ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер судової справи: 476/614/17 Головуючий у суді 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/259/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 146 ч.2, 189 ч.2, 289 ч.3,
186 ч.2, 357 ч.1, 357 ч. 3 КК
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження №0000075 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 , прокурора Єланецького відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_11 на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 17.10.2018 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, громадянина України, освіта вища, офіційно не одруженого, маючого на утриманні дитину 2016 року, зареєстрованого за місцем проживання: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 06.11.2002 року Ленінським місцевим судом м. Кіровограда за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.2 ст.185, ст.304, 70 КК України, до 5 років позбавлення волі, в силу ст.75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки;

2) 10.10.2006 року Рівненським міським судом Рівненської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст.15, ч.2 ст.186, ч.3 ст.357, ч.1 ст.358, ч.2 ст.190, ч.2 ст.153, ч.3 ст.152, 70, 71 КК України до 10 років позбавлення волі;

3) 19.12.2007 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.3 ст.187, ч.2 ст.187, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.3 ст.357, 70 ч.1. 70 ч.4 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

4)18.07.2016 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.69 КК України до штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 34 000,00 грн., без конфіскації майна,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.189, ч.3 ст.289, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357 КК України, -
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, освіта професійно-технічна, розлученого, маючого на утримання дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 , учасника бойових дій, проживаючого за адресою АДРЕСА_3 , не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.2 ст.189, ч.3 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини кримінального провадження
Цим вироком, ОСОБА_10 , виправдано за ч.2 ст.189, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч.3 ст. 289 КК України без призначення покарання у зв`язку з його смертю.

ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 146 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки; за ч. 3 ст. 289 КК України - у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років, без конфіскації належного йому на праві власності майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років і 6 (шести) місяців, без конфіскації належного йому на праві власності майна. Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислено з моменту звернення вироку до виконання. В строк відбування покарання зараховано строк перебування ОСОБА_7 під вартою з 18 травня 2017 року по 26 березня 2018 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. До набрання вироком суду законної сили ОСОБА_7 залишено запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Судом встановлено, що на початку березня 2017 року, точну дату та час в ході судового розгляду встановити не надалось можливим, ОСОБА_10 перебував за місцем свого мешкання в м. Кропивницькому, де в нього виник умисел на незаконне заволодіння майном ОСОБА_12 шляхом незаконного заволодіння автомобілем "Toyota Land Cruiser Prado", реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебував в її користуванні, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої. Для реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_10 запропонував своєму знайомому ОСОБА_7 спільно заволодіти майном ОСОБА_12 шляхом незаконного заволодіння автомобілем "Toyota Land Cruiser Prado", реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебував в її користуванні, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, на що останній погодився, тим самим вступивши в злочинну змову з ОСОБА_10 .

Після чого, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , заздалегідь підготувавши для вчинення вказаного правопорушення знаряддя злочину - ніж, 15.03.2017 року в ранковий час прибули до смт. Єланець Єланецького району Миколаївської області.

Цього ж дня, приблизно о 12:00 годині, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_7 прийшли до будинку АДРЕСА_4 , де проживає потерпіла ОСОБА_12 , та знаходились в дворі вищевказаного будинку з метою її очікування, близько 14:00 години, побачивши як потерпіла ОСОБА_12 вийшла з під`їзду свого будинку та підійшла до розташованого неподалік автомобіля марки "Toyota Land Cruiser Prado", реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , дочекавшись зняття потерпілою з охоронної сигналізації вищевказаного автомобілю, проник до задньої частини салону автомобілю, де приставив до шиї потерпілої заздалегідь приготовленого ножа, позбавивши останню можливості чинити опір та залишити вказаний автомобіль. Після чого ОСОБА_10 , продовжуючи тримати біля шиї ОСОБА_12 ніж, та погрожуючи їй фізичним насильством, небезпечним для її життя та здоров`я, змусив останню запустити двигун автомобіля, що слугувало сигналом для ОСОБА_7 , який перебував неподалік, та після запуску двигуна сів на заднє сидіння автомобіля. Після чого, ОСОБА_10 , продовжуючи погрожувати потерпілій ОСОБА_12 вищевказаним ножем, змусив її сісти на заднє сидіння, де залишив потерпілу з ОСОБА_7 , який продовжив утримувати потерпілу за шию, а сам сів за кермо вказаного автомобіля. Після чого, ОСОБА_10 , продовжуючи діяти за попередньою змовою з ОСОБА_7 , незаконно позбавивши волі ОСОБА_12 , та заволодівши автомобілем марки "Toyota Land Cruiser Prado", реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ФГ " ОСОБА_13 ", та який перебував у користуванні потерпілої, вартістю 1 074 678 грн., направились на виїзд з смт. Єланець. Виїхавши за вказаний населений пункт, та звернувши на польову дорогу, ОСОБА_10 зупинив автомобіль, та вийшли з ОСОБА_7 з автомобіля, де розмовляли по телефону. Побоюючись за своє життя потерпіла ОСОБА_12 запропонувала їм гроші, на що вони погодилися взяти гроші. Після чого потерпіла ОСОБА_12 звернулась по телефону до своїх знайомих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які погодились позичити їй гроші в сумі 55 000,00 грн.. В цей час, ОСОБА_10 , усвідомлюючи можливість викриття вказаними особами їх з ОСОБА_7 злочинних дій, продовжуючи незаконно утримувати потерпілу та позбавивши її можливості вільно пересуватись і залишити автомобіль, разом з потерпілою виїхали до Кіровоградської області, де тривалий час, понад 10 годин, утримуючи ОСОБА_12 всупереч її волі у вказаному автомобілі, позбавили її права та змоги покинути автомобіль. Цього ж дня, в нічний час, знаходячись біля м. Кропивницький (м. Кіровоград), ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_10 вийшов з автомобілю, а ОСОБА_10 з потерпілою на вказаному автомобілі продовжив рухатись в сторону с. Інгуло-Кам`янка Новгородківського району Кіровоградської області, де ОСОБА_10 , зупинивши автомобіль та бажаючи заволодіти належним ОСОБА_12 та членам її сім`ї майном, що перебувало в автомобілі, наказав їй вийти з автомобілю, і позбавивши можливості звернення ОСОБА_12 до правоохоронних органів та рідних, доводячи до завершення їх з ОСОБА_7 злочинний умисел, на вищевказаному автомобілі зник в невстановленому напрямку, відкрито заволодівши залишеними в автомобілі за його вказівкою речами та документами, що належать ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ФГ " ОСОБА_13 ", а саме: жіночою шкіряною сумкою марки "GUES" коричневого кольору, що належить ОСОБА_12 , вартістю 891 грн; мобільним телефоном марки "Айфон 5", що належить ОСОБА_12 , вартістю 3240 грн., з сім картою мобільного оператора Київстар вартістю 25 грн., з грошовими коштами на рахунку в сумі 300 грн.; мобільним телефоном марки "Нокіа 515" білого кольору, що належить ОСОБА_12 , вартістю 990 грн.; жіночим гаманцем марки "Mario Veronni", що належить ОСОБА_12 , вартістю 780 грн.; золотими сережками вагою 8 гр. у вигляді кульок, що належать ОСОБА_12 , вартістю 4960 грн. Викраденим майном ОСОБА_10 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 11114 гривень та ФГ "Гулін В.А." матеріальний збиток на суму 1 074678 гривень.

Вимоги і доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 просить вирок скасувати, виправдати ОСОБА_10 за інкримінованими йому статтями КК України. В обґрунтування своїх доводів посилається, на те, що суд безпідставно в основу вироку поклав показання потерпілої ОСОБА_12 , так як остання займає посаду з високим та підвищеним рівнем корупційних ризиків й мала можливість впливати на показання свідків обвинувачення, які вказували, що начеб то бачили ОСОБА_10 15.03.2017 року в м. Єланець. Крім того, судом не надано належної оцінки та не перевірено показання обвинуваченого ОСОБА_7 і пояснення ОСОБА_10 , які узгоджуються із показаннями наданими свідками ОСОБА_18 , ОСОБА_19 про наявність алібі у обвинувачених. Судом не допитані всі свідки, які працювали на одному ринку із обвинуваченими та свідками ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , а також поняті ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які були присутні при огляду автомобіля. Також апелянт зазначає, що судом безпідставно не проводився одночасний допит потерпілої ОСОБА_12 , ОСОБА_18 та обвинуваченого ОСОБА_7 для усунення протиріч в їх показаннях. Вважає, що огляд автомобіля 20.04.2017 року проведений з порушенням норм кримінального процесуального закону, оскільки провів огляд автомобіля ОСОБА_22 , а фототаблицю склала ОСОБА_23 , яка не приймала участь у огляді. Крім того, порядок в якому здійснювався огляд автомобіля не описаний, у протоколі не відображена послідовність виявлення слідів, предметів знайдених в ході огляду, слід взуття в протоколі детально не описаний, лише сфотографований. Крім того, слідчим у процесі складання протоколу негайного огляду та опечатування вилучених предметів у відповідності до діючого законодавства проведено не було. Огляд автомобіля проводився без ухвали слідчого судді на проведення огляду транспортного засобу та без згоди власника ОСОБА_16 . З наведених підстав, суд незаконно визнав протокол огляду автомобіля від 20.04.2017 року допустимим доказом. А оскільки цей доказ є недопустимим, недопустимими доказами є висновки експерта №270 від 12.07.2017 року, №265 від 12.07.2017 року, №508 від 12.05.2017 року, №266 від 12.05.2017 року та постанови від 28.04.2017 року про призначення експертиз, як похідні докази. 04.05.2019 року був проведений особистий обшук ОСОБА_19 з порушенням вимог ст. 208 КПК України. Всі протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, які надані стороною обвинувачення, складені без докладного опису рис, характеристик, особливих прикмет, за якими упізнається особа, тому є недопустимими доками, а всі протоколи проведення слідчих експериментів дублюють показання свідків і є формальними, а отже недопустимими.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок в частині визнання винним ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України скасувати та ухвалити в цій частині виправдувальний вирок. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що вирок суду не відповідає вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, оскільки суд не зазначив мотиви ОСОБА_7 на викрадення потерпілої ОСОБА_12 . Крім того, суд в порушення вимог ч. 1 ст. 337 КПК та п.2 ч. 3 ст. 374 КПК України не конкретизував докази, що доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України. Також апелянт зазначає, що судом не досліджувався речовий доказ ніж та суд на припущеннях сформулював обвинувачення, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 заздалегідь для скоєння правопорушення підготували знаряддя злочину ніж. Суд безпідставно стягнув процесуальні витрати за проведення експертиз тільки з ОСОБА_7 , тоді як винним визнано як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_10 . Вважає, що до ОСОБА_7 незаконно застосовано запобіжний захід до набрання вироком законної сили домашній арешт, оскільки такий захід має бути продовжено лише на 60 днів.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок в частині виправдання ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 357, ч 3 ст. 357 КК України та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 189 КК України, призначення ОСОБА_7 покарання за ч. З ст. 289 КК України та остаточного покарання відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України скасувати. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_10 вважати засудженим за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. З ст. 289 КК України без призначення покарання у зв`язку з його смертю. Визнати ОСОБА_10 винним у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України без призначення покарання у зв`язку з його смертю. ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 2 ст. 146 КК України до 3 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 289 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією належного йому на праві власності майна. Визнати ОСОБА_7 винним за ч. 2 ст. 189 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією належного йому на праві власності майна. Зазначає, що вирок суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню, невідповідністю висновків суду у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема в частині безпідставного виправдання обвинувачених в частині пред`явленого обвинувачення, призначення покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_7 та тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що судом не надано оцінку обставинам, за яких потерпіла, рятуючи своє життя та будучи наляканою фактом вчинення щодо неї злочинів запропонувала грошові кошти обвинуваченим. Крім цього, суд залишив поза увагою та не надав належної оцінки показанням потерпілої про те, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_7 вимагали від неї систематичної передачі грошових коштів з доходу від діяльності хлібопекарні, що на їх думку належала потерпілій, які вчинялись безпосередньо з викраданням потерпілої та незаконним заволодінням авто із застосуванням зброї та погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої. Мотивів, з яких суд відкинув зазначені докази обвинувачення, у вироку не наведено. Крім того, апелянт не погоджується з висновками суду, про виправдання обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. 1, ч. 3 ст. 357 КК України, оскільки як вбачається з матеріалів провадження, під час того, як ОСОБА_10 залишав потерпілу в лісосмузі, він наказав залишити її особисті речі в машині, а тому ОСОБА_10 усвідомлював, що під час своїх протиправних дій, які полягали у відкритому заволодінні майном потерпілої він також вчиняє дії щодо незаконного заволодіння банківською картою і бажає цього, а тому як наслідок в його діях наявний умисел на заволодіння банківською картою потерпілої з усвідомленням специфічних ознак вказаного предмету злочину. А тому, висновки суду про відсутність у ОСОБА_10 умислу на викрадення офіційних документів не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а у діях обвинуваченого, який під час грабежу заволодів і банківською картою, і паспортом громадянина України на ім`я потерпілої ОСОБА_17 наявний склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 3 ст. 357 КК України. Крім того, суд при вирішенні питання про призначення покарання ОСОБА_7 не надав належної оцінки характеру суспільної небезпеки, ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, не врахував, що після демобілізації зі Збройних Сил України, він не працевлаштувався, скоїв корисливі злочини із застосуванням зброї та насильства, тривалого незаконного позбавлення волі завідомо щодо слабкої та старшої за віком жінки, крім того, залишив її у безлюдному місці у холодну пору року та заподіяв матеріальну шкоду у великому розмірі, ОСОБА_7 у скоєних злочинах не розкаявся, не відшкодував потерпілій завдану шкоду, а тому суд безпідставно призначив обвинуваченому ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене ч. 3 ст. 289 КК України без конфіскації майна.

