Справа № 177/2216/17
Провадження № 1-кп/177/13/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2019 року м. Кривий Ріг

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000729 від 28.08.2017 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в с. Красіно Криворізького району Дніпропетровської області, освіта базова середня, не одружений, утриманців не має, не працює, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 122 КК України,

за участі:
прокурора ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:
Неповнолітній ОСОБА_3 27 серпня 2017 року приблизно о 10.00 год. біля будинку №3 по вул.. Руденко в с. Златоустівка Криворізького району Дніпропетровської області, в ході сварки з потерпілою ОСОБА_5 на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, почав вибивати з рук останньої мобільний телефон. Усвідомлюючи настання наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, неповнолітній ОСОБА_3 , стоячи навпроти потерпілої, умисно завдав своєю правою рукою не менше 1 удару по лівій руці потерпілої, в результаті чого ОСОБА_5 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: синця на тильній поверхні лівої кисті з переходом на основні фаланги 2-4 пальців, підголовчатий перелом 5-ї п`ясткової кістки лівої кисті без зміщення, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби.

В судовому засіданні ОСОБА_3 , який на момент злочину був неповнолітнім, вину у вчиненні злочину визнав, пояснив, що дійсно тривалий час знайомий з потерпілою ОСОБА_5 , яка є його односельчанкою, та у них тривають неприязні стосунки, оскільки потерпіла неодноразово звинувачувала його в пошкодження забору її домоволодіння. Під час зустрічей з потерпілою, вона постійно знімає його на мобільний телефон, що дратує його, та на підставі чого в них неодноразово виникали словесні конфлікти, в ході яких він міг образити її нецензурною лайкою. В серпні 2017 року, точної дати він не пам`ятає, приблизно о 09.30 год. він йшов до магазину по вул.. Руденко в с. Златоустівка Криворізького району, де зустрів потерпілу, до якої підійшов для з`ясування стосунків. Потерпіла почала знімати його на телефон та погрожувати, що викличе поліцію. Така поведінка роздратувала його та він, щоб вибити телефон, долонею правої руки вдарив по руці ОСОБА_5 , в якій вона тримала телефон. Він побачив, що телефон впав на дорозі, після чого розвернувся та пішов геть. В скоєному розкаюється, просив строго його не карати, вибачився перед потерпілою.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні також вказала, що між нею та обвинуваченим тривалий час зберігаються неприязні стосунки через те, що ОСОБА_3 , діючи за підбурюванням інших мешканців с. Златоустівка, переслідував її, пошкодив огорожу її домоволодіння. Через такі дії ОСОБА_3 з метою захисту вона здійснювала зйомку їх зустрічей на мобільний телефон та фотоапарат. Так, 27.08.2017 приблизно о 10.00 год. вона вийшла зі свого домоволодіння та побачила, що на лавочці біля сусіднього будинку сидить ОСОБА_3 . Вона зателефонувала дільничному інспектору поліції, щоб попередити про можливі провокації з його боку, та направилася до магазину. По вул. Руденко в с. Златоустівка біля будинку ОСОБА_8 вона обернулася, та побачила, що ОСОБА_3 переслідує її. Наздогнавши її, він встав перед нею обличчям та почав ображати її нецензурною лайкою. Після чого обвинувачений ребром долоні вдарив її по руці, в якій вона тримала мобільний телефон, від чого телефон впав та розбився. Потім обвинувачений намагався вдарити її в обличчя, однак в цей час зі свого двору закричала ОСОБА_9 та він припинив свої дії, штовхнув ногою її тачку та пішов. Вона відчула біль в руці, в неї підвищився тиск. Повернувшись додому, викликала швидку допомогу та поліцію. Наступного дня вона звернулася до лікарні, де їй діагностувала перелом руки.

Окрім визнання вини самим обвинуваченим та свідчень потерпілої, вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується також наступними дослідженими судом належними та допустимими доказами.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомила, що в кінці серпня 2017 року в першій половині дня вона знаходилася в дворі свого будинку АДРЕСА_2 та побачила на вулиці Генералову- ОСОБА_11 , до якої підійшов ОСОБА_3 . Між ними відбувалася розмова, яку вона не чула, однак побачила як ОСОБА_3 замахнувся в бік ОСОБА_5 і в неї відразу ж щось випало, самого удару не бачила. Вона вийшла на вулицю та зробила Беляєву зауваження, на що останній щось сказав потерпілій, штовхнув ногою її тачку та пішов.

