Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________копія:_______
У Х В А Л А
Іменем України

28 лютого 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000822 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 17 листопада 2005 року за ч.ч. 1, 3 ст.185, ч.1 ст.162, ст.ст.70, 75, 76 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки та, постановою Сарненського районного суду від 27 вересня 2007 року був направлений для відбування покарання та був звільнений 27 вересня 2010 року у зв`язку із закінченням відбування покарання; 2) вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 17 травня 2012 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки; обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 357 КК України;

За участі:
секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_7 та заступника прокурора Рівненської області - ОСОБА_8 (далі прокурор) на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 31 січня 2015 року;

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 просить вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 31 січня 2015 року відносно нього змінити, призначивши йому більш м`яке покарання за вчинений злочин, що передбачене санкцією ч.3 ст.357 КК України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить вирок відносно його підзахисного ОСОБА_4 змінити та ставить перед судом апеляційної інстанції аналогічні вимоги, тобто про призначення його підзахисному ОСОБА_4 більш м`якого покарання за вчинений ним злочин, передбаченого санкцією ч.3 ст.357 КК України.

Прокурор у апеляційній скарзі зі змінами просить вирок відносно ОСОБА_4 змінити та вважати ОСОБА_4 засудженим за ч.3 ст.357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців та, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. У решті вирок суду першої інстанції просить залишити без змін.

Згідно оскаржуваного вироку суду першої інстанції, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 357 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців. Відповідно до ст.ст. 71, 72 КК України, до призначеного покарання було частково приєднано невідбуте покарання за вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 17 травня 2012 року і остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався. Строк покарання ОСОБА_4 встановлено обчислювати з дня затримання при виконанні вироку.

Обвинувачений ОСОБА_4 , обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що, як на досудовому розслідуванні, так і у ході судового розгляду під час його допиту в якості підозрюваного та обвинуваченого, він повністю визнавав вину у скоєному ним злочині у повному обсязі, а суд першої інстанції, у свою чергу, не врахував, що він викрадений паспорт фактично з помешкання ОСОБА_9 не виносив, а заховав його під скатертиною серванту, що підтверджується матеріалами досудового розслідування. Додає, що висновок суду про негативну характеристику з місця його проживання не відповідає дійсності, оскільки згідно характеристики №1514 від 26 лютого 2015 року він характеризується посередньо, що свідчить, на його думку, те, що він став на шлях виправлення. Крім того, у нього на утриманні перебувають батьки непрацездатного віку, які є інвалідами другої групи, а остаточне покарання у виді позбавлення волі, яке суд йому призначив, фактично позбавить можливості надавати їм матеріальну та моральну допомогу.

Захисник адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі в основу пом`якшення покарання його підзахисному ОСОБА_4 покладає те, що судом першої інстанції не було встановлено того, що ОСОБА_4 повністю визнавав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині, наголошував на тому, що дуже жалкує про те, що скоїв, тобто щиро розкаявся, а також активно сприяв розкриттю даного злочину. Крім того, вказує, що злочин ОСОБА_4 , як він пояснював, вчинив у стані душевного хвилювання, оскільки потерпіла ОСОБА_9 категорично відмовилась повертати йому спільно набуте ними майно, добровільно повернув викрадений паспорт потерпілій ОСОБА_9 , а прокурор у судових дебатах узагалі просив призначити обвинуваченому покарання за вчинений злочин у виді штрафу, а тому вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні із призначенням його підзахисному покарання, яке буде достатнім для його виправлення та перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зі змінами прокурор вказує, що згідно ухвали Сарненського районного суду Рівненської області від 15 червня 2015 року ОСОБА_4 було звільнено від відбуття покарання, призначеного йому вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 17 травня 2012 року у зв`язку із закінченням іспитового строку, а тому на даний час відпала необхідність у призначенні обвинуваченому покарання за правилами, передбаченими ч.1 ст.71 КК України, тобто за сукупністю вироків. Також, вказує, що, кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.357 КК України, є злочином невеликої тяжкості на підставі вимог ч.2 ст.12 КК України, та у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.49 КК України він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на момент апеляційного перегляду оскаржуваного вироку, оскільки строк давності притягнення його до відповідальності закінчився 18 червня 2017 року. Крім того додає, що підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, зокрема є й те, що ухвала Апеляційного суду Рівненської області від 20 жовтня 2015 року про розшук обвинуваченого ОСОБА_4 до Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області не надходила і весь цей час він перебував за місцем свого проживання.

Разом з тим, вказує, що при апеляційному розгляді кримінального провадження з метою прийняття відповідного рішення є необхідність також дослідити вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 17 травня 2012 року, оскаржуваний вирок, ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 20 жовтня 2015 року та відповідь заступника керівника Сарненської місцевої прокуратури №36-86 вих-19 від 11 січня 2019 року.

За вироком суду, 18 червня 2014 року близько 09-ї год. ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у житловому будинку потерпілої ОСОБА_9 , що у АДРЕСА_3 , у присутності потерпілої та ОСОБА_10 відкрито викрав паспорт громадянина України, виданого на ім я ОСОБА_9 , таким чином незаконно ним заволодівши.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які повністю підтримали подані апеляційні скарги, а також підтримали апеляційну скаргу прокурора зі змінами та просили задовольнити їх, змінивши вирок суду першої інстанції, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора зі змінами і заперечував щодо задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені учасниками судового провадження в апеляційних скаргах поданих на вирок, колегія суддів дійшла висновку постановити ухвалу про зміну оскаржуваного вироку, тим самим частково задовольнивши апеляційні скарги обвинуваченого, його захисника та прокурора, з таких підстав

Згідно вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України, ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст.94 КПК України та вмотивованим, тобто таким, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , перед судом апеляційної інстанції ними ставляться вимоги щодо зміни оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання обвинуваченому та постановлення рішення про пом`якшення призначеного покарання за вчинений ним злочин.

Із оскаржуваного судового рішення слідує, що ОСОБА_4 судом першої інстанції було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 357 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, а також, відповідно до ст.ст. 71, 72 КК України, до призначеного покарання йому частково було приєднано невідбуте покарання за вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 17 травня 2012 року і остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Вимоги апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_7 не містять доводів, що свідчили би про те, що сторона захисту не погоджується з призначеним покаранням обвинуваченому судом першої інстанції за сукупністю вироків, тобто вирок суду ними оспорюється виключно у частині призначеного місцевим судом покарання за вчинений ОСОБА_4 злочин, передбачений ч.3 ст.357 КК України, яке на думку обвинуваченого та захисника не відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину.

Згідно вироку суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.357 КК України, тобто за незаконне заволодіння 18 червня 2014 року паспортом потерпілої ОСОБА_9 за місцем проживання останньої, і причетність до вчинення даного злочину обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю, вчиненого ним злочину.

Разом з тим, враховуючи те, що на час апеляційного розгляду кримінального провадження закінчилися, встановлені ст.49 КК України, строки притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за вчинений злочин, вирок суду першої інстанції підлягає зміні, про що правильно наголошує прокурор в апеляційній скарзі зі змінами.

Крім того, колегія суддів враховує правильні посилання прокурора на те, що ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 15 червня 2015 року ОСОБА_4 було звільнено від відбуття покарання, призначеного йому вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 17 травня 2012 року, у зв`язку із закінченням іспитового строку, що виключає, на момент апеляційного перегляду вироку, необхідність призначення обвинуваченому покарання за правилами, передбаченими ч.1 ст.71 КК України, тобто за сукупністю вироків.

За приписами ч.2 ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.3 ст.357 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Оскільки, з часу вчинення ОСОБА_4 злочину, за який його засуджено вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 31 січня 2015 року сплинули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, визначені п.2 ч.1 ст.49 КК України, за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.357 КК України, колегія суддів, з урахуванням положень ч.5 ст.74 КК України вважає, що останній підлягає звільненню від призначеного йому покарання за цей злочин, у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно ч.1 ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покликання прокурора у прохальній частині апеляційної скарги щодо звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності є безпідставними, так як з вироку суду вбачається, що ОСОБА_4 за вчинення інкримінованого йому злочину був засуджений і йому було призначене відповідне покарання за ч.3 ст.357 КК України, у зв`язку із чим, останній підлягає звільненню, у зв`язку із закінченням строків давності, від покарання, що передбачене санкцією цієї частини статті закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_7 та прокурора зі змінами задовольнити частково.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 31 січня 2015 року у кримінальному провадженні №0000822 відносно ОСОБА_4 за ч.3 ст.357 КК України змінити.

ОСОБА_4 вважати винним за ч.3 ст.357 КК України та на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнити від призначення покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1