримував.
Відмічає, що вилучені під час обшуку платіжне доручення, заява від 21.06.2018 р. а також перелічені речі не є набутими в результаті кримінального правопорушення, і ухвалою слідчого судді від 20.02.2019 р. дозвіл на їх вилучення не надавався.
Звертає увагу на те, що слідчим не доведено, що вилучені речі та документи відповідають критеріям ст. 98 КПК України, тобто є речовим доказом. Також не доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч. 1 ст. 170 КПК України, та існує необхідність накладення арешту на це майно для забезпечення збереження його як речового доказу та виконання завдань кримінального провадження.
Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту у даному випадку не може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому. Таке обмеження права власності не буде розумним та співмірним із завданням кримінального провадження.
Вказане у своїй сукупності свідчить про необґрунтованість клопотання та про відсутність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту цього майна, та є підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Заводським ВП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000278, внесеного до ЄРДР 06.09.2018 р. за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що в період 2018 року службові особи комунального виробничого підприємства по організації харчування в навчальних закладах, діючи у змові зі службовими особами ТОВ «Прод-Юг», ТОВ «Айскомпані», ТОВ «Сонед», запровадили злочинну схему постачання до навчальних закладів м. Миколаєва продукції, яка використовувалась в процесі надання послуг з харчування учнів навчальних закладів м. Миколаєва, та використовували її під час надання послуг за умовами договорів № 6-4 від 30.03.2018 р., № 6-2 від 22.12.2018 р. укладених з Управлінням освіти Миколаївської міської ради, з метою заволодіння коштами місцевого бюджету.
В ході досудового розслідування, шляхом здійснення обстеження публічно недоступного місця приміщення харчоблоку ДНЗ № 1 м. Миколаєва по вул. Архітектора Старова, 6-Г в м. Миколаєві, відібрано зразки масла солодковершкового «Селянського», ТМ «Вершковий рай», виробником якого є ПрАТ «Хмельницька маслосирбаза» із партій, поставлених ТОВ «Прод-Юг» на виконання договору закупівлі товарів № 16/08/18/1 від 16.08.2018 р. та договору надання послуг з організації харчування № 6-4 від 30.03.2018 р. Відібрані зразки були направлені до ДП «Київський регіональний державний науково-технічний центр стандартизації, метрології та специфікації» для дослідження відповідності вимогам ДСТУ 4399:2005 «Масло вершкове», а також Закону України «Про молоко та молочні продукти», за показником наявності рослинних жирів у зразках. Відповідно до протоколу випробувань № 0024-ПР від 14.01.2019 р. встановлено, що відібрані зразки масла солодковершкового «Селянське», «вершковий рай», за перевіреним показником не відповідають вимогам ДСТУ 4399:2005 «Масло вершкове ТУ», та відповідно не є вершковим маслом.
20.02.2019 р. під час проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_2 за місцем мешкання ОСОБА_5 виявлено та вилучено: грошові кошти в сумі 5 996 грн., платіжне доручення на ім`я ОСОБА_5 , заяву на видачу готівки на ім`я ОСОБА_5 , планшет марки «iPad» із зарядним пристроєм, флеш-накопичувачі марки «Transcend 2 Gb», «Transcend 4 Gb», «XLYNC», жорсткий диск марки «HITACHI».
22.02.2019 р. слідчий звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з клопотанням про накладення арешту на зазначене тимчасово вилучене в ході обшуку майно. Своє клопотання слідчий обґрунтував тим, що вилучені речі та документи мають значення речового доказу, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Врахувавши вимоги ч. 1 ст. 167, ст. 168, ч. ч. 1, 2 ст. 170, ч. 1 ст. 98, ст. 173 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що є всі підстави вважати, що вилучені в ході обшуку грошові кошти та планшет є речовими доказами, доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч. 1 ст. 170 КПК України, існує необхідність накладення арешту на це майно для забезпечення збереження його як речового доказу та виконання завдань кримінального провадження, та незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна, таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.
Оскільки щодо іншого майна слідчий клопотання не підтримав з посиланням на відсутність в ньому інформації про кримінальне правопорушення, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого в цій частині.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши надані матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При розгляді клопотання про арешт майна, слідчий суддя відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення.
Однією з правових підстав накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України є відповідність цього майна, критеріям зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
З метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

