печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8149/19-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , власника майна - ОСОБА_4 , представників власника майна - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_7 про накладення арешту на майно вилучене в ході проведення обшуку в рамках кримінального провадження №0000027 від 09.02.2019 року,-
ВСТАНОВИВ:
В провадження слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання клопотання слідчого Другого слідчого відділу (Відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташоване у місті Києві ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000027 від 09.02.2019 про накладення арешту на майно, вилучене у підозрюваного ОСОБА_4 під час його обшуку від 14 лютого 2019 року в приміщенні магазину по вул. Милославській, 47 в м. Кривому Розі, а також в приміщенні ТУ ДБР у м. Києві по бул. Лесі Українки, 26 в м. Києві, а саме:
-мобільний телефон «Айфон 8+» (С39W5685JCM2);
-кільце з ключом, овальним брелком, флеш-накопичувачем;
-кільце з двома ключами, брелком у формі кола з написом «F&CBank, 20 років» та електронним ключем;
-банкноти, номіналом 200,00 грн., в кількості 41 (сорока однієї) одинці, в сумі 8200,00 грн.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив задовольнити.
Власник майна та його представники проти задоволення клопотання заперечували.
Згідно норми ст. 107 КПК України під час розгляду клопотання здійснювалась фіксація за допомогою технічних засобів.
Вивчивши клопотання, долучені до нього матеріали, заслухавши думку учасників судового розгляду слідчий суддя дійшов до наступних висновків.
З наданих в обґрунтування клопотання матеріалів вбачається, що Другим слідчим відділом (Відділом з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000027 від 09.02.2019 за підозрою ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, ОСОБА_8 , 14.02.2019 близько 10.00 год., перебуваючи у приміщенні за адресою: м. Кив, вул. Милославська, 47, займаючи посаду старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ третього відділу оперативного управління Головного управління ДФС у м. Києві, будучи службовою особою правоохоронного органу, виконуючи обов`язки прямо передбачені у його посадові інструкції, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою незаконно збагатитися, керуючись раніше виниклим корисливим мотивом, на виконання попередньої вимоги отримав від ОСОБА_9 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 8200 гривень, для себе і невстановлених на даний час слідством осіб, вчинивши дії обумовлені, як результат отримання неправомірної вигоди за невжиття за надуманими порушеннями вимог роздрібної торгівлі заходів адміністративного характеру стосовно ОСОБА_9 , у зв`язку з чим підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме в одержанні службовою особою неправомірної вигоди, для себе та третіх осіб, за вчинення такою службовою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду дії з використанням наданого йому службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.
14.02.2019 о 10 год. 04 хв. ОСОБА_4 , затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Під час обшук ОСОБА_4 в нього виявлено та вилучено наступне майно:
мобільний телефон «Айфон 8+» (С39W5685JCM2);
кільце з ключом, овальним брелком, флеш-накопичувачем;
кільце з двома ключами, брелком у формі кола з написом «F&CBank, 20 років» та електронним ключем;
банкноти, номіналом 200,00 грн., в кількості 41 (сорока однієї) одинці, в сумі 8200,00 грн.
Слідчий у клопотанні вказує, що зазначені вище вилучені речі та документи мають значення для досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, а відомості, які вони містять можуть бути доказом під час судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Частиною 10 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2)можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вирішуючи питання про можливість накладення арешту на вказане у клопотанні майно слідчий суддя приймає до уваги ту обставину, що слідчим у клопотанні е зазначено мети накладення вказаного арешту.
Окрім того відомості щодо адреси за якою було вилучено майно в мотивувальній та прохальній частині клопотання містять відмінності, що перешкоджає постановленню справедливого рішення.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Враховуючи вищевикладене, з метою недопущення необґрунтованого втручання держави в право власності громадян слідчий суддя вважає клопотання недостатньо обґрунтованим та таким що задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання начальника відділу Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_7 про накладення арешту на майно вилучене в ході проведення обшуку в рамках кримінального провадження №0000027 від 09.02.2019 року - відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5 днів з дня її ухвалення до Київського апеляційного суду.
Повний текст ухвали буде проголошено 29.03.2019 о 13:50 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1