Справа № 192/200/19
Провадження № 1-в/201/317/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

представника виправної колонії ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в режимі відеоконференції подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№ 21)» Міністерства юстиції України про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, засудженого вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 січня 2017 року за ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до остаточного покарання у виді трьох років та шести місяців позбавлення волі, якому, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення з 29 листопада 2016 року по 27 лютого 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло подання начальника ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» МЮУ, узгоджене спостережною комісією при Солонянській районній державній адміністрації у Дніпропетровській області, про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, який на даний час відбув 2/3 частини строку покарання за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 січня 2017 року.

У судовому засіданні представник виправної колонії підтримав заявлене подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Засуджений ОСОБА_5 просив суд задовольнити подання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки він усвідомив свою протиправну поведінку та зробив для себе належні висновки.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, пославшись на необґрунтованість такого подання з огляду на те, що засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а отже не зробив для себе належних висновків від своєї протиправної поведінки.

Вислухавши думки учасників судового провадження, а також дослідивши матеріали подання, суд приходить до таких правових висновків.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Як зазначено у довідці по особовій справі засудженого ОСОБА_5 , останній почав відбувати покарання з моменту його попереднього ув`язнення з 29 листопада 2016 року та на даний час дійсно відбув 2/3 частини строку покарання.

При цьому, згідно характеристики на засудженого, ОСОБА_5 : за період перебування у слідчому ізоляторі характеризувався задовільно, допустив два порушення режиму утримання, за що мав два стягнення, які були погашені за плином часу, заохочень не мав; за період перебування у виправній колонії характеризується позитивно, працевлаштований на виробництві установи до цеху ССЦ-3 вантажником, до праці ставиться сумлінно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений п`ять разів, стягнень не має, бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, реалізував програму диференційованого виховного впливу «Професія», бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт», «Підготовка до звільнення», закінчив навчання в ПТУ установи, бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, входить до складу ради колективу засуджених відділення, секція виробнича.

Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, участі у самодіяльних організаціях засуджених, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.

В той же час, враховуючи вищезазначену інформацію, що характеризує особу засудженого ОСОБА_5 , суд доходить до висновку про відсутність достатніх підстав, які б свідчили про сумлінну поведінку засудженого і його ставлення до праці, якими він довів своє виправлення.

При цьому, посилання представника виправної колонії на відсутність у нього порушень режиму утримання під час перебування в колонії, судом враховано, але слід зазначити, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України, неухильне додержання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даних обов`язків є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару та виправлення засуджених, а також і запобігання вчиненню ними нових злочинів. Однак враховуючи, що ОСОБА_5 раніше був неоднократно засуджений за вчинення умисних злочинів, при цьому попередньо вже звільнявся від відбування покарання, після чого вчиняв суспільно-небезпечні діяння повторно, що свідчить про його стійку схильність до протиправної поведінки, а також зважаючи на ситуативний характер позитивної поведінки засудженого з метою отримання пільги у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, слід вважати, що досягнення вказаних цілей у даному випадку неможливе до закінчення призначеного судом строку покарання, оскільки за основу визначення мінімально необхідної частини строку, після відбуття якої можливе застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, покладено тяжкість вчиненого злочину, форма вини, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, повторність злочинів, вид покарання, яке відбуває засуджений, а також той факт, що особа раніше звільнялась від відбування покарання, а отже на час розгляду подання не було досягнуто мети покарання.

Таким чином, після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, суд приходить до висновку про неможливість умовно-дострокового звільнення останнього від відбування покарання, оскільки своє виправлення ОСОБА_5 не довів сумлінною поведінкою і ставленням до праці, засуджений попередньо вже звільнявся від відбування покарання, проте належних для себе висновків не зробив та вчиняв нові умисні злочини, а отже, така поведінка засудженого, на думку суду, свідчить про відсутність належних висновків у останнього щодо своєї поведінки для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, при цьому лише сам факт того, що останній фактично відбув 2/3 призначеного покарання не може свідчити про його виправлення та наявність підстав для умовно-дострокового звільнення.

На підставі викладеного та керуючись, ст. 81 КК України, ст.ст. 537-539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№ 21)» Міністерства юстиції України про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 січня 2017 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня проголошення ухвали суду, а засудженим у той же строк з моменту вручення її копії.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1