При постановленні оскаржуваної ухвали, слідчий суддя вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Як вбачається з матеріалів клопотання, до ЄРДР за № 0000278 внесені відомості за фактом незаконної діяльності службових осіб Комунального виробничого підприємства по організації харчування в навчальних закладах, які діючи в змові зі службовими особами ТОВ «Прод-Юг», ТОВ «Айскомпані», ТОВ «Сонед» запровадили схему постачання до навчальних закладів м. Миколаєва неякісної харчової продукції, вартість якої значно нижче заявленої в актах виконаних робіт та використовували її під час надання послуг за умовами договорів № 6-4 від 30.03.2018 р., № 6-2 від 22.12.2018 р., укладених з Управлінням освіти Миколаївської міської ради з метою заволодіння коштами місцевого бюджету, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.
20.02.2019 р. в ході проведення санкціонованого обшуку квартири АДРЕСА_2 за місцем мешкання директора Комунального виробничого підприємства по організації харчування в навчальних закладах ОСОБА_5 виявлено та вилучено: грошові кошти в сумі 5 996 грн., флеш-накопувач, платіжне доручення на ім`я ОСОБА_5 , заяву на видачу готівки на ім`я ОСОБА_5 , планшет марки «iPad» із зарядним пристроєм та інше майно.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами клопотання про арешт майна, зокрема копіями протоколу випробувань № 0024 ПР від 14.01.2019 р., договором поставки від 08.02.2019 р., договору № 6-2 від 22.12.2018 р. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.02.2019 р., якою надано дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 , протоколом обшуку від 20.02.2019 р. та іншими матеріалами клопотання.

Оскільки встановлені на даний час досудовим розслідуванням обставини кримінального провадження містять об`єктивні дані, які вказують на те, що частина майна виявлена та вилучена за адресою АДРЕСА_3 за місцем мешкання ОСОБА_5 відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а саме документи та комп`ютерна техніка, може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, то на думку апеляційного суду, слідчий суддя, дійшов вірного висновку про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, оскільки не накладення арешту на вказані речові докази, може призвести до зникнення, втрати, його пошкодження або інших наслідків..
Слід зауважити, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження, заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.
Отже, доводи апелянта про не встановлення джерела походження масла, за результатами дослідження якого встановлено невідповідність його нормам ДСТУ, а також порушенням органом досудового розслідування певних процесуальних норм при проведенні обшуку на даній стадії кримінального провадження не розглядаються.
При цьому, відповідно наданих матеріалів вбачається що обшук проведений на підставі ухвали слідчого судді, у зв`язку з чим на даний час порушень норм кримінального процесуального закону не вбачається.

Матеріали кримінального провадження містять достатні дані, які вказують на те, що обшук, проведений на підставі ухвали слідчого судді, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення речей і документів або грошових коштів, які мають значення для досудового розслідування, і існує така сукупність розумних підозр вважати, що майно, вилучене в ході обшуку, є речовим доказом у кримінальному провадженні, а грошові кошти, які можливо здобуті злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримані за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Доводи апелянта щодо відсутності даних про те, що платіжне доручення, заява та інші речі набуті кримінально протиправним шляхом, не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку окрім грошових коштів, арешт накладений на майно яке представляє собою документи та комп`ютерну техніку. Вказане майно, враховуючи його властивості може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді, постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, в тому числі й необхідність арешту грошових коштів.

Істотних порушень норм Кримінального процесуального кодексу України, які давали підстави для скасування постановленого судом рішення, апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 , щодо майна якого вирішується питання про арешт, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0000278, без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3