В И Р О К
Іменем України
12.04.2019 р.
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
із участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000576 від 17.10.2018 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, не працюючого, неодруженого, військовозобов`язаного, паспорт № НОМЕР_1 , раніше судимого: вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15.04.2009 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ст.70 КК України на чотири роки позбавлення волі; вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.12.2012 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70 КК України на п`ять років шість місяців позбавлення волі; вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15.06.2015 року за ст.395 КК України до арешту строком на три місяці; вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 14.11.2017 року за ч.3 ст.185, ст.70 КК України на три роки сім місяців позбавлення волі, після відбуття строку покарання звільненого з місць позбавлення волі 05.01.2018 року; вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.02.2019 року за ч.2 ст.185 КК України на три роки обмеження волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.185 КК України,
УСТАНОВИВ :
ОСОБА_4 , маючи незняту та непогашену судимість за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, вперше за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15.04.2009 року, а також за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, востаннє за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 14.11.2017 року, близько 23 години 30 хвилин 23.08.2018 року з метою заволодіння чужим майном, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів шляхом вільного доступу через відкриті ворота зайшов на територію пункту технічного обслуговування вагонів з відчепленням "Жмеринка-Подільська" виробничого підрозділу Експлуатаційне вагонне депо Жмеринка регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця", що розташований по вул. Барляєва, 2д, в м.Жмеринка Вінницької області, де поблизу одного з контейнерів помітив автозчеплення марки "СА-3", яке вирішив викрасти. Для цього ОСОБА_4 пішов додому, де взяв металеву тачку, та повернувся на територію пункту технічного обслуговування вагонів з відчепленням "Жмеринка-Подільська". Далі, реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 за допомогою ручної тачки вивіз з вказаної території виявлене ним автозчеплення марки "СА-3" вартістю 11568,05 грн. та заховав його неподалік, згодом розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв виробничому підрозділу Експлуатаційне вагонне депо Жмеринка регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" матеріальну шкоду на зазначену суму.
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
До початку судового розгляду потерпілим АТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" подано до суду цивільний позов із вимогою щодо стягнення на його користь з обвинуваченого ОСОБА_4 майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в сумі 11568,05 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю. Пояснив, що близько опівночі 23.08.2018 року він вертався додому через територію вагонного парку по вул. Барляєва в м.Жмеринці, що має вільний прохід через незамкнену браму. При цьому побачив, що біля одного контейнера, встановлених уздовж огорожі, на шпалі лежало металеве автозчеплення, що з`єднує залізничні вагони, яке він вирішив викрасти. Для цього сходив додому, де взяв металеву тачку, за допомогою якої, повернувшись назад, з вказаного вагонного парку вивіз виявлене ним автозчеплення, після чого власною машиною відвіз його та заховав у потаємному місці. За кілька днів потому повернувся на автомобілі перевірити схованку. Викрадене автозчеплення ніхто не виявив, тому він на своїй машині відвіз та здав його на пункт прийому металобрухту в районі "5-го кілометра" в м.Жмеринка, отримаши близько 300 грн., які витратив на власні потреби. Металева тачка, якою він перевозив автозчеплення, залишилась у багажнику його автомобіля. Свій автомобіль разом із тачкою він того ж дня також продав. Із найменуванням та визначеною вартістю викраденого ним автозчеплення погодився. Вказав, що завдану підприємству залізниці шкоду він не відшкодував, але має намір це зробити у повному обсязі. У вчиненому щиро розкаявся та просив його суворо не карати. Заявлений щодо нього цивільний позов визнав повністю та не заперечував проти його задоволення.
Представник потерпілого АТ "Укрзалізниця" ОСОБА_6 суду пояснила, що до участі у даному кримінальному провадженні її було залучено, коли вже тривало досудове розслідування та було встановлено підозрюваного у вчиненні крадіжки. Із визначеною експертом вартістю викраденого автозчеплення погодилась. Зауважила, що завдані збитки підприємству ні в який спосіб не відшкодована досі, тому просила задоволити цивільний позов та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь АТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" завдану майнову шкоду в розмірі 11568,05 грн. Призначення обвинуваченому ОСОБА_4 суворого покарання вважала недоцільним.
Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Сторонами заявлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин; їх позиція є істинною та добровільною.
Судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, за наслідком чого не отримано їх заперечень проти вказаного порядку та обсягу дослідження доказів.
