Рівненський апеляційний суд
__________________________________________________копія:____
У Х В А Л А
Іменем України

28 березня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження (відеоконференції) із державною установою «Полицька виправна колонія (№76)» (далі ДУ «Полицька ВК (№76)») матеріали судового провадження за клопотанням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Лісівщина, Коростенського р-ну, Житомирської обл., до засудження проживав у АДРЕСА_1 (засудженого вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 березня 2015 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.304, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років із конфіскацією частини власного майна) про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування призначеного покарання на підставі ст.81 КК України;

За участі:
секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 листопада 2018 року;

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 листопада 2018 року відносно нього скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього положення ст.81 КК України та звільнити умовно-достроково від відбування призначеного покарання за вироком суду.

Згідно оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення його від відбування призначеного покарання.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, засуджений ОСОБА_4 зазначає, що в нього відсутні будь-які порушення режиму утримання в установі, вцілому підтримує виключно правомірні та ввічливі взаємовідносини з персоналом установи, дбайливо відноситься до наданого йому майна та речей, усі наявні у нього стягнення були погашені у встановленому законом порядку, виконує передбачені законодавством вимоги з дотримання правил поведінки та обов`язків, будує позитивні плани на майбутнє, а також працевлаштований слюсарем на виробництві установи в цеху №1 і, у зв`язку із цим вважає, що він заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, так як став на шлях виправлення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого, суд першої інстанції, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали судового провадження зазначив в оскарженому засудженим судовому рішенні, що заява ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення не підлягає задоволенню, так як частиною другою ст.81 КК України встановлено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Однак у ході аналізу матеріалів особової справи суд встановив, що на момент розгляду заяви, характеристика засудженого ОСОБА_4 посередня, і останній не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, хоча станом на 28 серпня 2018 року відбув необхідний строк призначеного покарання, як того вимагає ст.81 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_4 з приводу поданої ним апеляційної скарги, яку він просив задовольнити та скасувати ухвалу, пояснення прокурора про відмову в її задоволенні судом апеляційної інстанції, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

В судовому засіданні суду першої інстанції, як убачається з ухвали, представник адміністрації не підтримав клопотання засудженого та пояснив, що ОСОБА_4 характеризується посередньо, своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів і не заслуговує умовно-дострокового звільнення.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_4 засуджений вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 березня 2015 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.304, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років із конфіскацією частини власного майна та, при цьому, станом на день подачі клопотання до суду, засуджений ОСОБА_4 відбув дві третини строку покарання, призначеного вироком.

При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, на переконання колегії суддів, суд всебічно з`ясував дані, що характеризують особу засудженого ОСОБА_4 , його поведінку, ставлення до праці та виправлення.

У ході постановлення рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого, суд першої інстанції в ухвалі зазначив мотиви, з яких прийшов до висновку про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_4 від покарання.

З матеріалів судового провадження слідує, що ОСОБА_4 раніше допустив вісімнадцять порушень встановленого порядку відбування покарання за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, та стягнення погашені у встановленому законом порядку, однак що стосується зохочень, то засуджений мав лише дві подяки за дотримання встановлених правил поведінки, вимог безпеки та безпеки праці

Доводи засудженого ОСОБА_4 про наявність у нього стягнень, які були погашені у встановленому законом порядку, а на даний час він виконує передбачені законом вимоги з дотримання правил поведінки та обов`язків, будує позитивні плани на майбутнє, а також працевлаштований слюсарем на виробництві установи в цеху №1 є такими, що, на думку колегії суддів, не можуть слугувати підставою для прийняття рішення про умовно дострокове звільнення засудженого від подальшого відбування покарання.

Разом із тим, суд першої інстанції, як убачається із оскаржуваної ухвали, наведені в апеляційній скарзі доводи засудженого ОСОБА_4 , враховував у повному обсязі, належним чином вмотивувавши постановлене рішення.

Будь-яких даних про порушення судом норм кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування ухвали суду, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на наведене колегія суддів не знайшла підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_4 , так само як, і підстав для його умовного дострокового звільнення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 листопада 2018 року, якою відмовлено засудженому ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі ст.81 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення цим судом та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_4 - протягом такого ж строку, з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Суддя-доповідач підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1