ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/667/18 Справа № 200/8134/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000796 від 28 квітня 2018 року, щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,
обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_7 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2018 року, -
за участю:
секретаря - ОСОБА_8 ,
прокурора - ОСОБА_9 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2018 року ОСОБА_5 , визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2018 року та остаточно призначено покарання, за сукупністю вироків, у вигляді шести років позбавлення волі. Окрім того, вирішено питання речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні інкримінованого злочину за таких обставин.
23.03.2018 року приблизно о 03.30 год. ОСОБА_5 , знаходячись біля торгівельного павільйону № П-29 з продажу тютюнових цигарок, безалкогольних напоїв та інших продуктів, розташованого по вул. Магдебурзького права (Гопнер), 5/7 у м. Дніпро, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, за допомогою заздалегідь заготовленої цеглини, розбив вікно вказаного торгівельного павільйону № НОМЕР_1 та через розбите вікно таємно проник до приміщення павільйону. В цей час у вказаному торгівельному павільйоні знаходилася працівник ОСОБА_10 , яка побачила злочинні дії ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що його дії перестали бути таємними для оточуючих, наніс потерпілій ОСОБА_10 декілька ударів кулаком в область голови та тіла, чим заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді: трьох синців на задньо-зовнішній поверхні правого плеча у верхній третині та на передній поверхні лівого стегна праворуч та ліворуч, синця з садном на його тлі на передній поверхні правої гомілки в середній третині, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, тим самим придушив волю потерпілої ОСОБА_10 до можливого опору, після чого, діючи відкрито, з корисливих мотивів, забрав з каси вказаного торгівельного павільйону № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 762 грн., чим спричинив ТОВ «Національна Розниця» матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі захисник, не оскаржуючи фактичні обставини провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок змінити та призначити обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 186 КК України в мінімальних межах санкції цієї статті.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на те, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений визнав свою провину, активно сприяв розкриттю інкримінованого злочину, страждає на розлади психіки.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_5 призначити покарання за ч. 3 ст. 186 КК України у виді 6 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2018 та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
На думку прокурора, судом не взято до уваги, що ОСОБА_5 скоїв умисний тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років. Прокурор вказує на те, що при визначенні покарання суд не в повному обсязі врахував й особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за аналогічні злочини та має не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість. Разом з цим, прокурор зазначає, що ОСОБА_5 не працює, веде соціально девіантний спосіб життя, немає постійного законного джерела доходу, що є причиною вчинення ним злочинів проти власності. Окрім того, ОСОБА_5 свою провину у скоєному злочині визнав частково, не відшкодував завдану злочином майнову шкоду, що свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення. При цьому, потерпіла ОСОБА_11 просила суворо покарати обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація його дій прокурором та захисником не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів зазначає таке.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Так, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий та скоїв злочин у період іспитового строку, не відбувши покарання за попереднім вироком, не знаходиться на обліку у лікаря психіатра та нарколога, але виявляє легку розумову відсталість, його стан здоров`я, і вважав за необхідне призначити обвинуваченому покарання, пов`язане з ізоляцією його від суспільства у вигляді позбавлення волі у межах строку визначеного санкцією ч. 3 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України.
Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього лише в умовах ізоляції від суспільства протягом визначеного судом строку колегія суддів також погоджується.
Доводи скарги захисника стосовно того, що у ОСОБА_5 , згідно з висновком судово-психіатричного експерта №110 від 17.04.2018, наявна легка розумова відсталість, на переконання колегії суддів, не дають підстав для призначення більш м`якого покарання.
Враховуючи те, що ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, раніше судимий, позитивної характеристики не має, що вказує на ризик вчинення ним нових аналогічних злочинів, його виправлення можливе лише в умовах позбавлення волі протягом визначеного судом строку, а покарання, призначене обвинуваченому, за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.
З огляду на викладене, доводи сторони захисту та обвинувачення про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, як в частині м`якості, так й в частині суворості, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2018 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4