Дата документу 03.12.2018 Справа № 336/2000/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/2000/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/496/18 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

перекладача обвинувачених ОСОБА_13 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_14 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, неодружений, непрацюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 6 липня 2016 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 6 липня 2016 року та призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 4 років 7 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 20 січня 2017 року.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 3 липня 2015 року по 15 грудня 2015 року та з 20 січня 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Батумі Грузії, громадянин Грузії, неодружений, непрацюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , засуджений: 22 березня 2017 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2017 року більш суворим за цим вироком, призначено остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасовано, звільнено ОСОБА_8 з-під варти.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 22 серпня 2016 року по 2 вересня 2016 року включно та з 20 січня 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 13 березня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Цхалтубо Грузії, громадянин Грузії, неодружений, непрацюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасовано, звільнено ОСОБА_9 з-під варти.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 12 жовтня 2016 року по 17 жовтня 2016 року включно та з 20 січня 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 13 березня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на користь держави 2618 грн. 31 коп. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 на користь держави 1231 грн. 44 коп. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

12 жовтня 2016 року приблизно о 12 годині ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою між собою, а ОСОБА_7 при цьому ще й повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом підбору ключа проникли до квартири АДРЕСА_5 , звідки таємно викрали належне потерпілій ОСОБА_15 майно на загальну суму 3133 гривень, чим спричинили останній матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 20 січня 2017 року приблизно о 12 годині ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою між собою, а ОСОБА_7 і ОСОБА_8 при цьому ще й повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, шляхом підбору ключа проникли до квартири АДРЕСА_6 , звідки таємно викрали належне потерпілому ОСОБА_16 майно на загальну суму 10300 гривень, чим спричинили останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та кваліфікацію судом їх дій, вважає призначене їм покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що судом недостатньо враховано тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, а також те, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 раніше вже притягувались до кримінальної відповідальності на території України.

Крім того, ОСОБА_7 був засуджений до реальної міри покарання та ухилявся від його відбування з 6 липня 2016 року, і фактично вже через 3 місяці після постановлення щодо нього вироку в м. Києві, знову вчинив 2 епізоди умисних злочинів проти власності.

Також вказує на те, що ОСОБА_9 і ОСОБА_8 жодним чином не легалізували своє становище в України, суспільно-корисною працею не займались та фактично вчиняли кримінальні правопорушення, а виходячи з їх характеристики і відношення до вчинених злочинів можна дійти до висновку, що у їх вчиненні вони не розкаялись, належних висновків для себе не зробили.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 6 липня 2016 року та призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі, ОСОБА_8 призначити за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2017 року більш суворим за цим вироком, призначити остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, ОСОБА_9 призначити за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, крім вимог апеляційної скарги щодо призначення ОСОБА_8 остаточного покарання шляхом поглинання покарання і вважала, що вироки суду у відношенні нього у відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України підлягають самостійному виконанню в решті вирок суду просила скасувати та ухвалити новий, вислухавши обвинувачених та їх захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченим останнє слово, колегія суддів приходить до висновків, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії тяжких злочинів, визнав щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків потерпілій за обставини, що пом`якшують покарання, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення корисливого злочину, неодружений, непрацюючий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.

За наявності сукупності цих обставин, а також з урахуванням того, що обвинувачений визнав свою провину в повному обсязі та щиро покаявся, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, а також думки потерпілої ОСОБА_15 , яка матеріальних і моральних претензій до обвинуваченого не має та просила призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо із призначенням ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі та призначенням остаточного покарання за сукупністю вироків за принципом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком у вигляді 4 років 7 місяців позбавлення волі, що буде дієвим засобом забезпечення його належної поведінки в майбутньому.

Крім того враховуючи приписи ст. 414 КПК України, колегія суддів приходить до висновку що не свідчить вимога прокурора про призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, тоді як суд першої інстанції призначив йому за цей злочин покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, а про призначення остаточного покарання у вигляді 5 років 6 місяців, тоді як суд першої інстанції призначив остаточне покарання у вигляді 4 років 7 місяців позбавлення волі, тобто на 11 місяців більше, про те що як покарання за ч. 3 ст. 185, так і остаточне покарання, є явно несправедливим.

Як також вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, також виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, визнав щире каяття за обставину, що пом`якшує покарання, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше вчинив аналогічний корисливий злочин, але на час вчинення злочину 20 січня 2017 року в даному кримінальному провадженні засуджений за нього не був, висловив критику щодо своєї протиправної поведінки, неодружений, непрацюючий, проте виявив бажання працевлаштуватись.

За наявності сукупності цих обставин, а також з урахуванням того, що обвинувачений визнав свою провину в повному обсязі та щиро покаявся, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, а також того, що потерпілий ОСОБА_16 не просив призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі з його реальним відбуванням, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливі із застосуванням звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що буде додатковим дієвим засобом забезпечення його належної поведінки в майбутньому.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_9 покарання, також виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії тяжких злочинів, визнав щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків потерпілій за обставини, що пом`якшують покарання, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, висловив критику щодо своєї протиправної поведінки, неодружений, непрацюючий, проте виявив бажання працевлаштуватись, за місцем проживання характеризується позитивно.

За наявності сукупності цих обставин, а також з урахуванням того, що обвинувачений визнав свою провину в повному обсязі та щиро покаявся, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, а також думки потерпілої ОСОБА_15 , яка матеріальних і моральних претензій до обвинуваченого не має та просила призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливі із застосуванням звільнення ОСОБА_17 від відбування покарання з випробуванням з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що буде додатковим дієвим засобом забезпечення його належної поведінки в майбутньому.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Судова колегія вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання відповідає тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень та даним про їх особи, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України було призначене не в мінімальних межах санкції, призначаючи ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України та звільняючи від його відбування на підставі ст. 75 КК України, йому було встановлено максимальний іспитовий строк, передбачений ч. 4 ст. 75 КК України, а призначаючи ОСОБА_9 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України та звільняючи від його відбування на підставі ст. 75 КК України, йому було призначено іспитовий строк не в мінімальному розмірі, що також не свідчить про несправедливість призначеного обвинуваченим покарання через його м`якість.

Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів, з урахуванням ч. 2 ст. 404 КПК України, приходить до висновку про необхідність виходу за межі апеляційних вимог, та вирішення питання про зарахування ОСОБА_7 строку попереднього ув`язнення у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з огляду на наступне.

Із вироку вбачається, що ОСОБА_7 було зараховано у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 3 липня 2015 року по 15 грудня 2015 року включно та з 20 січня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, яким передбачено зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що в розумінні ч. 1 ст. 5 КК України є зворотною дією закону, який «іншим чином поліпшує становище особи».

У тому разі, коли особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню також підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, однак в такому випадку це вже буде прямою дією закону в часі.

Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як зворотної, так і прямої дії кримінального закону в часі.

Частина 2 статті 5 КК України визначає, що Закон про кримінальну відповідальність, який встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

В той же час Законом № 2046-VIII від 18 травня 2017 року, який набрав чинності 21 червня 2017 року, частину 5 ст. 72 КК України викладено у наступній редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».

Таким чином, Закон № 2046-VIII від 18 травня 2017 погіршує становище осіб, а тому не має зворотної дії у часі, тобто він не може поширюватися на факти й відносини, що виникли до його прийняття, про що фактично і йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого.

У випадку, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року включно і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, то застосування Закону № 2046-VIII буде неправильним, оскільки зворотна дія цього закону як такого, що «іншим чином погіршує становище особи» в розумінні ч. 2 ст. 5 КК України не допускається, і в такому разі, під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.

Якщо особа вчинила злочин починаючи з 21 червня 2017 року включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягатиме ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII, що буде прямою дією цього закону в часі.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зарахування ОСОБА_7 строку тримання під вартою з 21 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили включно на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.

Приймаючи до уваги, що на день набрання вироком законної сили обвинувачений ОСОБА_7 відбув повністю призначене судом першої інстанції покарання, колегія суддів вважає необхідним у відповідності до положень ст. 377 КПК України звільнити його з-під варти, як такого, який повністю відбув призначене йому покарання.

Застосований у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає скасуванню.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 змінити.

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 3 грудня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Кецбая ОСОБА_18 , як такого, що відбув призначене вироком суду покарання повністю, звільнити з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4