Суд, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим, заслухавши сталу думку учасників судового розгляду, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та ухвалив обмежитись дослідженням відомостей, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд виходить з того, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення не є складним, обвинувачений не має будь-яких фізичних чи психічних вад, розуміє суть пред`явленого обвинувачення та зміст фактичних обставин справи, які наразі із захисником та представником потерпілого не оспорюють, усвідомлюючи неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, про що заявили у судовому засіданні, а тому у суду відсутні сумніви щодо добровільності та істинності позиції сторін з вказаних питань.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 умисно вчинив таємне викрадення чужого майна, тобто крадіжку, за що він підлягає кримінальній відповідальності за ч.2 ст.185 КК України, за кваліфікуючою ознакою вчинення крадіжки повторно, оскільки її вчинено до закінчення строків погашення судимості за вчинені злочини, передбачені ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, перебіг строку погашення судимості ОСОБА_4 за вчинення яких переривався у зв`язку із вчиненням ним інших злочинів.
При призначенні міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що є злочином середньої тяжкості, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів (а.к.п.40-41); на обліку у лікарів психіатрів та наркологів не перебував і не перебуває (а.к.п.36,37); згідно власних пояснень існує за рахунок випадкових заробітків та не має статусу безробітної особи.
Суд не приймає до уваги довідку-характеристику від 21.10.2018 року №85, надану квартальним комітетом "Привокзальний" м.Жмеринка щодо обвинуваченого ОСОБА_4 (а.к.п.39) з огляду на вказівку за її змістом, що останній постійно займається крадіжками, визначення обставин чого не належить до повноважень квартального комітету.
Ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочинів, слід віднести до таких, що пом`якшують покарання.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Згідно висновків досудової доповіді, складеної Жмеринським міськрайонним відділом з питань пробації 09.04.2019 року, встановлено обставини притягнення обвинуваченого ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності дев`ять разів упродовж року за вчинення порушень правил дорожнього руху, оцінено високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 , а також високий рівень небезпеки для суспільства здійснення виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк; у разі визначення судом можливості звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням рекомендовано покладення на останнього обов`язків не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, а також працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).
З урахуванням наведеного, зокрема за наявності обставин, що пом`якшують покарання, та невстановлення обставин, що обтяжують відповідальність, а також приймаючи до уваги думку представника потерпілого, яка не вимагала суворого покарання, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових правопорушень необхідним є застосування щодо нього покарання у виді обмеження волі. При цьому судом визначається недостатнім у даному конкретному випадку застосування більш м`якого виду покарання у виді арешту, а також недоцільним покарання у виді позбавлення волі, з огляду на те, що будучи неодноразово судимим та відбуваючи покарання у виді позбавлення волі та арешту, ОСОБА_4 не зробив для себе належних висновків та не став на шлях виправлення, продовжуючи вчиняти адміністративні та кримінальні правопорушення. Водночас судом не встановлено підстав для застосування щодо ОСОБА_4 положень ст.69, 69-1, 75 КК України.
Цивільний позов АТ "Укрзалізниця" підлягає задоволенню у повному обсязі оскільки він є аргументований та безумовно визнаний цивільним відповідачем ОСОБА_4 , що не суперечить вимогам закону та не порушує прав інших осіб.
Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 572 грн. слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави (а.к.п.29).
Про потребу обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили ніким не заявлено. За таких обставин суд визначає за можливе визначення загального порядку виконання вироку суду в частині призначеного ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі з відрахуванням строку покарання з часу його прибуття та постановки на облік у виправному центрі. До відбутого строку покарання підлягає зарахуванню період попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 27.11.2018 року до 18.03.2019 року, тобто до дня його звільнення з-під варти згідно оглянутої в судовому засіданні довідки про звільнення серії ВІН №06236, у відповідності до положень ст.72 КК України з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.
Також у зв`язку із нездійсненням органом досудового розслідування вилучення та невстановлення приналежності обвинуваченому ОСОБА_4 ані транспортного засобу, ані металевої тачки, які останнім були задіяні як знаряддя вчинення злочину, суд наразі побавлений можливості об`єктивного вирішення питань щодо застосування спеціальної конфіскації формальних засобів вчинення даного кримінального правопорушення.
Керуючись ст.127, 128, 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ :
ОСОБА_4 визнати винуватим та призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді трьох років обмеження волі.
Відповідно до вимог ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком суду та покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.02.2019 року остаточне покарання ОСОБА_4 визначити у виді трьох років п`яти місяців обмеження волі.
Строк відбування покарання відраховувати ОСОБА_4 з часу його прибуття та постановки на облік у виправному центрі в порядку виконання даного вироку суду, зарахувавши йому у відповідності до положень ст.72 КК України до вказаного строку термін попереднього ув`язнення з 27.11.2018 року до 18.03.2019 року включно, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням обмеження волі.
Цивільний позов задоволити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" 11568 гривень 05 копійок майнової шкоди.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 572 гривні процесуальних витрат на залучення експерта.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строків його оскарження, якщо не було подано апеляційну скаргу.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в порядку, передбаченому ст.394 КПК України, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.
Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1