Ухвала
12 грудня 2018 року

м. Київ
справа №204/7723/16
провадження № 51- 10215ска 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого Голубицького С. С.,
суддів: Бущенка А. П., Григор`євої І. В.,
вивчивши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 7 грудня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 7 грудня 2018 року про повернення апеляційної скарги особі, яка її подала,
встановив:
Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 7 грудня 2016 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 7 грудня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення першої інстанції і повернуто апеляційну скаргу особі, яка її подала.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись з судовими рішеннями, просить перевірити їх законність у касаційному порядку.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний розгляд справи, а у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець керувався такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абз. 6 п.п. 3.3 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).
Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до апеляційного суду. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає (ч. ч. 2 і 10 ст. 294 КУпАП).
Таким чином, встановлене ст. 294 КУпАП обмеження права особи на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції у справах про адміністративні правопорушення відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України (п. 8 ч. 1 ст. 129) та є пропорційним і обґрунтованим.
Зважаючи на викладене, постанова Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 7 грудня 2016 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 7 грудня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не можуть бути предметом перегляду у суді касаційної інстанції.
До того ж, відповідно до закону Касаційний кримінальний суд Верховного Суду не наділений повноваженнями здійснювати перевірку судових рішень у справах про адміністративні правопорушення.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню у касаційному порядку.
Керуючись п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України, ст. 294 КУпАП, п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 7 грудня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 7 грудня 2018 року про повернення апеляційної скарги особі, яка її подала, у справі про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

С.С. Голубицький А.П. Бущенко І. В. Григор`єва