Справа № 202/4061/18
Провадження № 1-кс/202/8688/2018
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

26 листопада 2018 року м. Дніпро

слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000540,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000540 від 04.05.2018 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

26 листопада 2018 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000540.
Дане клопотання, згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, було передано слідчому судді 26 листопада 2018 року.
Згідно матеріалів клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що у вересні 2017 року невстановлені особи з метою незаконного заволодіння комунальним майном житлового фонду, шляхом використання завідомо підробленого документу свідоцтва про право власності, набули речові права на квартиру АДРЕСА_1 , та в подальшому розпорядились нею, що завдало значної шкоди інтересам територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради.

У ході подальшого розслідування з`ясовано, що у вказаній квартирі на підставі ордеру № 1372, виданого 12.07.1980 виконавчим комітетом Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, проживала ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За життя, ОСОБА_5 право власності на зазначену квартиру не оформлювалось, у зв`язку з чим після смерті останньої квартира залишилась у комунальній власності та підлягала подальшому розподілу серед мешканців територіальної громади міста Дніпро. Однак, після смерті ОСОБА_5 , 16.08.2017 державним реєстратором комунального підприємства «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 21.02.1995 виконавчим комітетом дніпропетровської міської ради народних депутатів, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, який є єдиними органом приватизації житла, що знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста, свідоцтво про право власності на житло та розпорядження про приватизацію квартири на ім`я ОСОБА_5 не видавалось.

У подальшому квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу №1339 від 19.09.2017, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було відчужено представником ОСОБА_5 за довіреністю ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 , який на даний час є власником вказаної квартири.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та не набувала право власності на квартиру, договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , укладено 19.09.2017 року від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності виданої 11.08.2017 року, тобто укладення даного договору відбулося вже після її смерті.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 є сином померлої ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 20.03.2018 року, (ЄО-11974) як померлий.

09.07.2018 року постановою слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 визнано речовим доказам в даному кримінальному провадженні.

У своєму клопотанні слідчий просить накласти арешт на нерухоме майно, яке розташоване у АДРЕСА_2 із забороною будь-яким особам користуватися або розпоряджатися вищевказаним майном, оскільки на теперішній час невстановленими особами вживаються заходи щодо подальшого відчуження вищевказаного нерухомого майна, що може перешкоджати кримінальному провадженню та спричинить більш негативні наслідки.
Слідчий в судове засідання не з`явився, разом із клопотанням подав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність, клопотання підтримує та просить задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання без виклику власника майна.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000540 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя має враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Як на підставу необхідності накладення арешту слідчий у клопотанні та посилався на те, що нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 є речовим доказом у кримінальному провадженні, на підтвердження чого надав постанову про визнання зазначену квартиру речовим доказом.
Слідчий суддя не погоджується з доводами слідчого, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. ст. 84, 85 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Разом з цим, слідчий суддя вважає, що квартира на яку просить накласти арешт слідчий не може вважатися належним доказом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України (Використання завідомо підробленого документа), та тим паче, речовим доказом, як предмет, що був об`єктом кримінально протиправних дій, оскільки об`єктом кримінально протиправних дій за ч. 4 ст. 358 КК України є встановлений законом порядок обігу і використання офіційних документів, а не право власності на майно.
Таким чином, враховуючи, що слідчим не доведено можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні № 0000540 від 04.05.2018 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, співрозмірність обмеження права власності на квартиру завданням кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правового обґрунтування для задоволення клопотання слідчого.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 2, 84, 85, 110, 131, 132, 170-175, 309, 369-372, 395 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000540 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.

Слідчий суддя ОСОБА_1