Номер провадження: 11-сс/813/29/19
Номер справи місцевого суду: 509/5681/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справа Одеського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю адвоката ОСОБА_6 ,

власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.12.2018 року про накладення арешту за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 03.12.2018 року за № 0002477 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Зазначеною ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.12.2018 року було накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: на автомобіль марки «BMW X5» реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , 2010 року випуску, власником якого є ОСОБА_7 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , направлено вказаний автомобіль на майданчик тимчасового утримання ДП СМЕУ «Ресурси-Світлофор» № 1 м. Одеси за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 89-А.

В апеляційній скарзі адвокат просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді, зобов`язати слідчого повернути ОСОБА_7 вищевказаний автомобіль на тимчасове зберігання за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 під особисте зобов`язання ОСОБА_7 без проведення ремонтних робіт до вирішення справи по суті, посилаючись на те, що ОСОБА_7 не був повідомлений про дату розгляду клопотання про арешт майна, ОСОБА_7 не є підозрюваним у кримінальному провадженні, не встановлено, що саме його дії спричинили наслідки у вигляді механічних пошкоджень автомобілів та тілесних ушкоджень двох пасажирів, майно також не може бути арештоване з метою конфіскації, якщо злочин, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа не передбачає такого виду покарання, не була доведена потреба арешту вказаного автомобілю та подальшого його платного утримання на майданчику тимчасового утримання, хоча ОСОБА_7 має можливість зберігати свій автомобіль за місцем свого проживання без проведення ремонтних робіт, в ухвалі також не зазначено, з якою метою має бути накладено арешт.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу та наголосив на тому, що автомобіль до теперішнього часу не було оглянуто, співвласником майна є потерпіла ОСОБА_8 , невідомо до якого часу автотехнічна експертиза не буде проведена, власники майна самі зацікавлені в проведенні експертиз, бо саме автомобіль RAV виїхав на зустрічну смугу, заслухавши власників майна - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали доводи захисника та виказали побоювання щодо збереження автомобіля при утриманні його на майданчику тимчасового утримання, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 170 ч. ч. 1-4 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку .

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1 ) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів, дослідивши клопотання прокурора та матеріали провадження, вважає, що при складанні клопотання про арешт майна не були виконані зазначені вимоги кримінального процесуального закону, слідчий суддя, вирішуючи по суті клопотання слідчого про арешт майна,не звернув уваги на те, що клопотання не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, не виконав вимоги ч. 3 ст. 172 КПК України та не повернув клопотання прокурору для усунення недоліків, ухваливши, таким чином, ухвалу, яка, в свою чергу, також не відповідає вимогам закону. У своєму клопотанні прокурор вказав, що зазначений автомобіль має значення речового доказу, а також зазначив про необхідність проведення транспортно-трасологічної експертизи та експертизи технічного стану транспортного засобу.
Так, колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя не врахував того, що при судовому розгляді, який відбувся без повідомлення та участі в судовому засіданні власників майна, не були доведені підстави, передбачені ч. 2 ст. 173 КПК України, зокрема, правова підстава для арешту майна, можливість використання майна, як належного та допустимого доказу у кримінальному провадженні, а також не було враховано розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для власників майна.

ОСОБА_7 на теперішній час не має статусу підозрюваного або обвинуваченого у вищевказаному кримінальному провадженні, крім того, взагалі невідомо, чи комусь було повідомлено про підозру у вказаному кримінальному провадженні, у клопотанні прокурора не наведені підстави для накладення арешту на автомобіль, до теперішнього часу не був проведений огляд вказаного автомобіля, прокурор у своєму клопотанні не зазначив вид обмеження права використання майна, а саме, якій частині має бути накладено арешт на автомобіль, чи в частині розпорядження, чи володіння, користування та розпорядження вказаним автомобілем, слідчий суддя також не звернув уваги на вказані обставини та не зазначив в ухвалі відповідні відомості.
Підстави для задоволення клопотання, на які посилається прокурор, є невмотивованими, оскільки вказівка на відповідність вилученого майна ознакам речового доказу, тощо, вимагає обґрунтування необхідності накладення арешту на майно.
На підставі наведеного, враховуючи, що клопотання було подано без додержання вимог статті 171 КПК України, а слідчий суддя не надав оцінки зазначеним недолікам, колегія суддів, відповідно до вимог ст. 407 ч. 3 КПК України, вважає необхідним апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання про арешт майна повернути прокурору, який здійснює процесуальне керівництво у зазначеному кримінальному провадженні, та встановити строк 72 години з моменту отримання копії ухвали Одеського апеляційного судудля усунення його недоліків.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 частково задовольнити, ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.12.2018 року про накладення арешту на майно скасувати, постановити нову ухвалу, якою повернути прокурору клопотання для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині цієї ухвали, протягом 72 годин з часу отримання повного тексту ухвали Одеського апеляційного суду. Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4