Дата документу 01.04.2019 Справа № 320/1654/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/269/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/1654/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 березня 2019 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Чорноморське, АР Крим, громадянина України, з середньою освітою, який не одружений, є студентом медичного інституту, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України,

частково задоволено клопотання слідчого СВ Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави та застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту по 30 квітня 2019 року включно в період часу з 20 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступної доби, із забороною залишати житло за адресою проживання, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3 та 5 ч. 5 ст. 194 КПК України,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду від 01.03.2019, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів.

Апелянт вважає, що слідчий суддя, незважаючи на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, його суспільну небезпечність, спосіб та обставини вчинення, всупереч п. п. 1, 2 ст. 178 КПК України, при прийнятті рішення не взяв до уваги тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_7 , вагомість доказів, наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, внаслідок чого, дійшов помилкового висновку про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, підозрюваного та захисника із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Слідчий суддя, встановивши доведеними обставини, передбачені п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, та ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення та дані про особу підозрюваного, а також, що стороною обвинувачення не надано доказів, які свідчать про недостатність застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, застосував до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, з покладенням на підозрюваного низки обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким рішенням слідчого судді, з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу передбачені ст. 178 КПК України.

Відповідно до положень зазначеної норми, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого та додані до нього матеріали дані, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, з чим погоджується й колегія суддів.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вказаного вище кримінального правопорушення, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») 31315/96 від 25.04.2000, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою, з огляду, в тому числі, на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) Європейський суд з прав людини наголошує, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

Як встановлено колегією суддів, прокурором у судовому засіданні, було доведено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливість ОСОБА_7 переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, інших підозрюваних, вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, які дають підстави для застосування щодо ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

Так, ОСОБА_7 , будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин.

При цьому, колегія суддів вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, ОСОБА_7 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового слідства або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Крім того, ризик переховування підозрюваного посилюється відсутністю у підозрюваного родини, що не прив`язує останнього до місця проживання у м. Запоріжжі.

Також колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_7 матиме змогу незаконно впливати на потерпілих у даному кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний знає адресу місця проживання потерпілих, а під час вчинення кримінального правопорушення один із його учасників висловлював погрози потерпілій ОСОБА_11 щодо повідомлення про скоєний злочин поліції.

Крім того, ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України. На момент затримання з потерпілими від кримінального правопорушення орган досудового розслідування мав можливість провести лише першочергові слідчі (розшукові) дій, а тому перебуваючи на волі, у підозрюваного є реальна можливість вчинити спробу незаконного впливу на потерпілих в кримінальному провадженні.

Згідно з пред`явленою ОСОБА_7 підозрою, йому інкримінується вчинення вимоги передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, його близькими родичами, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому, поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи.

Оскільки досудове розслідування наразі ще триває, то залишається існувати ризик незаконного впливу ОСОБА_7 на потерпілих та свідків, який, на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є суттєвим.

Відсутність у ОСОБА_7 , який навчається, місця роботи, а також, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення з корисливих мотивів, свідчить про можливість останнього, з метою власного збагачення, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється, тобто, про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, наявність у межах кримінального провадження ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених слідчим у поданому клопотанні та доведених прокурором в судовому засіданні судів першої та апеляційної інстанцій.

При цьому колегія суддів враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , а також те, що позитивні дані, які були взяті до уваги слідчим суддею при прийнятті рішення, жодним чином не вплинули і не стали стримуючим фактором у поведінці підозрюваного, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, які є підставою для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Отже, за зазначених вище обставин, колегія суддів не погоджується з висновками слідчого судді про можливість застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який, на думку колегії суддів, у даному випадку, не є співмірним з існуючими ризиками, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим вважає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали.

При цьому, колегія суддів, виходячи з вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, не застосовує до ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 березня 2019 року, якою щодо підозрюваного ОСОБА_7 частково задоволено клопотання слідчого СВ Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави та застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту по 30 квітня 2019 року включно в період часу з 20 годин 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступної доби, із забороною залишати житло за адресою проживання, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3 та 5 ч. 5 ст. 194 КПК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави, задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання на строк 60 (шістдесят) днів, тобто по 30 квітня 2019 року включно, але не більше ніж в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою обчислювати з моменту фактичного затримання підозрюваного.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: