У Х В А Л А

10.01.2019 м. Рівне

Рівненський міський суд у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю представника заявника - адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_5 про роз`яснення ухвали слідчого судді від 23.11.2018, -

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського міського суду звернувся ОСОБА_5 із заявою про роз"яснення ухвали слідчого судді від 23.11.2018, а саме чи включає скасування заборони здійснювати реєстрацію, перереєстрацію вказаної в ухвалі від 17.10.2017 земельної ділянки та будинку, та здійснювати будь-які дії щодо розпорядження вказаних об"єктів нерухомого майна.

В судовому засіданні представник заявника, адвокат ОСОБА_3 заяву підтримав та просив її задовольнити з викладених в ній підстав.

Прокурор ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні вказаної заяви, оскільки роз"яснення ухвали слідчого судді від 23.11.2018 буде змінювати її зміст.

Слідчий суддя, заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши надані матеріали, приходить до наступного висновку.

Ухвалою слідчого судді від 19.10.2017 було накладено арешт на земельні ділянки та житлові будинки в с. Обарів та с. Городище Рівненського району.

Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до вищевказаної ухвали було застосоване обтяження за номером 22907351.

ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотання про скасування арешту майна по кримінальному провадженню № 0000148 від 18.10.2017.

Під час судового розгляду було подано уточнене клопотання, в якому ОСОБА_5 просив скасувати арешт на майно, яке належить йому на праві власності, а також скасувати заборону щодо реєстрації, перереєстрації, а також будь-які дії щодо розпорядження його майном.

Ухвалою слідчого судді від 23.11.2018 було скасовано арешт накладений ухвалою від 19.10.2017 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:007:0321, яка розташована в с. Обарів, Рівненського району, Рівненської області площею 0,1285 га, об"єкт незавершеного будівництва житловий будинок, площею 343,3 кв.м. що знаходиться в АДРЕСА_1 . Також скасовано відомості щодо обтяження вищевказаного майна викладені в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна.

За змістом ст. 380 КПК України - якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз"яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст, а положеннями ч. 1 ст. 306 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень глави 26 КПК України.

Види судових рішень визначені в ст. 369 КПК України, якою встановлено, що судове рішення може бути викладене у формі вироку або у формі ухвали суду.

Частиною 1 ст. 9 КПК України, визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно дотримуватись вимог Конституції, цього кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до положень п. 19 ч. 1 ст. 7, ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

У Листі ВССУ від 03.06.2016 року «Про правові позиції судової палати у кримінальних справах ВССУ за 2015 рік» зазначається, щобудь-яких застережень щодо неможливості вирішення питання про роз`яснення судового рішення, постановленого слідчим суддею, у порядку, визначеному положеннями ст.380 КПК, кримінальний процесуальний закон не містить (Ухвала ВССУ від 02.07.2015 року, справа № 5-1407км15; http://reyestr.court.gov.ua/Review/46298938).

При цьому суд виходить з принципу правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Так, Конституційний Суд України у Рішенні від 29.06.2010 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу восьмого пункту 5 частини першої статті 11 Закону України «Про міліцію» КСУ зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини). У Рішенні від 22.09.2005 року N5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками КСУ вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

У пункті 23 Рішення по справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року (Заява №23436/03) зазначається, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (див. рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, p. 3255, §45). Суд підкреслює, що оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист (див., mutatis mutandis, рішення у справі Miragall Escolano and Others v. Spain, заява № 38366/97, § 37, ECHR 2001-I; та у справі «Звольський та Звольська проти Чеської Республіки» (Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic), заява № 46129/99, § 51, ECHR 2002-IX).

У пункті 179 Рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v.Ukraine від 9 січня 2013 року, заява № 21722/11), ЄСПЛ нагадує, що наявність конкретної і послідовної практики тлумачення відповідного положення закону була фактором, який призвів до висновку щодо передбачуваності зазначеного положення (див. зазначене вище рішення у справі «Гудвін проти Сполученого Королівства», 63 п. 33). Хоча цей висновок був зроблений у контексті системи загального права, тлумачення, здійснюване судовими органами, не може недооцінюватися й у системах континентального права при забезпеченні передбачуваності законодавчих положень. Саме ці органи повинні послідовно тлумачити точне значення загальних положень закону та розсіювати будь-які сумніви щодо його тлумачення (див., рішення у справі «Гожелік та інші проти Польщі», п. 65). У пункті 141 цього ж Рішення Суд зазначає, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів (див. рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія-97проти України», заява № 19164/04, п. 47).

Згідно ст. 2 КПК України, завданням кримінального првоадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушеннь, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забеспечення швижкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Виходячи з вищевказаних норм чинного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, то слідчий суддя вважає, що ухвали слідчого судді підлягають до роз"яснення у випадку, якщо судове рішення є незрозумілим, при цьому не змінюючи його зміст.

З наданих матеріалів вбачається, що ухвала слідчого судді від 23.11.2018 не може бути виконана і є незрозумілою, оскільки ухвалою від 19.10.2017 було заборонено здійснювати реєстрацію, перереєстрацію вищевказаних об"єктів нерухомого майна.

Під час розгляду клопотання про скасування арешту майна, вказане питання досліджувалось сторонами, про що подавалось відповідне клопотання.

Слідчий суддя приходить до переконання, що роз"яснення ухвали слідчого судді від 23.11.2018 щодо скасування заборони реєстрації, перерестрації та здійснення будь-яких дій щодо розпорядженням вищевказаних об"єктів нерухомості не змінює зміст самої ухвали, а тому заява ОСОБА_5 підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 380 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_5 про роз`яснення судового рішення - задовольнити.

Роз`яснити, що резолютивна частина ухвали Рівненського міського суду від 23.11.2018 включає скасування заборони здійснювати реєстрацію, перереєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:007:0321, яка розташована в с. Обарів Рівненського району, Рівненської області площею 0,1285 га та об"єкт незавершеного будівництва житлового будинку, площею забудови 343,3 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 та здійснення будь-яких дій щодо розпорядження вказаних об"єктів нерухомості.

Ухвала може бути безпосередньо оскаржена протягом п"яти днів з дня її проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1