УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна Малого підприємства у формі ТОВ «ВЄК» - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві

клопотання адвоката ОСОБА_4 , в інтересах Малого підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЄК», про скасування арешту майна автозаправної станції з улаштування газового автомобільного заправного пункту модульного типу, розташованої за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 90, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року у кримінальному провадженні №0000081 від 18 березня 2014 року,

ВСТАНОВИВ :

09 листопада 2018 року адвокат ОСОБА_4 , в інтересах Малого підприємства у формі ТОВ «ВЄК», звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року у кримінальному провадженні №0000081 від 18 березня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, в обґрунтування якого зазначив наступне.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року було задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1 відділу 1 Управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_3 про накладення арешту на майно та накладено арешт на автозаправну станцію з улаштування газового автомобільного заправного пункту модульного типу, розташованої за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 90, яка належить ТОВ «ВЄК».

Адвокат ОСОБА_4 посилається на те, що арешт на майно було накладено необґрунтовано, без з`ясування обставин кримінального провадження. Крім того, кримінальне провадження №0000081 від 18 березня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, не здійснюється щодо посадових осіб ТОВ «ВЄК», підозра в кримінальному провадженні №0000081 від 18 березня 2014 року не оголошена, жодним процесуальним статусом у вказаному кримінальному провадженні ТОВ «ВЄК» не наділене, а тому арешт на майно ТОВ «ВЄК» було накладено безпідставно та необґрунтовано, а тому потреба в такому заході забезпечення кримінального провадження відсутня.

Адвокат ОСОБА_4 , в інтересах Малого підприємства у формі ТОВ «ВЄК», в судовому засіданні клопотання про скасування арешту майна підтримав, просив слідчого суддю задовольнити його у повному обсязі, з підстав у ньому наведених.

Слідчий ОСОБА_3 заперечував з приводу задоволення клопотання і скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва 23 липня 2018 року, зазначивши, що на час розгляду клопотання про скасування арешту майна досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000081 від 18 березня 2014 року триває. 18 червня 2018 року об`єкти нерухомого майна постановою слідчого визнані речовими доказами, а тому з метою запобігання можливості подальшого їх відчуження слідчим суддею було накладено на них арешт. Оскільки, арешт накладено відповідно до ст. 170 КПК України з метою збереження речових доказів, факт не вручення службовим особами ТОВ «ВЄК» письмового повідомлення про підозру жодним чином не суперечить вимогам КПК України. Таким чином, вимога заявника скасувати ухвалу слідчого судді про арешт майна є незаконною та підлягає відмові.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши клопотання про скасування арешту майна та дослідивши долучені до нього документи, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000081 від 18 березня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 23 липня 2018 року було задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1 відділу 1 Управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_3 про накладення арешту на майно та накладено арешт на автозаправну станцію з улаштування газового автомобільного заправного пункту модульного типу, розташованої за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 90, яке належить ТОВ «ВЄК».

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, у відповідності до ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З тексту ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року вбачається, що арешт на майно, було накладено з метою збереження речових доказів, а також запобігання зникнення, втрати або пошкодження майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а сукупність отриманих судом даних, відповідно до ст.170 КПК України, була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000081 від 18 березня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України наразі триває. Разом з тим, в судовому засіданні слідчим ОСОБА_3 було обґрунтовано необхідність в подальшому продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки мета накладення арешту у кримінальному провадженні, на даний час не досягнута, оскільки продовжують існувати ризики приховування та знищення майна. Крім того, як вбачається з матеріалів доданих до клопотання, доводи клопотання не містять належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальністьта які б спростували висновки, викладені в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року, що дає слідчому судді підстави дійти висновку що необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно на теперішній час не відпала, оскільки обставини, на які посилається адвокат ОСОБА_4 , в інтересах Малого підприємства у формі ТОВ «ВЄК», в обґрунтування клопотання, підлягають з`ясуванню в ході досудового розслідування.

На підставі викладеного, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 170-174, 309, 372, 392 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , в інтересах Малого підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЄК», про скасування арешту майна автозаправної станції з улаштування газового автомобільного заправного пункту модульного типу, розташованої за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 90, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2018 року у кримінальному провадженні №0000081 від 18 березня 2014 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1