Свідок ОСОБА_12 підтвердив свідчення обвинуваченого та потерпілої, що 27.08.2017 року зранку ОСОБА_3 знаходився на лавочці біля його будинку АДРЕСА_3 . З сусіднього домоволодіння вийшла ОСОБА_5 , яка зробила зауваження ОСОБА_3 та пішла. ОСОБА_3 почав нервувати та також приблизно через 5 хвилин пішов від двору. Пізніше того ж дня він дізнався від односельців про конфлікт, який відбувся між обвинуваченим та потерпілою.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні вказав, що він є чоловіком потерпілої ОСОБА_5 та підтвердив її свідчення про відсутність конфлікту між потерпілою та обвинуваченим біля будинку АДРЕСА_3 , коли потерпіла вийшла з будинку. Через деякий час дружина зателефонувала йому та повідомила про те, що ОСОБА_3 вдарив її.

Свідок ОСОБА_14 , яка є Златоустівським сільським головою, підтвердила, що відомості, вказані нею в характеристиках, наданих відносно потерпілої ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 , які містяться в матеріалах кримінального провадження, відповідають дійсності.

ОСОБА_5 27.08.2017 року звернулася до органів поліції із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, зазначивши, що 27.08.2017 р. приблизно о 09.55 год. ОСОБА_3 вдарив її ( а.с. 5-7 т. 2)

Згідно висновку судово-медичної експертизи №1577 від 18.09.2017, у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у виді: синця на тильній поверхні лівої кисті з переходом на основні фаланги 2-4 пальців, підголовчатий перелом 5-ї п`ясткової кістки лівої кисті без зміщення, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби) та виникли від одноразової ударної дії тупого твердого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею. Давність виявлених ушкоджень може відповідати 27.08.2017 року (а.с. 23-24 т.2).

Згідно протоколу огляду місця подія від 06.10.2017 з доданою до нього фототаблицею оглянута ділянка місцевості біля домоволодіння АДРЕСА_2 , на яку вказала ОСОБА_5 як на місце вчинення злочину (а.с. 29-31 т.2).

В ході проведення слідчого експерименту 11.10.2017 потерпіла ОСОБА_5 в присутності спеціаліста судмедексперта вказала на механізм та обставини спричинення тілесних ушкоджень, які підтвердила в судовому засіданні (а.с. 35-38 т.2).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1724 від 23.10.2017, механізм утворення виявлених у потерпілої ушкоджень не суперечить судово-медичним даним отриманим під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілої від 11.10.2017. Беручи до уваги анатомічну локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, можливо зробити підсумок, що їх виникнення внаслідок падіння з височини власного зросту як з прискоренням так і без нього не характерно (а.с. 40-42 т.2).

Згідно протоколу огляду предмета від 08.11.2017 оглянуто мобільний телефон Nokia 130 у корпусі чорного кольору, який наданий для огляду ОСОБА_5 та який на момент огляду має видиме пошкодження у вигляді сколу пластмасового корпусу на нижньому куті передньої частини. Вказаний мобільний телефон визнаний по даному кримінальному провадженню речовим доказом та переданий на зберігання потерпілій (а.с. 50-51, 52-53 т.2).

В ході слідчого експерименту з ОСОБА_3 , зафіксованого в протоколі від 23.11.2017, останній також в присутності понятих за участі спеціаліста судмедексперта вказав на обставини того, як він відкритою долонею правої руки без вкладення фізичної сили наніс удар по зовнішній поверхні лівої кисті потерпілої ОСОБА_5 , по руці, в якій вона тримала мобільний телефон (а.с. 95-99 т.2).

Вихідні дані, отримані внаслідок вказаного вище слідчого експерименту, були предметом дослідження судово-медичної експертизи № 1997 від 27.11.2017 року, згідно підсумків якої вказано, що тілесні ушкодження потерпілої могли виникнути при обставинах, на які вказав ОСОБА_3 в ході проведення слідчого експерименту 23.11.2017. Наявність у потерпілої стороннього тупого твердого предмету в лівій кисті сприяла можливості виникнення тілесних ушкоджень без вкладення значної фізичної сили при нанесенні удару потерпілій в область тильної поверхні лівої кисті тупим твердим предметом (а.с. 101-102 т.2).

