Справа № 204/2665/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , представника установи ОСОБА_6 , лікуючого лікаря-психіатра ОСОБА_7 , особи, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру - ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 26.12.2013 року, відносно ОСОБА_8 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів № 399 від 13.04.2018 року, зазначено про те, що в клінічній картині захворювання зберігаються виражені емоційно-вольові розлади: запальність, легка збудливість зі спалахливістю, дратівливість у поєднанні з емоційним огрубінням, цинічністю, холодністю, схильністю до застрягання на негативних емоціях, імпульсивністю. Поведінка хворого потребує постійного контролю та корегування з боку медичного персоналу, схильний до порушень режимних вимог, проявів фізичної агресії. Негативістичний до призначеного лікування, не усвідомлює його необхідності. Критичні здібності грубо порушені: не розуміє тяжкості та хронічного перебігу свого психічного захворювання, вважає себе психічно здоровим, виявляє поверхневе та легковажне ставлення до скоєного, перекладаєчи відповідальність за свої вчинки на інших. Зазначені фактори зумовили скоєння СНД та зберігаються на теперішній час. Викладене вказує на особливу небезпеку хворого для оточуючих. На підставі вищевикладеного, ОСОБА_8 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
В судовому засіданні представник ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_6 підтримав подану заяву.
Прокурор в судовому засіданні розглядувану заяву вважав обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Особа, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру - ОСОБА_8 в судовому засіданні не заперечував щодо продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, однак зазначив, що хотів би продовжити лікування у закладі, який знаходить ближче до місця його проживання.
Адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав ОСОБА_8 .
Допитана в судовому засіданні лікар ОСОБА_7 в повному обсязі підтримала розглядувану заяву, при цьому пояснила, що психічний стан ОСОБА_8 залишається нестабільним, без позитивних змін. ОСОБА_8 відмовляється від прийому ліків, дратівливий, розмовляє у підвищеному тоні.
Обговоривши заяву, заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд виходить з наступного:
За міжкомісійний період в клінічній картині захворювання ОСОБА_8 зберігались емоційно-вольові розлади: запальність, легка збудливість зі спалахливістю, дратівливість у поєднанні емоційним огрубінням, цинічністю, холодністю. Відмічалася виражена егоцентричність. Поведінка хворого потребувала постійного контролю та корегування з боку медичного персоналу: підкреслено ввічливо тримався з лікарями та медичним персоналом, у той же час був нав`язливим, брехливим, настирливим у домаганні бажаних ним цілей, які суперечили режимним вимогам та інтересам інших пацієнтів. Періодично намагався порушувати внутрішній розпорядок, дратувався, коли отримував зауваження на свою адресу, намагався переконати персонал у своїй непричетності до порушень режиму, відволікав увагу улесливими розмовами на відсторонені теми. Продовжував притіняти інших пацієнтів, вимагаючи у них продукти харчування, при цьому запевняючи, що вони самі його пригощають. Відмічався схильністю до тривалого застрягання на негативних емоціях. Коли отримував зауваження від медичного персоналу при спробі порушити розпорядок відділення, починав всіляко вивідувати у персоналу, що саме їм відомо, а потім викручувався, намагаючись запевнити лікаря в тому, що він мав на увазі зовсім інше. Висловлював непрямі погрози на адресу лікуючого лікаря, казав: «Ви ж у місті живете, чи в області?... хоча, якщо треба буде Вас знайти, це не складно… от якби до вас прийшли додому невідомі люди, ваш чоловік вийшов би вас захищати?», при цьому вимагав відмінити йому лікування через те, що «мені такого важкого лікування ще жоден лікар не призначав, я здоровий, мені лікування взагалі не потрібне». Пізніше запевняв, що він «зовсім не погрожував, як Ви могли таке подумати?… навіщо мені Вас шукати?...живіть, де хочете…мені навіть образливо, що Ви таке про мене подумали». У ситуаціях жорсткого контролю з боку медичного персоналу спостерігалась збудженість, афективна нестійкість, зарядженість, зривав свою злість на інших пацієнтах. Себе психічно хворим не вважав. Періодично задавав алогічні запитання, отримавши на них відповідь, дратувався. До скоєного виявляв поверхневе, байдуже ставлення, з цинічністю казав: «вона сама на ніж напоролася, наскочила, коли ми дралися з її сутенером. Коли вона сповзла на землю, зрозумів, що мене знову візьмуть, та втік». Намагаючись виставити себе в гарному світі, казав «авжеж я такого не хотів, вона ж народила від мене дитину, я хотів дізнатися долю своєї дитини». В березні 2018 року, повернувшись після засідання суду, де було відхилено апеляційну скаргу захисника, спровокував конфлікт в палаті, проявив фізичну агресію до іншого пацієнта, при цьому запевняв, що «він мене образив, я зірвався, не стримався».
Перебування особи в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом не має на меті позбавлення волі особи, а є лише лікуванням, з метою досягнення мети такого лікування, а саме одужання особи або приведення її до такого стану, коли особа перестане бути небезпечною для суспільства. Суд зобов`язаний вирішити питання, поставленні перед ним ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» та оцінці підлягає стан особи саме на відповідний період, що передував моменту складання висновку. Але з урахуванням часу, на думку суду, потребує оцінки стан особи в якому та перебуває протягом усього часу розгляду клопотання, оскільки це може суттєво вплинути на його права на момент ухвалення рішення. Суд враховує, що стан особи не змінився, про що свідчать висновки комісії лікарів психіатрів, що обумовлює продовження лікування особи саме в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Приймаючи до уваги зазначений висновок комісії лікарів-психіатрів, а також думку особи, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру - ОСОБА_8 , який вважав можливим задовольнити розглядувану заяву, суд вважає, що заява представника закладу про продовження застосування примусових заходів медичного характеру підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_8 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить небезпеку для суспільства і потребує тримання та відповідного лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Керуючись ст. 94, ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» в редакції від 10.06.2018 року, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Продовжити застосування примусового заходу медичного характеру, призначеного ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 26.12.2013 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1