Дата документу 14.01.2019 Справа № 317/2148/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/418/19
Єдиний унікальний № 317/2148/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області, громадянина України, який не має освіти (два класи освіти), одруженого, має одну неповнолітню дитину, інваліда ІІ групи, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 09 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 вказує, що на теперішній час ОСОБА_6 відбуто 3/4 частини призначеного судом покарання, тобто він відбув частину покарання, після якої можливе застосування vмовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Вважає, що ОСОБА_6 своєю сумлінною поведінкою, чесним ставленням до праці довів своє виправлення, а тому до нього можливе застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Просить ухвалу суду скасувати, клопотання ОСОБА_6 задовольнити та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який вважав судове рішення законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 . Клопотання вмотивоване тим, що засуджений відбуває покарання в ДУ «БВК (№99)», має заохочення, за час відбування покарання закінчив школу та отримав атестат про середню освіту. Також засуджений вказав, що він вважає, що став на шлях виправлення та своєю поведінкою довів це, а тому просить суд його клопотання задовольнити. Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні подання, вказав, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 не довів свого виправлення.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно наданої суду характеристики, підписаної начальником відділення СПС Біленьківської ВК № 99, узгодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої начальником установи, ОСОБА_6 29.07.2008 року засуджений вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області за ст. 115 ч.2 п.2,9,13 КК України до довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного суду України від 11.11.2008 року вирок був змінений та призначено покарання у вигляді 15 років позбавлення волі. В місцях позбавлення волі ОСОБА_6 знаходиться з 18.02.2008 р. Під час тримання в Дніпропетровському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, порушень установленого порядку відбування покарання не допускав, стягнень та заохочень не мав. З 25.01.2009р. відбував покарання в ДУ «Сокальська виправна колонія (№47)», характеризувався посередньо, порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав, стягнень та заохочень не мав.
З 23.05.2012 року відбував покарання в ДУ «Дрогобицька виправна колонія (№40)», характеризувався посередньо, порушень режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.
З 07.11.2013 року відбуває покарання у державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)», характеризується посередньо, вимоги відбування покарання не порушує, стягнень не має, має 6 заохочень.
Але відповідно до довідки та характеристики ОСОБА_6 на виробництві колонії не працевлаштований. Зі слів самого засудженого не працює на виробництві з 2015 року.
В господарській обслузі не працевлаштований, так як згідно довідки від 05.02.2018 року засуджений має легку розумову відсталість, інвалід ІІ групи.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що передчасними є твердження клопотання про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів доходить висновку, що поведінка та ставлення до праці за весь час відбування покарання ОСОБА_6 у своїй сукупності не були сумлінними, тобто останній не довів своє виправлення і перевиховання, а тому останній не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Доводи захисника засудженого про те, що районним судом не були в повному обсязі з`ясовані дані про його особистість, є необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог ст. ст. 22, 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, лише створює необхідні умови для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Інші доводи апелянта в апеляційному суді не спростовують висновків районного суду про те, що засуджений ОСОБА_6 своїм ставленням до праці довів своє виправлення.

При перевірці матеріалів справи колегія суддів не вбачає неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 09 жовтня 2018 року, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення відмовлено залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: