У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002491, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 червня 2018 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенську Миколаївської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України.
Цим же вироком засуджений ОСОБА_7 , вирок відносно якого не оскаржується.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8 ,
захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_9 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 червня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України, і йому призначено покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 185 КК України 1 рік позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 190 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, ухвалено за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалено запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили, залишити тримання під вартою. Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_5 обчислювати з 30.03.2018 р.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 у відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином 18 287,65 грн. та моральної шкоди в сумі 25 000 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок відносно ОСОБА_5 змінити, призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 зазначає, що судом не в повній мірі враховано обставин, що суттєво пом`якшують вину обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме: беззаперечне визнання вини та щире дійове каяття, думка потерпілих, які просили не позбавляти ОСОБА_5 свободи.
Вважає, що остаточний строк покарання ОСОБА_5 суд мав би визначити шляхом поглинення менш суворих більш суворим покаранням та остаточно визначити строк покарання в межах мінімальної санкції ч. 1 ст. 121 КК України 5 років позбавлення волі.
Крім цього, вважає, що у суду є усі підстави для застосування до ОСОБА_5 , положень ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

21.12.2017 р. біля 15.00 год., ОСОБА_5 прибув до будинку АДРЕСА_3 за місцем мешкання ОСОБА_10 та побачив на стільці біля входу до будинку мобільний телефон. У ОСОБА_5 виник умисел на таємне викрадення мобільного телефону «Nokia», в ході реалізації якого, ОСОБА_5 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу викрав належний ОСОБА_10 мобільний телефон «Nokia» вартістю 700 грн., яким в подальшому розпорядився за власним розсудом, чим завдав ОСОБА_10 майнову шкоду в розмірі 700 грн.
21.12.2017 р. приблизно о 15.00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи по АДРЕСА_3 , за місцем мешкання ОСОБА_10 , на підґрунті особистих неприязних стосунків, з метою умисного заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , наніс останньому близько 25 ударів руками та 6-7 ударів ногами по обличчю, голові потерпілого, чим спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носа, латеральної та медіальної стінок лівої гайморової пазухи, дна правої та лівої орбіти з крововиливом в ділянці верхнього та нижнього повік обох очей в ділянці спинки носа, ранами в ділянці спинки носа та слизової оболонки рота, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознаками довготривалого розладу здоров`я, та перелому правої скроневої кістки з крововиливом під м`які мозкові оболонки, ранами в ділянці волосистої частини голови, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.
23.12.2017 р. о 00.30 год. в м. Вознесенську Миколаївської області, ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , маючи прямий умисел та корисливий мотив, з метою таємного викрадення чужого майна, прибули до подвір`я будинку АДРЕСА_3 та перелізли через паркан. ОСОБА_7 , пошкодивши віконну раму, проник до будинку та відчинив вхідні двері з середини. Перебуваючи в будинку, ОСОБА_5 із ОСОБА_7 таємно викрали бувший у використанні системний блок вартістю 800 грн., монітор «Samsung» вартістю 500 грн., шкіряну чоловічу куртку вартістю 700 грн. та інше майно, чим спричинили майнову шкоду ОСОБА_10 в розмірі 4 230 грн. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 , перелізли через паркан домоволодіння АДРЕСА_3 , та через незачинені двері проникли до будинку, звідки вчинили крадіжку капелюху вартістю 30 грн., електробритви вартістю 50 грн. та іншого майна, чим спричинили майнову шкоду ОСОБА_10 в розмірі 729 грн.
11.02.2018 р. у період часу з 12.00 год. до 17.00 год. ОСОБА_5 перебував на законних підставах з дозволу власника у приміщенні житлового будинку своєї тітки ОСОБА_11 , що розташований по АДРЕСА_4 . В цей час у ОСОБА_5 виник намір на незаконне заволодіння чужим майном, реалізуючи свій намір, ОСОБА_5 , з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з приміщення однієї з кімнат житлового будинку, таємно викрав належний ОСОБА_11 мобільний телефон «Lenovo А606» вартістю 705 грн. з флеш-накопичувачем Team «MicroSD» вартістю 115 грн. В результаті зазначених дій ОСОБА_11 спричинено майнову шкоду в розмірі 820 грн.
11.02.2018 р. приблизно о 17.00 год., в с. Прибужани Вознесенського району Миколаївської області, під час перебування у домоволодінні своєї тітки ОСОБА_11 , що розташоване по АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 виник умисел на заволодіння належним ОСОБА_11 велосипедом «Formula», реалізуючи який, під приводом тимчасового використання велосипеда, ОСОБА_5 , шляхом зловживання довірою ОСОБА_11 , заволодів належним останній велосипедом «Formula», яким у подальшому розпорядився за власним розсудом. В результаті зазначених дій ОСОБА_11 спричинено майнову шкоду в розмірі 4 500 грн.
06.03.2018 р. приблизно о 12.00 год. в м. Вознесенську Миколаївської області по вул. Соборності, на території подвір`я Вознесенської школи-інтернату «Обдарованість» ОСОБА_5 , маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, штовхнув неповнолітнього ОСОБА_12 , внаслідок чого останній випустив з рук мобільний телефон «Prestigio Wize C1», який належить ОСОБА_13 , телефон впав на землю. З метою реалізації злочинного умислу, ОСОБА_5 підняв мобільний телефон «Prestigio Wize C1», вартістю 359 грн., в якому знаходилася картка пам`яті вартістю 250 грн. та сім карта оператора «Водафон» вартістю 45 грн. та з викраденим майном втік з місця події. Загальна сума майнової шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_13 , становить 654 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка); за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло; за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно; за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно; за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які є тяжкими злочинами та злочинами середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується, думку потерпілої ОСОБА_11 , яка просила ОСОБА_5 суворо не карати, думку потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , які висловили позицію про призначення покарання на розсуд суду, висновок досудової доповіді, згідно якої виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства. Визнав обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні вказаних у вироку злочинів за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку. Дії обвинуваченого кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка); за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло; за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно; за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно; за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та апелянтом не оспорюються.

Щодо призначеного ОСОБА_5 покарання, то апеляційний суд вважає його достатньо мотивованим і обґрунтованим.

Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Положеннями ч. 1 ст. 70 КК України передбачено, що при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Відповідно до п. п. 21, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форми вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності тощо. При частковому складанні розмір остаточного покарання в усякому разі має бути більшим за розмір кожного з покарань, призначених за окремі злочини.

Наведених вимог, при призначенні ОСОБА_5 покарання, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дотримався.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 у період з 21.12.2017 р. по 06.03.2018 р. вчинив три тяжких злочини та 3 злочини середньої тяжкості, характеризується посередньо. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставини, які обтяжують покарання, відсутні. За висновком досудової доповіді, виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, та відсутні підстави для застосування ст. 75 КК України.
Отже, на думку апеляційного суду, при призначенні покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 65-67 КК України, врахував і ті обставини, на які в апеляційній скарзі посилався захисник.
Саме таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчинених злочинів, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання занадто суворим та таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, не вбачається.

З огляду на обставини справи, кількість та ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 злочинів, підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, тобто звільнення останнього від відбування покарання з іспитовим строком, як того просить апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає, а тому, апеляційні вимоги сторони захисту про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, вирок суду є законним і підстав для його зміни, як того просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 червня 2018 року відносно ОСОБА_5 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

_____________________ ______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3