Провадження № 1-кп/537/27/2019
Справа № 537/1379/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2019 року м. Кременчук

Колегія суддів Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Кременчуці Полтавської області кримінальне провадження №0000012 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Кременчук Полтавської області, українець, громадянин України, освіта середньо спеціальна, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину передбаченого ст.258 3 ч.1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

04.04.2018 року до Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області надійшов обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.258 - 3 КК України у якому здійснювалось спеціальне досудове розслідування.
У підготовчому судовому засіданні прокурором подано клопотання, відповідно до якого останній просить оголосити у розшук обвинуваченого ОСОБА_7 та продовжити розгляд справи за правилами спеціального судового провадження.
Клопотання обґрунтовує тим, що обвинуваченому ОСОБА_7 достеменно відомо про направлення обвинувального акту щодо нього до суду, однак останній, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце судових засідань до суду не з`являється, тобто ухиляється від суду, тим самим перешкоджає проведенню судового провадження і його точне місце перебування наразі не встановлено.
Також, у підготовчому судовому засіданні прокурором подано клопотання, відповідно до якого останній просить обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчинені злочину передбаченого ст.258 3 ч.1 КК України, а саме у тому, що упродовж грудня 2015 року січня 2017 року останній приймав безпосередню активну участь у діяльності незаконних збройних формувань терористичної організації ЛНР на території Луганської області проти збройних сил України та сил антитерористичної операції.
За наявною інформацією ОСОБА_7 на даний час переховується від суду та знаходиться на тимчасово окупованій території Луганської області.
Дотепер діяльність терористичної організації ЛНР не припинена. Частина території Луганської області, де діють терористи та де обвинувачений переховується від правосуддя, тимчасово непідконтрольна правоохоронним органам України.
Враховуючи викладене, а також те, що наявні докази щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину передбаченого ст.258 3 ч.1 КК України, наявні достатні підстави вважати, що обвинувачений переховується від суду, а тому з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, відносно обвинуваченого необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Одночасно із вказаним клопотанням, прокурор подав до суду клопотання, відповідно до якого просить надати дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_7 з метою його приводу для участі у розгляді судом клопотання прокурора про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Клопотання обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_7 переховується від органів досудового розслідування, не з`являється на виклики суду, тим самим перешкоджає проведенню судового провадження, а тому приймаючи до уваги викладене, а також те, що іншим чином ніж приводом, не можливо забезпечити явку обвинуваченого до суду для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, то наявні підстави для затримання обвинуваченого з метою його приводу до суду для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Розглянувши клопотання, вислухавши думку захисника, яка у задоволенні клопотань просила відмовити, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
04.04.2018 року до Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області надійшов обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.258 - 3 КК України у якому здійснювалось спеціальне досудове розслідування.
Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені злочину передбаченого ст.258 3 ч.1 КК України, а саме у тому, що упродовж грудня 2015 року січня 2017 року останній приймав безпосередню активну участь у діяльності незаконних збройних формувань терористичної організації ЛНР на території Луганської області проти збройних сил України та сил антитерористичної операції.
Відповідно до ст..314 КПК України після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.
Підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду.
Згідно ст..323 КПК України якщо обвинувачений, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не прибув за викликом у судове засідання, суд відкладає судовий розгляд, призначає дату нового засідання і вживає заходів до забезпечення його прибуття до суду.
Обвинувачений ОСОБА_7 до підготовчого судового засідання не з`являється, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судом повісток про виклик, які направлялися за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання та шляхом публікацій судових повісток в газеті "Урядовий курєр". Однак підтвердження того, що обвинувачений отримав з цих джерел інформацію про судовий розгляд за кримінальним обвинуваченням відносно нього у розпорядженні суду немає. На теперішній час місцезнаходження обвинуваченого не відоме.
Відповідно до вимог Розділу ІV КПК України участь обвинуваченого під час судового розгляду є обов`язковою, що відповідає гарантіям, закріпленим міжнародними нормативно-правовими актами в сфері захисту прав людини.
Згідно ч.5 ст.139 КПК України ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим та оголошення його у міждержавний та/або міжнародний розшук є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.
Ч.3 ст.323 КПК України передбачено, що судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 КПК України, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук.
Відповідно до ч.3 ст..12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який перебуває на тимчасово окупованій території України, та оголошення його у розшук є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, з особливостями, встановленими цим Законом.
Вимога про оголошення у міждержавний або міжнародний розшук не поширюється на випадки, якщо вирішується питання про застосування стосовно цих осіб спеціального кримінального провадження.
Згідно ст.5 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який перебуває в районі проведення антитерористичної операції, та оголошення його у розшук є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, з особливостями, встановленими цим Законом.
Вимога про оголошення у міждержавний або міжнародний розшук не поширюється на випадки, якщо вирішується питання про застосування стосовно цих осіб спеціального кримінального провадження.
В той же час згідно ч.ч. 4,5 ст. 9 КПК України у разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Так, відповідно до ст. 14(3)(d) Міжнародного пакту про громадські і політичні права (МПГПП) передбачено, що особа, яка обвинувачується у скоєнні злочину, має право бути проінформованою про такі обвинувачення і судимою у власній присутності. Ці права є мінімальними гарантіями справедливості та застосовуються на всіх етапах судового розгляду.
Положення пп.9 п. «а» розд.3 рекомендації № 6R(87)18 Комітету міністрів РЄ державам-членам «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» від 17.09.87 зобов`язують держави-члени розглянути й дозволити судам першої інстанції заслуховувати справи та приймати в них рішення за відсутності обвинуваченого за умови, що останній поінформований належним чином про дату слухань та про своє право на законне або інше представництво.
Згідно ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стороною якої є також Україна, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: 1) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; 2) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; 3) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя; 4) допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.
Таким чином, особиста присутність особи у судовому процесі виділена як одна з найбільш фундаментальних гарантій права на справедливий розгляд справи, гарантованих ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до якої «кожна людина має право під час будь-якого кримінального обвинувачення, що їй пред`явлене, на справедливий розгляд справи судом».
Процедури «іn absentia» неминуче припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання обвинуваченого. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.
Так, у рішенні «Меденіца проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.
Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійсненне відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа «Сейдовіч проти Італії»). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів (справа «Т. проти Італії») або від співробітників засобів масової інформації (справа «Шомоді проти Італії»), є необґрунтованими.
Так у справі «Сейдович проти Італії» Суд зазначив, що питання, яке слід вирішити в даній справі, полягає в тому, чи можна за відсутністю офіційного повідомлення про справу вважати заявника в достатній мірі проінформованим про те, що він був притягнутий до кримінальної відповідальності та відбудеться судовий розгляд його справи, щоб він мав можливість вирішити: відмовитися від свого права приймати участь в слуханні справи чи ухилитися від правосуддя. В даній справі суду не було продемонстровано, що заявник був в достатній мірі проінформований про притягнення його до кримінальної відповідальності та про пред`явлені йому обвинувачення. З цих підстав не можна робити висновок, що він намагався ухилитися від суду чи недвозначно відмовився від свого права прибути в судове засідання. Така ситуація може мати місце, зокрема, коли обвинувачений публічно або в письмовій формі заявляє про те, що не має наміру реагувати на повістку про явку до суду, яка була отримана не від властей, а з інших джерел, або, коли обвинуваченому вдалося уникнути арешту.
У справі «Колоцца проти Італії» Суд зауважив, що гарантії, які містяться у статті 6 п. 3 Конвенції, є складовими елементами серед інших загального поняття "справедливий розгляд у суді" (рішення у справі «Годди проти Італії» від 9 квітня 1984 р. ОСОБА_4 А, т. 76, с. 11, п. 28). Це право необхідно поєднувати, шляхом пошуку "розумного співвідношення", з суспільним інтересом і, зокрема, з інтересами відправлення правосуддя. На аргумент Уряду про те, що неможливість проведення судового засідання у разі неявки сторони здатна паралізувати розгляд кримінальних справ, оскільки, наприклад, з часом може закінчитися термін давності кримінального переслідування, Суд зазначив, що ніщо не виправдовує в очах Суду повну і непоправну втрату права на участь у судових слуханнях.
ЄСПЛ у таких справах встановив, що необхідно однозначно довести, що обвинувачений вирішив не з`являтися в суді. Як мінімум, для цього необхідно, щоб прокурор продемонстрував, що обвинувачений дійсно знав про цей суд. Самих лише припущень про те, що обвинувачений знав про суд буде недостатньо.
Значущим у розумінні практики ЄСПЛ видається знаходження компромісу між санкціями, що вводяться законодавцем щодо підсудного, який не з`явився до суду, і його процесуальними правами, що гарантують справедливість судового розгляду. Європейський суд у подібних справах окремо досліджує як заходи, що були вжиті владою для запобігання відмов від присутності на слуханнях справи, так і в цілому наявність у влади можливості вживати будь-які заходи. Крім того, обвинувачений, що не з`явився до зали судового засідання, ні за яких обставин не може бути позбавлений права на захист за посередництвом обраного ним захисника. При цьому суд зазначає, що у будь-якому разі, до яких би заходів не вдавалася влада для забезпечення належної явки підсудного, вона не вправі застосовувати несумірні засоби для досягнення зазначеної мети.
Більш того, як зазначено ЄСПЛ в рішенні «Колоцца проти Італії» підпункти (с), (d) та (е) п. 3 гарантують кожній людині, якій пред`явлено кримінальне обвинувачення, право "захищати себе особисто", "допитувати свідків, що показують проти неї, або мати право на те, щоб ці свідки були допитані", "користуватися безкоштовною допомогою перекладача, якщо вона не розуміє мови, що використовується в суді, або не говорить на цій мові", і важко уявити собі, як обвинувачений може здійснювати ці права, не будучи присутнім. В даному випадку суду не доводиться встановлювати, відмовився і за яких обставин обвинувачений від здійснення свого права бути присутнім при розгляді справи, оскільки в будь-якому випадку, відповідно до усталеної прецедентної практики суду, відмова від здійснення права, гарантованого Конвенцією, повинна бути встановлена недвозначним чином.
Крім цього у 1983 році Комітет ООН з прав людини у справі DanielMonguyaMbengev.Zaire: (Communication № 16/1977 // UN Doc. CCPR/C/18/D/16/1977) встановив, що заочний судовий розгляд як такий не був незаконним саме через вимогу до держав вживати необхідні заходи, щоб повідомити обвинуваченого про суд: «Заочне рішення вимагає, щоб, незважаючи на відсутність обвинуваченого, було зроблено належне повідомлення, щоб повідомити про дату та місце судового розгляду та запросити його участь. В іншому випадку обвинуваченому, зокрема, не надається достатній час і заходи для підготовки його захисту (стаття 14 (3) (b)), він не може захищатися за юридичної допомоги за власним вибором (стаття 14 (3) (d))». У цьому випадку Комітет визначив, що невжиття державою належних кроків для повідомлення обвинуваченого, і той факт, що він дізнався про судове рішення, винесене проти нього заочно, зі ЗМІ, є порушенням ст. 14(3) МПГПП.
Рада ООН з прав людини (правонаступниця Комітету) у справі Maleki v. Italy: (Communication No. 699/1996 U.N. Doc. CCPR/C/60/D/699/1996) встановила, що держава несе тягар доказування того факту, що обвинуваченому «було своєчасно передано повістку» та «надано інформацію про судову справу проти нього». Рада наголосила на обовязку відповідного національного суду перевіряти, чи дійсно обвинуваченого повідомили про розгляд справи до початку проведення заочного судового розгляду. Лише вжиття заходів щодо інформування обвинуваченого та припущення у з`вязку з цим, що такий обвинувачений знає про судовий розгляд проти нього, недостатньо.
До загальних засад кримінального провадження, зокрема, відносяться: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань. При цьому зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у ст.7 КПК України, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Сторона обвинувачення зобов`язана використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема, прав на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя) у разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia).
