Справа № 296/392/19
УХВАЛА
Іменем України

08 лютого 2019 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-

Встановив:

ОСОБА_3 17.01.2019 звернувся до суду із клопотанням про скасування арешту, накладеного на його майно ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 17.10.2018, а саме на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 2112, д.н.з. НОМЕР_1 , видане на його ім`я. В обгрунтування вказав, що клопотання про арешт майна розглянуто без його участі, відносно нього кримінальне провадження не відкривалося, про підозру його не повідомляли, а також він не є обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, тому арешт накладено необгрунтовано.

В судове засідання заявник не з`явився, від його адвоката надійшла заява, в якій просив клопотання розглянути без його участі та задовольнити (а.с. 14).

В судове засідання прокурор також не з`явився, надіслав заяву про розгляд клопотання без його участі, при винесенні рішення поклався на розсуд суду (а.с. 25) .

Слідчий суддя дослідив матеріали клопотання та встановив наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слід зауважити, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 не оголошувалася підозра, а також він не є обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься законність.

Статтею 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження слідчий суддя зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Положеннями ч. 3 ст. 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Також ч.4 ст. 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Таким чином, в ході розгляду клопотання доведено необґрунтованість застосування в даному кримінальному провадженні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 2112, д.н.з. НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає за можливе скасувати арешт майна, а тому зобов`язує слідчого повернути власнику свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 2112, д.н.з. НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт майна - свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 2112, д.н.з. НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_3 , накладений відповідно до ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 17.10.2018, та повернути зазначене майно власнику ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1