Постанова

Іменем України
19 березня 2019 р.

м. Київ

справа № 759/19592/17
провадження № 51-6229 км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду м. Києва від 24 квітня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010234 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Азербайджану, проживаючого по АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Грузії, уродженця Грузії, проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10 січня 2018 року засуджено: ОСОБА_7 . Огли за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст.76 КК України; ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст.76 КК України.

Вирішено питання про долю речових доказів.

Апеляційним судом м. Києва 24 квітня 2018 року вирок щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасовано в частині призначеного покарання та ухвалено свій вирок, за яким ОСОБА_7 . Огли засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

В решті цей вирок залишено без змін.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими і засуджено за те, що вони 19 листопада 2017 року, приблизно о 05.20 год., за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів та метою таємного викрадення чужого майна, проникли до кв. АДРЕСА_3 , звідки намагалися таємно викрасти майно потерпілої ОСОБА_9 на суму 5007 грн., але злочин було не доведено до кінця з причин, які не залежали від їх волі, оскільки не вчинивши усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були затримані на місці вчинення злочину працівниками поліції.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених, просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_8 змінити і звільнити останніх на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням. Вважає виправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі. А тому, на думку захисника, не застосувавши щодо засуджених положення ст. 75 КК України, апеляційний суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного їм покарання.

Позиції інших учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_6 касаційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Прокурор касаційну скаргу сторони захисту вважає необґрунтованою та просить залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у тій частині, в якій вони були оскаржені.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні ними кримінального правопорушення та правильність кваліфікації їх дій за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, у касаційній скарзі захисника не оспорюється та не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.

Що стосується доводів касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених через суворість, то вони заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанцій не навів переконливих доводів на підтвердження свого висновку про те, що призначення ОСОБА_7 . Огли і ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нового злочину.

Окрім того, судом не в повній мірі було враховано, що ОСОБА_7 . Огли і ОСОБА_8 у вчиненому щиро розкаялися, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували потерпілій моральну шкоду, яка не наполягала на застосуванні реальної міри покарання та поклалася з цього приводу на розсуд суд, характеризуються позитивно, раніше не судимі, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебувають, працевлаштовані, ОСОБА_7 . Огли має хронічне захворювання, ОСОБА_8 має утриманців.

Зазначені обставини та дані про особи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на думку колегії суддів, дають підстави для пом`якшення їм основного покарання до мінімальної межі, яка передбачена санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

Доводи касаційної скарги захисника про звільнення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, є безпідставними.

Так, в касаційній скарзі захисника не наведено таких обставин та даних про особи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які б не були враховані при призначенні останнім покарання і свідчили про можливість їх звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, а тому колегія суддів вважає, що підстави звільнення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі ст. 75 КК України відсутні.

З огляду на викладене, судові рішення щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягають зміні.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду м. Києва від 24 квітня 2018 року в частині призначеного покарання змінити.

Пом`якшити призначене ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі кожному.

У решті вирок суду апеляційної інстанції залишити без зміни.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3