Справа № 345/2644/17
Провадження № 11-кп/4808/59/19
Категорія ст.307 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000643 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_10 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 20 листопада 2018 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 307 ч.1 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, працюючого укладальником пакувальником в ТзОВ «Миро - Марк», раніше не судимого,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_10 не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , вважає вирок Калуського міськрайонного суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку належним чином не мотивував своє рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Просить вирок Калуського міськрайонного суду від 20.11.2018 року стосовно ОСОБА_8 за ст. 307 ч.1 КК України скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч.1 КК України та призначити покарання 4 роки позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому зазначає, що вирок Калуського міськрайонного суду є обґрунтованим, законним, постановленим у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а призначене йому покарання є справедливим і достатнім для його виправлення. Вказує, що вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, є особою молодого віку, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Калуського міськрайонного суду від 20.11.2018 року без змін.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 307 ч.1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання, якщо він протягом одного року і шість місяців іспитового строку не вчинить нового злочину.

Згідно ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід у вигляді застави після вступу вироку в законну силу вказано повернути заставодавцю ОСОБА_11 .

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , незаконно придбав та зберігав при собі з метою подальшого збуту психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін. 29.05.2017 близько 16:20 год., знаходячись поблизу будинку № 10, що по вул. Біласа і Данилишина у м. Калуші, з корисливих мотивів, ОСОБА_8 збув ОСОБА_12 за 100 грн. один фольговий згорток із психотропною речовиною, обіг якої обмежено амфетаміном загальною кількістю 0,037 грама.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор, підтримав подану апеляційну скаргу просив її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 заперечили з приводу поданої апеляційної скарги прокурора, просили залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України, тобто є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто в порядку ст.349 ч.3 КПК України, де судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинуваченим було подано письмову заяву від 19.11.2018 року, із змісту якої вбачається, що обвинувачений правильно зрозумів зміст обставин кримінального провадження, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому розслідуванні, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили.

Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ст.349 ч.3 КПК України, а тому вирок суду у цій частині не переглядатиметься судом апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 404 ч.1 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні незаконного придбання, зберігання з метою збуту та збуту психотропної речовини, та про кваліфікацію таких дій обвинуваченого за ст. 307 ч.1 КК України за обставин, викладених у вироку є обґрунтованим.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 надто м`яке покарання, яке суперечить тяжкості скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 12 КК України.

Однак, на думку колегії суддів призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції визнано обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого повне визнання вини та щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Окрім цього, при призначенні покарання судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, особу винного, його молодий вік, те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, на «Д» обліку в нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи, злочин вчинив будучи в тяжкому матеріальному становищі, став на шлях виправлення, а саме працевлаштувався на роботу в ТзОВ «Миро - Марк», тяжких наслідків від вчиненого ним злочину не наступило.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 2, роз`яснив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання, виходячи з вимог ст. 50 КК України, тому доцільності в призначенні більш суворого покарання колегія не вбачає.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора з приводу невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості спростовуються висновками наведеними у вироку суду першої інстанції.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування вироку суду та постановлення нового, а тому подана апеляційна скарга прокурора є необгрунтованою, а покарання судом першої інстанції призначене без порушень кримінального та кримінального процесуального закону.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_13 слід залишити без задоволення, а вирок Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 20 листопада 2018 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора залишити - без задоволення, а вирок Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 20 листопада 2018 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч.1 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5