Крім того, обставини злочину підтверджується дослідженим в судовому засіданні відеозаписом з місця події, який міститься на диску DVD-R, долученому до кримінального провадження в якості речового доказу.

Про тривалі неприязні стосунки між потерпілою та обвинуваченим свідчить також той факт, що потерпіла неодноразово зверталася до органів поліції з заявами про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, в тому числі і ОСОБА_3 щодо пошкодження її майна (а.с. 1-50 т.3).

Отже, сукупністю досліджених доказів підтверджується, що 27.08.2017 приблизно о 10.00 год. на ділянці місцевості біля домоволодіння №3 по вул.. Руденко в с. Златоустівка Криворізького району між потерпілою та обвинуваченим стався словесний конфлікт на ґрунті тривалих неприязних відносин, в ході якого обвинувачений ОСОБА_3 наніс удар правою рукою по лівій руці потерпілої ОСОБА_5 , в якій вона тримала тефлон, після чого він випав з рук потерпілої та був пошкоджений. Внаслідок удару, який був спричинений при механізмі, на який в ході слідчих експериментів та в судовому засіданні, вказували як потерпіла так і обвинувачений, у потерпілої виникли тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеню тяжкості.

Оцінюючи в якості доказу слідчий експеримент від 13.10.2017 проведений за участю свідка ОСОБА_15 , в ході якого остання вказувала на механізм тілесних ушкоджень, завданих внаслідок дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_5 , суд не приймає його до уваги, оскільки обставини, на які вказувала свідок під час його проведення, вона спростувала в судовому засіданні, вказуючи на те, що бачила лише як ОСОБА_3 замахнувся на потерпілу, куди саме прийшовся удар вона не бачила. Вказані обставини підтверджені також і у висновку судово-медичної експертизи №1748 від 25.10.2017 року, згідно якого експерт не зміг об`єктивно оцінити механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілій через те, що свідок ОСОБА_15 не зазначила місця прикладення фізичної сили травмуючим предметом.

Захисник в кримінальному провадженні вказував на недопустимість досліджених в судовому засіданні доказів, а саме допиту свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , оскільки потерпілою стороною не було виконано вимог ст.. 290 КПК України щодо відкриття вказаних доказів іншій стороні.

Відповідно до положень ст. 86 КПК суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 КПК не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. А згідно з ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Оскільки, допит вказаних свідків відбувався безпосередньо в судовому засіданні, їх покази не суперечать іншим дослідженим судом доказам, суд не приймає до уваги заперечення сторони захисту щодо недопустимості цих доказів.

Крім того, судом не встановлено підстав для повідомлення компетентних органів щодо притягнення свідка ОСОБА_14 за дачу завідомо неправдивих свідчень, на чому наполягала в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 .

Потерпілою в судовому засіданні заявлене клопотання про перекваліфікацію дій обвинуваченого, в якому вона вказала на наявність в діях ОСОБА_3 складу злочину передбаченого ч.2 ст. 122 КК України.

Згідно вимог ст.. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Прокурор в ході судового розгляду справи не скористався наданим ст.. 338 КПК України правом щодо зміни обвинувачення в суді.

Судом також не встановлено підстав, передбачених ч.3 ст. 337 КПК України щодо зміни правової кваліфікації кримінального провадження.

Виходячи із аналізу досліджених судом доказів в межах пред`явленого обвинувачення, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ст. 122 ч.1 КК України за ознаками: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Згідно характеристики особи обвинуваченого, ОСОБА_3 раніше не судимий, не працює, на момент вчинення злочину був неповнолітнім, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, в скоєному зізнався, розкаявся, за місцем мешкання характеризуються позитивно. Перебуває на обліку у лікаря психіатра, однак згідно висновку судово-психіатричної експертизи №229 від 23.11.2017, в період часу інкримінованого правопорушення та на даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

В якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнає його щире каяття в скоєному, а також вчинення злочину неповнолітнім. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи особу обвинуваченого, викладені вище обставини, думку потерпілої, яка вказувала, що шкода спричинена злочином не відшкодована, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, звільнивши ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75, 104 КК України, вважаючи, що його виправлення можливе без реального відбування покарання, та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, оскільки таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення.

Прокурор та захисник в судовому засіданні заявили про наявність підстав для застосування відносно обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році». Після роз`яснення судом обвинуваченому наслідків амністії, ОСОБА_3 надав свою згоду щодо застосування відносно нього ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Судом встановлено, що ОСОБА_3 до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» вчинив умисний злочин, який не є тяжкими та особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, раніше не судимий, на момент вчинення злочину та до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року був неповнолітнім. Суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 підпадає під дію п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07.09.2017, а тому на підставі ст..3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», ст.ст. 74, 85, 86 КК України підлягає звільненню від відбування покарання.

ОСОБА_5 в судовому засіданні заявила цивільний позов про відшкодування матеріального збитку, заподіяного злочином та стягнення моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що потерпіла внаслідок протиправних дій обвинуваченого витратила на лікування спричинених їй тілесних ушкоджень кошти в сумі 3000 грн.. Крім того, був пошкоджений мобільний телефон вартістю 700 грн., всього спричинений їй матеріальний збиток складає 3700 грн. Їй також завдано моральну шкоду, яка виразилася в тому, що внаслідок завдання небезпечних для життя тілесних ушкоджень хід її життя був порушений, вона перебувала у розпачі, перенесла сильні болі та страх за своє життя, вона перебуває у стані постійного стресу. Моральну шкоду потерпіла оцінює в 300 000 грн.

Просить стягнути солідарно з ОСОБА_16 та ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду в сумі 3700 грн., та моральну шкоду в розмірі 300 000 грн.

ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав в частині стягнення коштів на мобільний телефон в сумі 700 грн., в іншій частині позовних вимог просив відмовити.

Захисник ОСОБА_7 заперечував проти задоволення позовних вимог, просив залишити цивільний позов без розгляду, оскільки позов поданий з порушенням ст.. 175 ЦПК України та не обґрунтований належними та допустимими доказами.

ОСОБА_16 правом на участь в судовому засіданні не скористалася, оскільки на момент розгляду справи судом її син ОСОБА_3 досяг повноліття.

Розглянувши позовні вимоги, дослідивши докази надані на його підтвердження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 127 КПК України, шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно положень ст.. 23 та 1167 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлений обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.. 1180 ЦК України шкода, завдана неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах.

Отже за вказаним цивільним позовом в зв`язку із досягненням повноліття, а отже і повної цивільної дієздатності відповідає обвинувачений ОСОБА_3 , який визнав позовні вимоги в частині вартості пошкодженого телефону в розмірі 700,00 грн., в зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підтвердження витрат на лікування потерпілою надані копії чеків на придбання медичних препаратів. В той же час суду не надано доказів призначення вказаних медичних препаратів для лікування отриманих нею внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 тілесних ушкоджень.

Тому в задоволенні іншої частини позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди необхідно відмовити.

Вирішуючи цивільний позов в частині моральної шкоди, суд вважає доведеним факт її завдання потерпілій незаконними діями обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися в спричиненні тілесних ушкоджень, та визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер вчиненого обвинуваченим злочину, ступінь його вини та характер умислу, причини його дій, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої ОСОБА_5 , а також вимоги справедливості і розумності. Моральна шкода полягає в зміні звичного способу життя потерпілої, в фізичному болі та її стражданнях в зв`язку з пошкодженням здоров`я.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди слід визначити у сумі 5000 грн.

Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Питання про речові докази необхідно вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України, а саме повернути мобільний телефон, законному власнику, диск з відеозаписом залишити в матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ч.2 ст. 373, ст.ст. 374, 376, п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим за ч.1 ст. 122 КК України та піддати покаранню у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання на підставі п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_16 про відшкодування матеріального збитку та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 700 (сімсот) грн.. 00 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп..

Речовий доказ:

- мобільний телефон марки «Nokia 130» у корпусі чорного кольору, який знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілої залишити власнику ОСОБА_5 ;

- диск DVD-R з відеозаписом залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання ним копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді, особам, які не були присутні в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: