ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/137/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання
судових рішень у кримінальних справах

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні спільного подання начальника ДУ «Північна виправна колонія (№90)» та Голови міської спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 29 грудня 2015 року, у виді позбавлення волі.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання, виходив із того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.
На думку засудженого, він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки приймає активну участь у громадських заходах, переведений до дільниці соціальної реабілітації, працевлаштований, має 7 заохочень.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою й ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Колегія суддів вважає, що суд, проаналізувавши відомості про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, дані про особу засудженого в цілому, дійшов вірного висновку, що матеріали провадження в своїй сукупності не свідчать, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення.
Як вбачається із матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 29 грудня 2015 року за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23 травня 2016 року відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку: 07 грудня 2015 року. Кінець строку: 23 жовтня 2019 року.
На день подачі подання про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув 3/4 частини призначеного йому покарання, в тому числі у зв`язку із зарахуванням у строк відбуття покарання строку попереднього ув`язнення відповідно до ч.5 ст. 72 КК.
У квітні 2018 року установою виконання покарання було відмовлено ОСОБА_7 у застосуванні заохочувальної норми у виді заміни покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.
На час розгляду судом подання установою виконання покарань ОСОБА_7 характеризується позитивно.
В характеристиці зазначено, що засуджений має 7 заохочення за дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, стягнень за порушення вимог режиму відбування покарання не отримував, приймає участь у роботах по благоустрою установи та відділення, що є обов`язком засуджених, до представників адміністрації ставиться ввічливо, працевлаштований, приймає активну участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу "Фізкультура та спорт", підтримує соціальні зв`язки.
За змістом роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно - дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при вирішенні цього питання суди повинні враховувати, зокрема, дані про його попередні судимості.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше судимий вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 25 січня 2013 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.152, ч.2 ст.153, ст.70 КК України до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. 07 грудня 2015 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 04 місяці 28 днів, однак 07 грудня 2015 року, тобто у той же день, повторно вчинив умисний корисливий злочин.
Отже, засуджений ОСОБА_7 звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, але на шлях виправлення на став та знову вчинив тяжкий злочин в період умовно-дострокового звільнення, тобто незважаючи на поблажливе ставлення держави до себе через застосування заохочувальної норми.
Враховуючи дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, дані про особу засудженого, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість досягнення мети покарання при застосуванні до засудженого умовно-дострокового звільнення.
Сама по собі позитивна характеристика засудженого не зобов`язує суд застосувати умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання за відсутності підстав і умов, передбачених статтею 81 КК України.
Відбуття певної частини призначеного покарання та наявність заохочень, самі по собі не можуть бути визнані підставою для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
При перевірці матеріалів провадження колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2018 року, якою відмовлено у задоволенні спільного подання начальника ДУ «Північна виправна колонія (№90)» та Голови міської спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4