Позиції учасників апеляційного розгляду
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції не надходило.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_24 , обвинувачений ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_9 підтримали апеляційні скарги сторони захисту, просили скасувати вирок суду через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за які вони засуджені. Апеляційну скаргу прокурора просили відхилити.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних скарг захисників, просив апеляційну скаргу прокурора задовольнити, визнати ОСОБА_10 та ОСОБА_7 винуватими за всіма епізодами обвинувачення та ухвалити щодо них новий вирок.

Оцінка Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ст.2 КПК України завдання кримінального провадження полягає у захисті особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Ухвалюючи вирок у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_7 суд першої інстанції зазначених вимог процесуального закону належним чином дотримався.

Так, на підставі досліджених доказів суд першої інстанції об`єктивно встановив, винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 289 КК та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч 3 ст. 289 КК України та правильно кваліфікував їх дії: за ч. 2 ст. 146 КК України як викрадення людини за попередньою змовою групою осіб із застосуванням зброї; ч.3 ст. 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, що завдало великої матеріальної шкоди, а дії ОСОБА_10 також за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Вина обвинувачених у вчиненні вказаних злочинів підтверджена сукупністю доказів, безпосередньо досліджених судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 23, 94 КПК, яким суд дав належну оцінку, обґрунтовано визнавши їх належними, допустимими та достатніми для встановлення винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_7 у вчиненні цих злочинів.

Так, потерпіла ОСОБА_12 дала суду послідовні та вичерпні показання про обставини вчинених злочинів, зазначивши, що 15 березня 2017 року о 14:00 годині вона вийшла зі своєї квартири АДРЕСА_5 , на роботу. Підійшла до машини марки "Toyota Land Cruiser Prado" білого кольору, яка перебуває у її користуванні, яка стояла біля гаража, відкрила двері водія та почула, що позаду хтось сів в машину, пригрозив їй ножем, приставивши його до шиї. Це був обвинувачений ОСОБА_10 , який сказав заводити машину, або він вб`є її. Вона завела машину, після чого до машини сів ОСОБА_7 . Вони були одягнені в спортивні куртки з капюшонами та довгими комірами, які прикривали їх нижню частину обличчя. Коли вона сідала до автомобіля, то повернулася назад і чітко бачила обличчя ОСОБА_10 . Також вона бачила обличчя і ОСОБА_7 , оскільки перебувала в автомобілі більш як шість годин та протягом цього часу коміри їх одягу сповзали і було помітно їх обличчя. Крім того, вона запам`ятала, що колір спортивної куртки ОСОБА_10 був синій, оскільки після того, як вона на вимогу ОСОБА_10 перелізла на заднє сидіння, а ОСОБА_10 сів за кермо, то вона бачила його спину. Виїхавши з смт. Єланець, ОСОБА_10 зупинив автомобіль в лісопосадці. Вона їх запитала про те, що вони хочуть? ОСОБА_10 відповів, що вбивати її вони не будуть, машина їм не потрібна. Вона подумала, що її викрадення хтось замовив. ОСОБА_10 почав говорити, що знає про її доходи від хлібопекарні і що вона може платити їм гроші або вони можуть бути в неї охоронцями. Вона обурилася та сказала, що від хлібопекарні не має доходів, та якщо йому потрібна хлібопекарня, то вона може йому подарувати її, і він буде керувати нею. Вони вийшли з машини, розмовляли по телефону. Побоюючись за своє життя та здоров`я, вона сама їм запропонувала гроші, запитавши їх «Що вам потрібно, можливо Вам треба гроші?, ОСОБА_10 відповів: "Тоді, давайте нам гроші". Вони були впевнені, що гроші при ній. Проте, вона сказала, що з собою грошей не має. Вона не може сказати, чи вказували обвинувачені розмір грошових коштів. Вона подзвонила до своїх знайомих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 і попросила в них 2-3 тисячі доларів США. Проте, обвинувачені за ними так і не поїхали. Потім в м. Бобринець вона дала сама обвинуваченим свою банківську картку, для того щоб вони заправили пальним автомобіль. ОСОБА_10 говорив їй, щоб вона не переживала, що вони з нею нічого поганого не зроблять, то вона була впевнена, що вони її відпустять. В м. Кіровограді ОСОБА_7 вийшов, а ОСОБА_10 поїхав з нею далі. Було вже темно, ОСОБА_10 зупинився в лісопосадці, де він сказав їй вийти з машини. Після того, як вона вийшла з машини, ОСОБА_10 поїхав на автомобілі в невідомому їй напрямку. Вона, перебуваючи в стресовому стані, зі страху вилізла на дерево та перебувала на ньому до ранку. Вранці, коли розвиднилося, вона прийшла в найближче село, зателефонувала своєму знайомому ОСОБА_25 , попросила його, щоб він приїхав за нею. 16.03.2017 року ОСОБА_25 привіз її додому в смт. Єланець. В цей же день вона звернулась із заявою до поліції (том 2 а.п. 177).
Під час пред`явлення для впізнання осіб за фотознімками 11.04.2017 року, 25.04.2017 року ОСОБА_12 з чотирьох осіб чоловічої статі, за формою очей, носа, поглядом впізнала ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , 1977 року народження, мешканців м. Кропивницький, які незаконно позбавили її волі та заволодіння належним їм на праві користування транспортним засобом (том 2 а.п. 34, том 3 а.п. 140).
Показання потерпілої повністю узгоджуються з іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції.
Зокрема потерпілий ОСОБА_16 показав, що в березні 2017 року викрали його матір ОСОБА_12 разом з автомобілем, який був придбаний фермерським господарством " ОСОБА_13 " Про вказані обставини дізнався від своєї матері ОСОБА_12 , яка йому розповідала, що обвинувачені питали в неї про хлібопекарню та про кількість землі у ФГ " ОСОБА_13 ", пропонували їй охорону.
Потерпіла ОСОБА_17 показала, що є донькою потерпілої ОСОБА_12 та сестрою ОСОБА_16 , та що 15.03.2017 року були викрадені її паспорт та ідентифікаційний код, які знаходились в автомобілі її матері.
Свідок ОСОБА_14 показав, що йому 15 березня 2017 року приблизно до 12.00 год. зателефонувала потерпіла ОСОБА_12 і сказала, що їй потрібні гроші в сумі 55 тис. грн. в нього не було такої суми, але він запропонував взяти в борг в касі Мисливсько риболовецького господарства за згодою його членів. Через деякий час до нього зателефонував ОСОБА_15 і повідомив його про те, що йому також дзвонила на мобільний телефон потерпіла ОСОБА_12 та просила гроші і він погодився їй допомогти. Після цього він зателефонував потерпілій ОСОБА_12 та сказав, що може їй позичити гроші, вони домовились зустрітися. Він взяв гроші та поїхав в обумовлене місце зустрічі, проте потерпіла не прибула за грошима.
Свідок ОСОБА_15 показав, що 15 березня 2017 року йому зателефонувала потерпіла ОСОБА_12 та попросила в нього в борг 55 000 гривень. Він погодився дати вказану суму з каси Мисливсько риболовецького господарства.
Свідок ОСОБА_25 показав, що 16 березня 2017 року його дружині зателефонувала ОСОБА_12 та сказала, що її потрібно забрати з с. Інгуло-Кам`янка Новгородківського району Кіровоградської області. Коли він приїхав за нею, то вона знаходилась в місцевій школі в шоковому стані.
Таким чином, свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтвердили факт звернення до них 15.03.2017 року ОСОБА_12 з проханням терміново позичити гроші, а свідок ОСОБА_25 факт знаходження ОСОБА_12 16.03.2017 року в с. Інгуло-Кам`янка Новгородківського району Кіровоградської області в шоковому стані.
Свідки ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 показали, що 15 березня 2017 року в період з 12.00 до 13.00 год. бачили у дворах будинків біля столика з лавками по проспекту Незалежності, де проживає потерпіла ОСОБА_12 , двох незнайомих чоловіків в темному одязі, на головах яких були одягнені капюшони.
Крім того, свідок ОСОБА_29 вказала, що на столі, де сиділи незнайомі чоловіки, знаходилася пляшка синього кольору з мінеральною водою «Кривоозерська».
Під час проведення з ними слідчих експериментів, вказані свідки показали місце, де вони бачили цих чоловіків: цим місцем виявився двір будинків, розташованих по пр. Незалежності, де на той час проживала потерпіла ОСОБА_12 , показали столик та лавки, де сиділи незнайомі особи (а.п.131 -211, 224-230 т.4).
Свідки ОСОБА_30 та ОСОБА_31 15.03.2017 року до обіду бачили ОСОБА_10 , якого знали в обличчя в смт. Єланець.
Свідок ОСОБА_31 крім того вказала, що зазначила, що 15 березня 2017 року в період з 12.00 год до 14.00 год ОСОБА_10 заходив в кафе "Шанс" в смт. Єланець, купував мінеральну воду та сигарети "Прилуки".
Свідок ОСОБА_32 напередодні 14.03.2017 року двічі бачив ОСОБА_10 в смт. Єланець разом з ОСОБА_7 .
Показаннями вказаних свідків підтверджено той факт, що з 14.03.2017 року ОСОБА_10 та ОСОБА_7 перебували, всупереч їх показанням в смт. Єланець, а безпосередньо перед вчиненням злочину, знаходились неподалік від місця проживання ОСОБА_12 .
Під час проведення огляду місця події 16.03.2017 року слідчим зафіксовано огляд земельної ділянки у дворі будинків АДРЕСА_6 та АДРЕСА_4 , на якій знаходяться орендовані гаражі. Біля гаражу № НОМЕР_2 на клумбі виявлено 1 паперовий стаканчик та 4 недопалки. Біля гаражу виявлено та вилучено паперову коробку з позначкою "Нова Пошта" на ім`я ОСОБА_12 . Вищевказані предмети було поміщено до сейф- пакетів та опечатано (а.п. 186-190 том 2).
17.03.2017 року оглянуто ділянку місцевості у дворі будинків АДРЕСА_7 та АДРЕСА_4 . На землі біля дерев`яного столику неподалеку від клумби виявлено та вилучено два недопалки від цигарок "Мальборо" та два недопалка від цигарок "Монте Карло". Далі між будинком №12 по пр. Незалежності та будинком АДРЕСА_8 виявлено та вилучено 4 недопалки від цигарок "Прилуки" та неподалік від буд. АДРЕСА_2 в сміттєвому баку виявлено та вилучено пляшку об`ємом 1,5 л з наклейкою "Кривоозерська". В каналізаційному колодязі виявлено та вилучено паперовий кавовий стаканчик з недопалком від цигарок "Прилуки" та паперову упаковку цигарок "Прилуки" червоного кольору (а.п.191-196 том 2).
Під час затримання у ОСОБА_10 було виявлено 1 пачку цигарок марки "Прилуки" з цигарками (а.п .65-66 том 3).
На вилучених під час огляду місця події недопалках виявлено генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_10 , а на вилученій полімерній пляшці з етикеткою «Кривоозерська, 1.5 л виявлено генетичні ознаки зразка крові як ОСОБА_10 , так і ОСОБА_7 що підтверджується висновками молекулярно-генетичних експертиз №269 від 17.07.2017 року, №391 від 09.08.2017 року (а.п. 221-225 том 3, 73-86 том 4).
Цими доказами підтверджено, що саме ОСОБА_10 та ОСОБА_7 неподалеку від місця вчинення злочину пили мінеральну воду «Криоозерська», придбану ОСОБА_10 у кафе «Шанс», а ОСОБА_10 палив цигарки.
З показань потерпілої вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_7 було відомо про наявність в неї хлібопекарні.
Таким чином, послідовність дії обвинувачених свідчить про те, що вони не випадково обрали жертву, знали про її майновий стан, місце проживання, яким транспортним засобом користується, тобто заздалегідь готувались до вчинення злочину, пристосувавши відповідний одяг та знаряддя ніж.
Викрадений автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado" було знайдено працівниками поліції 20.04.2017 року на пустирі поблизу с. Черняхівка Кіровоградської області, після отримання ході проведення розшукових заходів (том 3 а.п. 60) у забрудненому стані та без номерних знаків з пошкодженням заднього бамперу, без задньої лівої фари (том 3 а.п. 35-51).
Протоколом огляду з фототаблицями від 20.04.2017 року зафіксовано огляд ділянки місцевості огляду на північ від с. Черняхівка Кіровоградського району Кіровоградської області поблизу будинку № 39 та автомобіля "Toyota Land Cruiser Prado" білого кольору. Під час огляду салону автомобіля на порозі задньої правої дверки виявлено поверховий слід взуття, який сфотографовано та вилучено на дактилоскопічну плівку. Також в автомобілі виявлено дублюючу ідентифікаційну табличку НОМЕР_3 . На передньому сидінні виявлено ключ від автомобіля. Під переднім сидінням водія було виявлено запальничку білого кольору, яку вилучено та було поміщено до паперового пакету. При огляді автомобіля вилучено змиви з рульового колеса, переднього правого підголівника, змив речовини з переднього водійського сидіння, змив з заднього сидіння та змив з ричага коробки перемикання передач автомобіля, які було поміщено до паперових пакетів. Зафіксовано сліди взяття. На місцевості поблизу автомобіля було виявлено хустку. Автомобіль вилучено та поміщено до Єланецького ВП (а.п. 36-51 т.3).
Відповідно до висновку молекулярно-генетичної експертизи №270 від 12.07.2017 року встановлено, що на запальничці, яка була вилучена в ході проведення вказаного огляду виявлено клітини з ядрами без домішки крові та генетичні ознаки клітин без домішки крові є змішаними, містять генетичні ознаки не менше двох осіб, серед яких містяться генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_10 , а інша особа є невстановленою (том 4 а.п. 189-201).
Згідно з висновком експерта №265 від 12.07.2017 року, встановлено, що у змиві з заднього сидіння автомобіля виявлено клітини з ядрами без домішки крові та встановлено їх генетичні ознаки, які збігаються з генетичними ознаками зразка крові підозрюваного ОСОБА_10 (а.п.199 -217 т.3).
Ці докази доводять факт перебування потерпілої та ОСОБА_10 у вказаному автомобілі та спростовують доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_9 про непричетність ОСОБА_10 до його викрадення.
Відтворенням вилученого на заправці відеозапису на диску DVD-R від 23.03.2017 року, встановлено, що автомобіль "Тойота" білого кольору знаходиться в м. Бобринець, з місця водія виходить особа чоловічої статі, обличчя якої не видно, та направляється в зворотному напрямку від автомобілю. Через певний час дана особа повертається до автомобіля та сідає за кермо. На голові особи видно капюшон чорного кольору. Далі автомобіль продовжує рух та залишає місце зупинки.
При дослідженні цього доказу в суді потерпіла ОСОБА_12 вказала, що на вказаних зображеннях з відеозапису знаходиться її автомобіль, яким незаконно заволоділи обвинувачені та з відеозапису зображений обвинувачений ОСОБА_10 , якому вона дала банківську картку для зняття грошей з метою заправлення дизельним пальним. Після зняття коштів він повернувся до автомобіля (а.с.28-30 т.3)
Випискою з банківського рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_12 , підтверджено, що 15.03.2017 року із рахунку була знята готівка з банкомату в м. Бобрінець, в розмірі 4082, 08 гривень.
Протоколом обшуку та фототаблицями від 04.05.2017 року, зафіксовано процедуру обшуку у домоволодінні за адресою АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_10 , в ході якого в присутності його батька ОСОБА_33 та понятих слідчим виявлено та вилучено: толстовку синього кольору, пневматичну зброю та мисливську рушницю, в кімнаті ОСОБА_10 - чоловічу шкіряну куртку чорного кольору, чоловічу спортивну куртку сірого кольору, скретч карту мобільного зв`язку Водафон (а.п.232-236 т.3).
Протоколом пред`явлення речей для впізнання від 17.05.2017 року зафіксовано факт впізнання потерпілою ОСОБА_12 толстовки синього кольору з написом "Reebon" (а.п.237 т.3).
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 пояснила, що вона впізнала толстовку, в яку був одягнений ОСОБА_10 , оскільки він сидів спиною та їй запам`ятався колір толстовки.
Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що у вироку не сформульовано обвинувачення щодо ОСОБА_7 визнане судом доведеним і не наведено доказів його винуватості спростовуються змістом оскаржуваного вироку, з якого вбачається, що злочини, за які засуджено ОСОБА_7 вчинені ним спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_10 , при цьому суд у мотивувальній частині вироку, при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним з достатньою повнотою та деталізацією описав роль кожного із співучасників та об`єктивну сторону злочинів, яку виконував кожен з них.
При цьому на підтвердження винуватості ОСОБА_7 суд послався на показання потерпілої ОСОБА_12 , яка беззаперечно впізнала в ньому одного з нападників, як викрали її, незаконно заволоділи автомобілем, висновок молекулярно-генетичної експертизи № 391 від 09.08.2017 року (том 4 а.п. 73-86), яким встановлено його генетичні ознаки на пляшці з-під мінеральної води «Кривоозерська», яку придбав ОСОБА_10 у кафе «Шанс» та яку він разом з ОСОБА_7 вживав неподалік від місця вчинення злочину безпосередньо перед нападом на потерпілу.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про недопустимість показань потерпілої ОСОБА_12 як такої, що обіймає посаду з високим та підвищеним рівнем корупційних ризиків, не ґрунтуються на вимогах КПК, яким не пов`язується допустимість зі службовою діяльності особи.

Твердження захисника ОСОБА_9 про незаконний вплив потерпілої ОСОБА_12 на свідків в силу займаної нею посади першого заступника голови райдержадміністрації є голослівними, оскільки доказів про неправомірні дії потерпілої щодо здійснення незаконного впливу на свідків апелянтом не надано, крім того судом допитані свідки, більшість яких взагалі не були знайомі з потерпілою та будь-яких стосунків з нею, зокрема в сфері службової діяльності, не мали. Жоден із допитаних судом свідків не вказував на здійснення тиску з боку потерпілої, отже доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в цій частині колегія суддів визнає безпідставними.

Твердження захисника про те, що впізнання потерпілою ОСОБА_10 та ОСОБА_7 за фотозображенням було проведено з порушенням вимог ст. 228 КПК не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів провадження, перед тим, як пред`явити особу до впізнання, слідчий попередньо з`ясував, чи можуть потерпіла впізнати особу, та опитав її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи. Фотознімки, які пред`являлися для впізнання потерпілій ОСОБА_12 , не мали різких відмінностей між собою за формою, особи на фотознімках були однієї статі і не мали різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особами, які підлягали впізнанню. Доводи сторін захисту про те, що в протоколах не зазначено, за сукупністю яких саме ознак потерпіла може впізнати осіб, не заслуговують на увагу, оскільки в даних протоколах зазначено, що потерпіла може впізнати ОСОБА_10 за формою очей, носа, за поглядом, а ОСОБА_7 за формою обличчя та очей.
Тобто, вказані вище та оскаржені захисником слідчі дії проведені у повній відповідності до вимог ст. 228 КПК.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 показання обвинувачених про наявність алібі та перебування в день вчинення злочину поза межами смт. Єланець перевірені судом першої інстанції з достатньою повнотою та не знайшли свого підтвердження.

Зокрема на місці події неподалік від помешкання потерпілої, звідки її 15.03.2017 року близько 14 годин викрали разом із автомобілем було вилучено недопалки цигарок, в тому числі марки «Прилуки» та пляшку з під води з наклейкою « ОСОБА_34 ».

Свідки ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 підтвердили суду, що 15 березня 2017 року в період з 12.00 до 13.00 год. бачили у дворах будинків біля столика з лавками по проспекту Незалежності, де проживає потерпіла ОСОБА_12 , двох незнайомих чоловіків в темному одязі, на головах яких були одягнені капюшони. Крім того, свідок ОСОБА_29 вказала, що на столі, де сиділи незнайомі чоловіки, знаходилася пляшка синього кольору з мінеральною водою «Кривоозерська».
Свідки ОСОБА_30 , ОСОБА_31 бачили ОСОБА_10 15.03.2017 року в у смт. Єланець, крім того свідок ОСОБА_31 зазначила, що у цей день ОСОБА_10 в період часу з 12.00 до 14.00 заходив у кафе та купував мінеральну воду та сигарети «Прилуки».

Свідок ОСОБА_35 зазначив, що напередодні 14.03.2017 року вдень бачив ОСОБА_10 та ОСОБА_7 разом в смт. Єланець біля приміщення райдержадміністрації та у вечорі в тому ж населеному пункті.

При затриманні ОСОБА_10 , у останнього виявлено та вилучено 1 пачку цигарок марки «Прилуки».

У ОСОБА_10 та ОСОБА_7 у встановленому КПК порядку на підставі дозволу слідчого судді та постанови прокурора згодом відібрано біологічні зразки про проведення експертиз.

На вилучених під час огляду місця події по проспекту Незалежностінедопалках цигарок виявлено генетичні ознаки ОСОБА_10 , а на полімерній пляшці з написом «Кривоозерська» генетичні ознаки як ОСОБА_10 , так і ОСОБА_7 (том 3 а.п. 221-225, том 4 а.п. 73-86).

Під час огляду місцевості та викраденого автомобіля виявлено та вилучено хустку потерпілої, запальничку, та зняті змиви з салону автомобіля.

На вказаній запальничці та у змивах з заднього сидіння виявлено генетичні ознаки клітин без домішок крові, на яких містяться генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_10 та іншої невстановленої особи (том 3 а.п. 35-36).

Вказані докази у сукупності з показаннями потерпілої, вказують на те, що саме ОСОБА_10 та ОСОБА_7 15.03.2017 року перебували поблизу будинку ОСОБА_12 , готувались до вчинення злочину та вчинили злочини за обставин, викладених у вироку.

Цими доказами спростовуються показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 про перебування обвинувачених в іншому місці.

Показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 суд об`єктивно оцінив критично, оскільки вони є заінтересованими особами через перебування з обвинуваченими у фактичних шлюбних відносинах, крім того давали суперечливі показання щодо алібі останніх, які обґрунтовано визнані судом неправдивими.

Апеляційні доводи захисника ОСОБА_9 про порушення судом вимог КПК через нездійснення одночасного допиту потерпілої ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч. 9 ст. 224 КПК одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб проводиться для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях.
При цьому, предметом такого допиту є не встановлення загальних обставин досліджуваної події, а саме встановлення причин розбіжностей у показаннях різних осіб, що стосуються тих самих обставин.
Судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_12 стверджувала про вчинення щодо неї злочину ОСОБА_10 та ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 ці обставини повністю заперечував, спираючись на показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які забезпечували його алібі.

В даному випадку має місце не розбіжність у показаннях вказаних осіб, а протилежні за змістом версії, спрямовані на встановлення загальних обставин події.

Ці версії мають бути оцінені судом, виходячи з сукупності досліджених доказів, що й було зроблено судом першої інстанції. Суд навів у вироку переконливі мотиви, з яких визнав версію обвинуваченого та вказаних свідків про наявність в нього алібі неправдивою, а показання потерпілої - достовірними. З оцінкою цих доказів погоджується й колегія суддів.

Посилання захисника ОСОБА_9 на те, що не всі свідки, що працювали на ринку були допитані судом є голослівними, оскільки ані в самій апеляційній скарзі, ані під час апеляційного розгляду захисник не конкретизувала які саме свідки не були допитані, як саме обставини залишились не з`ясованими і з яких саме підстав.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_9 та під час апеляційного розгляду захисника ОСОБА_8 на недопустимість як доказу протоколу огляду автомобіля як такого, що проведений без ухвали слідчого судді та дозволу власника, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 86 КПКУкраїни доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Наведений принцип законності відноситься до загальних засад кримінального провадження та закріплений у ст. 9 КПК України.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 стверджує про недопустимість як доказу протоколу огляду автомобіля від 20.04.2017 року та вилучених під час огляду речових доказів що, на думку захисника, потягло за собою недопустимість інших доказів, отриманих на підставі дослідження цих речових доказів.

З таким твердженням захисника погодитися не можна.

У суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_12 зазначала, що після того, як ОСОБА_10 висадив її вночі з автомобіля у лісосмузі та поїхав у невідомому напрямку, незаконно заволодівши належним їй транспортним засобом, вона з переляку залізла на дерево, де просиділа до ранку. А вранці, діставшись до найближчого населеного пункту, викликала своїх друзів та повідомила про угон автомобіля та своє викрадення дома чоловіками працівникам поліції. Згодом вона була запрошена до поліції, щоб провести впізнання осіб, затриманих за підозрою у вчиненні цього злочину.

Якщо потерпілий викликає правоохоронців для розслідування злочину, виникає обґрунтована презумпція того, що потерпілий погоджується і з тим, що місце події буде оглянуто, хоча б для того, щоб пересвідчитися, що злочинна подія дійсно мала місце.

У цій справі дії потерпілої ОСОБА_12 свідчили про її зацікавленість у розслідуванні вчиненого проти неї злочину і про намір сприяти правоохоронним органам у цьому. Обставини огляду і будь-які інші відомості в матеріалах провадження не свідчать про її відмову як законного володільця, надати доступ до автомобіля, в якому відбулися події, що спонукали її викликати правоохоронців. Також і під час досудового розслідування та розгляду провадження в суді першої інстанції жодних скарг на те, що огляд її автомобіля було проведено всупереч волі потерпілої як його законного володільця, або представників ФГ « ОСОБА_13 », потерпілі не заявляли. За таких обставин, сукупність дій потерпілих свідчать про їх згоду на огляд автомобіля, і сторона захисту не надала будь-яких доказів, які би ставили під сумнів добровільність цієї згоди.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що про те, що наявність згоди на огляд, обшук чи інші дії в житлі чи іншому володінні особи може встановлюватися на підставі сукупності обставин, за яких відбувалися ці слідчі дії, включаючи поведінку володільця.

Твердження апелянтів про те, що вилучені під час огляду місцевості та автомобіля речі не були оглянуті та опечатані, не завірені підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду, що створювало в подальшому умови для вільного доступу до цих речей та можливої їх заміни, зокрема запальнички, яка була вилучена під час огляду місцевості, на запальничку, вилучену відповідно до пояснень ОСОБА_10 під час його затримання 20.04.2017 року, спростовується даними протоколу огляду місцевості, даними висновку експерта №270 від 12.07.2017 року, оглядом в судовому засіданні речового доказу запальнички, протоколом затримання ОСОБА_10 від 20.04.2017 року, за даними яких виявлену під час огляду місцевості від 20.04.2017 року під переднім сидінням водія запальничку білого кольору, було поміщено до паперового пакету, відповідно до висновку експерта об`єкт дослідження (запальничка) надійшла в упакованому стані, сторони паперового пакунку білого кольору заклеєно та опечатано, на лицевій поверхні пакунку наявний рукописний напис: «20.04.17. Запальничка з фрагментом паперу, виявлені та вилучені під водійським сидінням а/ м Прадо Ланкрузер, с.Черняхівка Кіровоградської області. Поняті 1 /підпис/ 2. /підпис/. Спеціаліст /підпис /нерозбірливо/». Порушення цілісності упакування не виявлено. При відкритті пакунку встановлено, що в ньому знаходилася запальничка білого кольору.
При огляді речового доказу в судовому засіданні встановлено, що запальничка білого кольору була поміщена до білого паперового пакунку, опечатана та на ньому міститься такий же запис, як зазначено у висновку експерта, з підписами понятих. З протоколу затримання ОСОБА_10 від 20.04.2017 року вбачається, що виявлена у нього запальничка не була вилучена. Особистий обшук ОСОБА_10 було проведено в приміщенні каб. № 15 СВ Єланецького ВП ГУ НП в Миколаївській області в присутності захисника підозрюваного ОСОБА_36 . Зауважень від захисника не надходило з приводу того, що виявлені під час обшуку речі (в тому числі запальничка) не вилучалися.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказані вище докази є допустимими та вказаними доказами підтверджується та обставина, що експертному дослідженню піддавалася саме запальничка, яка була вилучена з автомобіля "Toyota Land Cruiser Prado" білого кольору, та на якій були виявлені під час експертного дослідження генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_10 .
Доводи сторони захисту про недопустимість висновку молекулярно-генетичної експертизи від №265 від 12.07.2017 року через те, що генетичні ознаки ОСОБА_10 вилучено з салону автомобіля внаслідок перевезення його на цьому автомобілі працівниками поліції при затриманні, спростовуються протоколом затримання, відповідно до якого ОСОБА_10 був затриманий слідчим СВ Єланецького ВП Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.2 ст.146 КК України в м. Кропивницькому 20.04.2017 року о 14:20 годин в присутності захисника, в той час як викрадений автомобіль знайдено біля с. Черняхівка, на відстані близько 10 км. від місця затримання ОСОБА_10 20.04.2017 року об 11:10 годин, тобто майже за 3 години до затримання підозрюваного (а.п. 66-68 том 3).
Посилання захисника ОСОБА_9 на недопустимість протоколу огляду автомобіля через те, що протокол склав слідчий ОСОБА_37 , а фототаблицю виготовила слідчий ОСОБА_23 є безпідставними, оскільки обидва ці слідчі входили у групу слідчих у вказаному провадженні (а.п. 128, 130, 132, 134 том 3). При цьому протокол огляду складається на місці події, де й проводиться фотографування, про що у протоколі огляду зроблено відповідну позначку, а фототаблиця є лише додатком до протоколу та виготовляється згодом за допомогою спеціальної техніки, що не суперечить вимогам КПК.
Яким чином, виготовлення фототаблиці слідчим ОСОБА_23 вплинуло на законність проведення процедури огляду та фіксування його результатів, апелянт не наводить.
Таким чином, вищенаведені та інші, зазначені у вироку суду докази, у своїй сукупності є належними, допустимим і достатніми для встановлення винуватості, повністю доводять винуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК, а ОСОБА_10 також у вчиненні злочину. передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Підстав для закриття провадження в цій частині з реабілітуючих підстав, як про це просять захисники, колегія суддів не вбачає.
Посилання захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на відсутність в діях ОСОБА_7 та ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК колегія суддів визнає безпідставним, виходячи з наступного.

Об`єктивна сторона цього злочину передбачає такі діяння: 1) незаконне позбавлення волі; 2) викрадення людини. Вчинення одного із зазначених діянь є достатнім для встановлення об`єктивної сторони злочину. Склад цього злочину - формальний.
Незаконне позбавлення волі полягає в протиправному перешкоджанні людині обирати за своєю волею місце знаходження. Воно може виявитися у затриманні потерпілого в тому місці, де він знаходитися не бажає, або поміщення його в таке місце, яке він не має змоги вільно залишити. Це діяння може бути здійснене шляхом застосування фізичного насильства, а також шляхом психічного насильства (наприклад, під загрозою застосування зброї потерпілого примушують залишатися у певному місці).
Найнебезпечнішою формою незаконного позбавлення волі є викрадення людини, тобто протиправне таємне або відкрите захоплення потерпілого, переміщення його з того місця, де він знаходився, та подальше утримання потерпілого викрадачем або іншою особою. Викрадення майже завжди супроводжується фізичним або психічним (погрози) насильством.
Незаконне позбавлення волі та викрадення людини припускають дії, що вчиняються проти волі потерпілої особи.
Діяння як у формі незаконного позбавлення волі, так і у формі викрадення людини вважаються закінченими з моменту фактичного обмеження свободи переміщення потерпілого. При цьому необхідно враховувати, що і незаконне позбавлення волі, і викрадення людини належать до триваючих злочинів, тому зазначені діяння вважаються вчинюваними аж до часу фактичного звільнення потерпілого.
Виходячи з цього дії особи, яка приєднується до утримування потерпілого, що перебуває у стані позбавлення волі, можуть бути кваліфіковані як співвиконання або інша співучасть у вчиненні цього злочину.
Із суб`єктивної сторони злочин вчиняється лише з прямим умислом і може характеризуватися різними мотивами (користь, помста та ін.). Обов`язковим є усвідомлення особою незаконності діяння, що нею вчинюється.
Як правильно встановив суд першої інстанції, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 за попередньою змовою між собою не тільки незаконно заволоділи автомобілем потерпілої ОСОБА_12 , а й з погрозою застосування фізичного насильства та демонстрації заздалегідь пристосованого ножа, викрали її на цьому автомобілі та перемістили в інше місце, при цьому протягом 10 годин незаконно утримували в салоні автомобіля під погрозою застосування ножа, який вона не могла вільно залишити аж до того часу, коли в нічний часу неподалеку від с. Інгуло-Камянка Новгородківського району Кіровоградської області ОСОБА_10 наказав їй вийти з автомобіля, залишив її саму, та зник на автомобілі у невідомому напрямку.
Доводи захисника ОСОБА_8 про недолучення до матеріалів провадження ножа як на підставу для визнання показань потерпілої в частині застосування ножа недостовірними є неприйнятними, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що хоча й ніж в ході досудового розслідування знайдений не був, проти сумнівів у достовірності та правдивості показань потерпілої в частині висловлювання погроз ножем, колегія суддів не має, зважаючи на те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_7 готувались до вчинення вказаного злочину, мали на меті подолати опір потерпілої, залякати її, підкорити своїй волі, при цьому протягом 10 годин незаконно утримували її в автомобілі. При таких обставинах, цілком логічним є факт пристосування ними ножа для досягнення злочинного результату. Крім того, з моменту вчинення злочину і до затримання підозрюваних минуло багато часу, якого було достатньо для приховування або знищення ними знаряддя злочину.
Таким чином, в діях обох обвинувачених вбачається склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України і підстав для закриття кримінального провадження в цій частині колегія суддів не знаходить.
Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_10 та ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, а в діях ОСОБА_10 також складу злочинів, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК, виходячи з наступного.

З об`єктивної сторони вимагання характеризується двома взаємопов`язаними діями: 1) пред`явленням майнової вимоги; 2) погрозою застосування насильства, знищення або пошкодження майна, заподіяння іншої шкоди.

Вимога як ознака вимагання означає викладену в рішучій формі пропозицію винного до потерпілого про передачу майна, права на майно або вчинення останнім інших дій майнового характеру. Пред`явлена суб`єктом майнова вимога утворює ознаку об`єктивної сторони цього злочину тільки за умови, що вона є завідомо протиправною. При вимаганні винна особа прагне заволодіти не належним їй майном чи правом на таке майно або бажає вчинення на її користь дій майнового характеру.

Майнова вимога визнається вимаганням за умови, що вона поєднана з психічним насильством. Пред`являючи до потерпілого майнові претензії, вимагач розуміє, що вони не будуть задоволені, якщо потерпілого до цього не примусити. Смисл погрози при вимаганні полягає у залякуванні особи, до якої пред`явлена вимога, з метою забезпечити вигідну для винного поведінку.

Погроза при вимаганні повинна бути дійсною і реальною. При визначенні дійсності і реальності погрози необхідно виходити з суб`єктивного ставлення до неї винного і суб`єктивного сприйняття її потерпілим.

Як правильно встановив суд першої інстанції, і з цим висновком погоджується й колегія суддів, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 не пред`являли вимогу потерпілій під погрозою надати їм грошові кошти, потерпіла сама запропонувала надати їм гроші, щоб вони відпустили її та не зашкодили її життю та здоров`ю, при цьому за грошовими коштами обвинувачені не поїхали, що виключає наявність в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на пред`явлення обвинуваченими вимоги обернути на їх користь хлібопекарню, колегія суддів не приймає до уваги.

Так, потерпіла в своїх показаннях зазначала, що ОСОБА_10 повідомив, що знає про її доходи від хлібопекарні та обвинувачені запропонували їй послуги охоронців або платити їм частку доходу, однак вона сказала, що доходів від хлібопекарні не має і може подарувати її нападникам. Після цього, подальших розмов з приводу хлібопекарні або доходів від неї обвинувачені з нею не вели.

Отже з цих дій неможливо зробити беззаперечний висновок, що ОСОБА_10 та ОСОБА_7 в рішучій та категоричній формі пред`явили до потерпілої вимогу про передачу їм цього майна або права на майно.

Таким чином, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Крім того, прокурором в апеляційній скарзі оспорюється висновок суду про виправдання ОСОБА_10 за ч.1 ст. 357 КК України - викрадення офіційних документів, та ч.3 ст. 357 КК України - незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом.

Оцінюючи ці доводи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_10 складу вказаних злочинів, оскільки з показань потерпілої ОСОБА_12 та із матеріалів кримінального провадження вбачається, що прямого умислу на незаконне заволодіння реєстраційним посвідченням водія, банківською карткою «Аваль» та паспортом громадянина України ОСОБА_17 з усвідомленням специфічних ознак предмету цих злочинів не було, а умисел ОСОБА_10 був спрямований на заволодіння жіночою сумкою потерпілої ОСОБА_12 , що й було доведено ОСОБА_10 до кінця.

Тобто в діях ОСОБА_10 відсутня суб`єктивна сторона вищевказаних злочинів ? прямий умисел на незаконне заволодіння офіційними документами та паспортом з усвідомленням специфічних ознак предмета цих злочинів.

Доказів протилежного стороною обвинувачення не надано.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне виправдання ОСОБА_10 та ОСОБА_7 за вказаними нормами кримінального закону за відсутності в їх діях складу злочину колегія суддів визнає необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 289 КК покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішення судом питання про призначення обвинуваченому покарання відповідає наведеним вимогам.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, ступінь його вини та співучасті в них, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, наявність постійного місця проживання, позитивної характеристики за місцем проходження військової служби, відсутність обставин, щоб обтяжували покарання, участь у бойових діях в АТО та нагородження медаллю як обставину, що його пом`якшує, наявність на його утриманні неповнолітньої дитиниі прийшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання за сукупністю злочинів у вигляді позбавлення волі та за ч. 3 ст. 289 КК у мінімальному розмірі без конфіскації майна, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 про незаконне обрання щодо ОСОБА_7 вироком суду та продовження дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту до набрання вироком законної сили, колегія суддів вважає безпідставним.

Так, оскаржуваним вироком запобіжний захід у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Виходячи з наведеної правової конструкції статті 374 КПК України у вироку суду щодо ОСОБА_7 вказаний конкретний, обумовлений часовими рамками строк застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а саме: до набрання вироком законної сили, що узгоджується з принципом правової визначеності, який є загальною ідеєю Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та верховенством права і з огляду на ст. 115 ч. 1 КПК України, якою передбачено обчисленні строків, встановлених цим Кодексом те тільки годинами, днями і місяцями, але й вказівкою на подію (в даному випадку дату набрання вироком законної сили) не суперечить принципу законності.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у нарадчій кімнаті суд приймає рішення про заходи забезпечення кримінального провадження за власною ініціативою.

Засудивши ОСОБА_7 за тяжкий та особливо тяжкий злочини, суд дійшов обґрунтованого висновку про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту до набрання вироком законної сили з метою забезпечення виконання вироку, що узгоджується з практикою ЄСПЛ та спростовує доводи захисника обвинуваченого про незаконне обмеження його у пересуванні.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про безпідставне стягнення з ОСОБА_7 судових витрат на проведення судових експертиз колегія суддів визнає безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Ухваливши обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 суд обґрунтовано стягнув з останнього документально підтверджені витрати на залучення експертів. Покладення частини вказаних витрат на ОСОБА_10 , про що просить апелянт, є неможливим, оскільки останній помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Істотних порушень вимог КПК, які б стали підставою для скасування або зміни судового рішення, колегія суддів не вбачає.

З наведених підстав, апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а вирок має бути залишений без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 , прокурора Єланецького відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 17.10.2018 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після оголошення судом апеляційної інстанції, і може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: три підписи
З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_2