У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши за матеріалами кримінального провадження № 0000779 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.12.2018 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 02.09.2014 року Вознесенським міськрайонним судом за ч.1 ст.125, ч.2 ст.125, ч.1 ст.70 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт, відбув покарання у вересні 2017 року,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_5
потерпілий ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та призначити йому більш м`яке покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Короткий зміст вимог заперечень до апеляційної скарги.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальні збитки, завдані злочином, в сумі 10242 грн. 03 коп. та завдану потерпілому моральну шкоду в сумі 20000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь комунального підприємства Комунальне некомерційне підприємство Вознесенська багатопрофільна лікарня Вознесенської міської ради витрати на лікування потерпілого ОСОБА_8 в сумі 15478 грн. 81 коп.

Вирішено питання стосовно судових витрат та речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечень до неї.

В апеляційній скарзі захисник вказує, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає тяжкості, вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм видом та розміром є явно несправедливим та суворим.

Захисник зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не достатньо врахував наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння слідству.

Вказує, що обвинувачений, розповідаючи про обставини скоєного ним злочину, добровільно видав під час досудового слідства знаряддя злочину і своїми діями сприяв встановленню істини по справі, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, за місцем постійного проживання характеризується виключно позитивно, працює але без офіційного оформлення. Під час слухання справи в суді вибачився перед потерпілим і намагався відшкодувати спричинену матеріальну шкоду потерпілому але останній відмовився.

Крім того, згідно висновку досудової доповіді виправлення ОСОБА_6 можливе без позбавлення або обмеження волі.

На думку апелянта, зазначені обставини є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину і дають підстави вважати, що він може виправитися без відбування реального покарання в кримінально-виконавчій установі. Просить застосувати до ОСОБА_6 вимоги ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурором зазначено, що враховуючи думку потерпілого, тяжкість злочину, посередню характеристику обвинуваченого, те, що ОСОБА_6 вже засуджувався за злочини проти життя та здоров`я особи, доповідь органу пробації, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, призначене судом покарання ОСОБА_6 є необхідним та достатнім для його виправлення.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 квітня 2018 року приблизно о 19.00 год. у АДРЕСА_2 , між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків виникла сварка, в ході якої ОСОБА_6 , маючи умисел на спричинення тілесних пошкоджень, умисно наніс декілька ударів викруткою в область правого боку попереку ОСОБА_8 , в результаті чого останній, отримав тілесні ушкодження у вигляді проникаючих сліпих колотих ран живота з ушкодженням селезінки, печінки, правої нирки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Вказані дії обвинуваченого судом першої інстанції кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 , які вважали вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України є вірною і апелянтом не оспорюється.

Що стосується покарання, то суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, у відповідності до вимогст.ст.65-67 КК України врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставини, які обтяжують покарання - рецидив злочину, посередню характеристику обвинуваченого, висновок досудової доповіді, згідно якої виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі можливе, думку потерпілого, який просив ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі, те, що обвинувачений вже засуджувався за скоєння злочину проти здоров`я особи і знову скоїв тяжкий злочин.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.ч.2,3 ст.50 КК України, може бути досягнута лише при призначенні ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, даних про його особу, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства та є надто суровим апеляційний суд не вбачає.

Посилання апелянта на повне визнання обвинуваченим вини, його щире каяття у вчиненні злочину та активне сприяння слідству, як на підставу для пом`якшення обвинуваченому покарання, є неприйнятними, оскільки, зазначені обставини, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку та саме з урахуванням даних обставин суд призначив ОСОБА_6 покарання в мінімальних межах, передбачених санкцією ч.1 ст. 121 КК України.

Позитивна характеристика обвинуваченого з місця проживання, його вибачення перед потерпілим, те що ОСОБА_6 працює хоча і неофіційно, його намагання відшкодувати матеріальну шкоду потерпілому та досудова доповідь органу пробації не є підставою для пом`якшення призначеного йому покарання і ступінь тяжкості вчиненого істотно не знижують. Крім того, матеріали кримінального провадження не містять доказів, що підтверджували би намагання ОСОБА_6 відшкодувати потерпілому спричинену матеріальну шкоду. Не надано таких доказів стороною захисту і апеляційному суду.

Також, слід зазначити, що ОСОБА_6 раніше вже засуджувався за злочини проти життя та здоров`я особи. Зазначене свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

З урахуванням фактичних обставин вчиненого ОСОБА_6 злочину, настання тяжких наслідків для потерпілого, даних про особу обвинуваченого, який раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти життя та здоров`я особи, апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, за такого, відсутні підстави для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст.409 КПК України, з наведених апелянтом мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.12.2018 року, відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: