Справа № 520/9849/18
Провадження № 1-кп/520/455/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.02.2019 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002767 від 23.07.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Малоярославець Другий Тарутинського району Одеської області, громадянина України, українця, одруженого, з середньою освітою, не працював, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 30.01.2013 року Білгород-Дністровським районним судом Одеської області по ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі; 23.05.2017 року Тарутинським районним судом Одеської області за ч.ч.1,2 ст.185 КК України до 3 років 6 місяцям позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, у скоєнні злочину передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшов обвинувальний акт з додатками за обвинуваченнямОСОБА_7 у скоєнні злочину передбаченого ч.4 ст.186 КК України.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні просить суд призначити справу до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст.291 КПК України.
Також у судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прокурор мотивує клопотання тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, офіційно не працював, не проживав за місцем реєстрації, дізнавшись про те, що його розшукують працівники поліції покинув місце свого проживання та переховувався, змінивши при цьому телефонні номери, що свідчить про те, що ОСОБА_7 не має стійких соціальних зв`язків та знаходячись на волі з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, виїхати за межі держави, може незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні та знищити та переховувати речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, скоїти інше кримінальне правопорушення.

Прокурор вважає, що існують ризики, передбачені ст. 177ч.1 КПК України, які у теперішній час не зменшились та виправдовують подальше тримання під вартою Російського В О

Обвинувачений і захисник не заперечують проти призначення справи до судового розгляду. Щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинувачений та захисник заперечують проти продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, заявили суду клопотання про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Мотивують клопотання тим, що обвинувачений має постійне місце проживання, одружений, має дитину, працював, допомогав досудовому розслідуванню, не має наміру ухилятись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню.

Представник потерпілої підтримує клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо призначення справи до судового розгляду представник потерпілої вважає неможливим призначити справу до судового розгляду.
Адвокат ОСОБА_6 заявив суду клопотання про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків обвинувального акту. Мотивує клопотання тим, що в тексті обвинувального зазначено, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні злочинів за попередньою змовою з іншими особами, які діяли спільно, умисел кожного із співучасників злочину був направлений для реалізації однієї мети у будь-який спосіб і з будь-якими наслідками. Вважає, що дії ОСОБА_7 при викладених обставинах повинні кваліфікуватись за ч.4 ст.187 та п.4, 6 ч.2 ст.115 КК України, оскільки обставини викладені в обвинувальному акті не відповідають дійсним і встановленим обставинам скоєння злочину, тому просить суд повернути обвинувальний акт, який не відповідає вимогам ст.291 КПК України, прокурору для усунення недоліків обвинувального акту.
Вислухавши думки учасників судового провадження, перевіривши обвинувальний акт з додатками на відповідність вимогам КПК України, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт з додатками не відповідають вимогам КПК України, оскільки органом досудового розслідування допущені істотні порушення вимог чинного законодавства України.

П. 3 ст.314 КПК України передбачає, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення, як повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Суд, при викладених обставинах вважає необхідним обвинувальний акт з додатками повернути прокурору з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно припису ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд 1-ої інстанції у підготовчому судовому засіданні, а у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути прокурору обвинувальний акт.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, судом встановлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до положень п. 13 ч. 1 ст. 3, ч. 4 ст. 110, ч. 1 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт - це процесуальний акт - документ, у якому формулюється твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, який після його складання слідчим затверджується прокурором.

За змістом процесуального закону, передусім, ст.291 КПК України, вимогам закону повинен відповідати не лише обвинувальний акт, а й додані до нього обов`язкові документи, оскільки це сприяє розгляду кримінального провадження протягом розумного строку та виконанню завдань процесуального кодексу, встановлених ст.2 КПК України.
Згідно формулювання обвинувачення, висунутого ОСОБА_7 , яке викладене в тексті обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 висунуте обвинувачення у скоєння злочину за попередньою змовою групою осіб, згідно якої ОСОБА_7 визначено виконати дії, направлені на відкриття замків вхідних дверей будинку та відшукати матеріальні цінності в житлі та інших приміщеннях домоволодіння подружжя ОСОБА_8 з метою подальшого протиправного заволодіння.

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, повторно та в особливо великих розмірах.

В той же час з тексту формулювання обвинувачення, висунутого особисто ОСОБА_7 , детально викладені дії двох інших осіб - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які встановлені в період досудового розслідування, однак слідчим зазначені особи не допитані. Щодо дій самого ОСОБА_7 в тексті формулювання обвинувачення, висунутого по даному кримінальному провадженню, фактично відсутнє обвинувачення, оскільки з формулювання обвинувачення неможливо встановити, які саме дії вчинив особисто ОСОБА_7 , у якій спосіб та відносно кого з потерпілих ОСОБА_7 застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, де саме ОСОБА_7 відшукав майно потерпілих та яке саме майно потерпілих ОСОБА_7 відкрито викрав, враховуючи, що в тексті формулювання обвинувачення зазначено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 позбавили подружжя ОСОБА_8 можливості чинити опір та оглянувши домоволодіння останніх відкрито заволоділи належним їм майном та грошовими коштами.

Викладені обставини свідчать про те, що роль ОСОБА_7 у скоєнні злочину та його дії в тексті формулювання обвинувачення не викладені, не викладені об`єктивна та суб`єктивна сторони злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, тобто висунуте ОСОБА_7 обвинувачення є неконкретизованим, не зрозумілим та фактично обвинувачення відсутнє, що порушує право обвинуваченого на захист та порушує права потерпілої.

Крім того, згідно п.70 реєстру матеріалів досудового розслідування, а саме процесуальних дій, вбачається, що ОСОБА_7 07.04.2018 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України. Відомості про зміну попередньої кваліфікації дій ОСОБА_7 в реєстрі відсутні.

Також, в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про прийняті слідчим процесуальні рішення відносно двох осіб - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , щодо яких, як вказано в обвинувальному акті, учасників злочинів проти потерпілих спільно з ОСОБА_7 .

Згідно п.7 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про розмір матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, тобто розмір заподіяних збитків від протиправних дій, оскільки розмір матеріальної шкоди впливає на правову кваліфікацію дій обвинуваченого, тому необхідно встановити дійсну вартість викраденого майна.

Згідно пункту 3 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

З аналізу положень ст.ст.92-93 КПК України також вбачається, що обов`язок доказування розміру такої шкоди, шляхом збирання доказів, покладається на слідчого і прокурора.

З тексту обвинувального акту вбачається, що перелік майна, яким протиправно заволоділи є неконкретним, не зазначені кількісні та вагові характеристики викраденого майна. Також в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про наявність будь-яких довідок, можливо виданих суб`єктами підприємницької діяльності з правом проведення товарознавчих досліджень, висновків відповідних експертиз, інших документів чи протоколів процесуальних дій, які стосуються встановлення вартості майна, тобто розміру шкоди, яка є предметом доказування у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 та додані до нього матеріали не відповідають вимогам ст.291 КПК України.

Відсутність обвинувачення суперечить принципу верховенства права, закріпленому в ст. 8 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави предявленого йому обвинувачення ( рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Окрім того, Суд зазначає, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Суд вважає, що наведені недоліки обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, а також істотні порушення норм КПК України повинні бути усунуті органом досудового розслідування, а не судом, оскільки чинним КПК України не передбачена така компетенція суду чи обов`язок суду, на стадії судового провадження вчиняти дії, які вчиняються досудовим слідством в стадії досудового розслідування, які входять в обов`язок посадових осіб при проведенні досудового розслідування.
Суд приходить до висновку, що вказані порушення чинного законодавства України, які не виявив прокурор при затвердженні обвинувального акта і при направленні справи в суд для розгляду судом, являються істотною перешкодою для призначення зазначеного кримінального провадження до судового розгляду, тому обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення викладених вище порушень чинного законодавства України.
Суд, дослідивши заявлені клопотання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого, вислухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до висновку про те, що клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою обгрунтоване, тому підлягає задоволенню судом.

Згідно ч 3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового розгляду за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, щодо обвинувачених. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , з урахуванням особи обвинуваченого та тяжкості покарання, яке загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у скоєнні тяжкого злочину відповідно до ст. 12 КК України, суд приходить до висновку, що існує реальний ризик, що обвинувачений може здійснити спробу переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню.

Також, враховуючи, що існують передбачені ст. 177 КПК України ризики, які довів прокурор, суд приходить до висновку, що суспільний інтерес у триманні обвинуваченого під вартою переважає над особистими інтересами обвинуваченого, і що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належної поведінки обвинуваченого та запобігти передбаченим ст. 177 КПК України ризикам, тому, продовжуючи відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд вважає, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд приходить до висновку, що необхідно продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків.

За викладених підстав, суд приходить до висновку, що клопотання захисника і обвинуваченого про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту задоволенню не підлягає, оскільки не встановлені правові підстави для його задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 3, 7, 8, 91-93, 109, 291, 314-317, 331, 369-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання представника потерпілого про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002767 відносно ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.186 КК України - повернути прокурору Одеської місцевої прокуратури №1.

Зобов`язати прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 усунути недоліки, зазначені в ухвалі суду.

Захиснику ОСОБА_4 і обвинуваченому ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Одеському слідчому ізоляторі строком на 2 місяці, тобто до 21.04.2019 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію ухвали після її оголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1