У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу (ч.6 ст.9 КПК України).
Відповідно до ст..335 КПК України у разі якщо обвинувачений ухилився від суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, суд зупиняє судове провадження щодо цього обвинуваченого до його розшуку або видужання і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.
Крім того, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
У справі «Годди проти Італії», в рамках якого встановлено не повідомлення обраного підсудним захисника про судовий розгляд та не з`ясування в достатньому обсязі про причини неявки обвинуваченого, ЄСПЛ була сформульована наступна позиція: факт неявки підсудного в судове засідання, а також відсутність повідомлення його захисника вимагають від суду прояви активності в цілях досягнення належної реалізації процесуальних прав зацікавленої особи. Отже, суд повинен за власною ініціативою призупинити розгляд справи через необхідність з`ясування причин неявки сторін.
В даному кримінальному провадженні серед досліджених доказів, які були представленні стороною обвинувачення, суд не знаходить беззаперечних доказів, з яких можна зробити висновок, що обвинувачений обізнаний про висунуте відносно нього обвинувачення, ухиляється від суду чи недвозначно відмовився від свого права прибути в судове засідання та приймати участь у розгляді справи. Також суду не надано достатніх доказів того, що обвинувачений на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції та/або оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук. Стороною обвинувачення станом на час проведення підготовчого судового засідання не надано жодних даних про те, яких вжито заходів для розшуку обвинуваченого.
З урахуванням норм міжнародного законодавства в сфері захисту прав людини, а також вищенаведеної практики Європейського Суду, яка є частиною національного законодавства, є обґрунтовані підстави вважати, що продовження здійснення судового провадження за відсутності обвинуваченого на даній стадії може призвести до порушення ст. 6 Конвенції, оскільки обвинувачений позбавлений права захищати себе особисто чи скористатися правовою допомогою захисника, обраного ним особисто, допитувати свідків, що показують проти нього, або мати право на те, щоб ці свідки були допитані, надавати суду докази в обґрунтування своєї правової позиції.
Згідно ч.2 ст..187 КПК України якщо слідчий, прокурор подав разом із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, слідчий суддя, суд приймає рішення згідно зі статтею 189 цього Кодексу.
Відповідно до ст..189 КПК України слідчий суддя, суд не має права відмовити в розгляді клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного, обвинуваченого, навіть якщо існують підстави для затримання без ухвали суду про затримання з метою приводу.
Оскільки прокурором доведено, що зазначені у клопотанні про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обставини вказують на наявність підстав для тримання його під вартою, а також те, що у інший спосіб неможливо забезпечити присутність обвинуваченого під час розгляду клопотання щодо обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то суд приходить до висновку про наявність підстав для надання дозволу на затримання з метою приводу ОСОБА_7 для його участі в розгляді судом клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, суд вважає, що на даний час проведення судового засідання за відсутності обвинуваченого є неможливим та оскільки обвинувачений ОСОБА_7 в судові засідання не з`являється тривалий час, причини його неявки суду невідомі, як і невідоме його місцезнаходження, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості переконатися в тому, що обвинувачений дійсно обізнаний про день та час розгляду справи та ухиляється від явки в судові засідання, то суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити частково та на підставі п.2, 10, 13, 14, 15, 16 ч.1, ч.2 ст.7, ст..ст.187, 189, 335 КПК України оголосити обвинуваченого в розшук, надати дозвіл на затримання з метою приводу обвинуваченого до суду, а провадження по справі зупинити до розшуку обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 314, 315, 323, 333, 335КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Судовий розгляд кримінального провадження №0000012 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинені злочину передбаченого ч.1 ст.258 3 КК України здійснювати згідно із загальними правилами передбаченими КПК України.
Оголосити розшук обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Надати дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу до Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області для участі в розгляді клопотання про застосування відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Судове провадження із розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинені злочину передбаченого ч.1 ст.258 3 КК України зупинити до розшуку обвинуваченого ОСОБА_7 .
Організацію виконання даної ухвали доручити прокурорам, що входять до складу групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000012.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_8