ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/189/19 Справа № 208/6164/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження №0000974 від 07.08.2017 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 обвинуваченої ОСОБА_7 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 12 липня 2018 року, щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Актюбінськ, Казахстан, громадянки України, освіта вища, одружена, має на утриманні малолітню доньку 2013 року народження, працює юристом на ТОВ «Біос», не судима, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_10
обвинувачена ОСОБА_7
захисник ОСОБА_6
представник потерпілих ОСОБА_8
потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

ВСТАНОВИЛА :
Цим вироком ОСОБА_7 , визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Звільнено ОСОБА_7 від відбування основного і додаткового покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки призначеного судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на підставі п. в) ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду 84 215,21 грн., моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду 72 663,39 грн., моральну шкоду в розмірі 900 000 грн.
Вирішено питання речових доказів та судових витрат.
За обставин встановлених судом першої інстанції, ОСОБА_9 , 07.08.2017 об 11 годині 30 хвилин, керуючи належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 технічно справним автомобілем «HONDA CIVIC» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухалася по пр. Аношкіна зі сторони пр. Свободи в напрямку пр. Тараса Шевченка Заводського району м. Кам`янське Дніпропетровської області.
У ході руху по крайній правій смузі пр. Аношкіна м. Кам`янське Дніпропетровської області 07.08.2017 об 11 годині 30 хвилин водій ОСОБА_9 , не діяла таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважною до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру, в районі будинку № 31а перед початком маневру повороту ліворуч не переконалася у тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасника руху, почала виконувати маневр повороту ліворуч на вулицю Медичну, внаслідок чого виїхала на ліву смугу для руху, де сталося зіткнення лівою бічною частиною керованого нею автомобіля «HONDA CIVIC» реєстраційний номер НОМЕР_2 , з мотоциклом «HONDA CB 600F», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_14 , який рухався по лівій смузі для руху позаду автомобіля «HONDA CIVIC» реєстраційний номер НОМЕР_2 у попутному з ним напрямку.
Своїми діями ОСОБА_9 грубо порушила вимоги п.п.1.3., 1.5., 2.3. б) та 10.1. Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:
п.1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язано знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;
п.1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п.2.3. б): «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п.10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та любою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечно та не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху».
Порушення п.10.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Невиконання вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої, водій мотоциклу «HONDA CB 600F», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді: багатооскольчатого перелому кісток дна передньої черепної ямки з обох боків, лобної та тім`яних та правої скроневої кісток, кісток носу, орбіт, вилиць, верхньої щелепи, крововиливу в м`які покрови голови зі сторони внутрішнього боку в центрі та правій лобній ділянці, крововиливів під оболонки та у речовину мозку, синців, ран та саден обличчя; перелому тіла грудини по верхньому краю 3-го ребра, скольчатого перелому з розтрощенням тіл 6-го та 7-го грудних хребців з крововиливом під оболонки спинного мозку, синця та садна тулубу, садна шиї, саден кінцівок.
Виявлена сполучена тупа травма тіла утворилася від дії тупого предмета (предметів) або при ударі о подібні (якими були виступаючі частини легкового автомобіля), про що свідчить характер пошкоджень (наявність синців, саден та ран з дрібнозубчастими осадженими краями, переломів кісток), які діяли по передній правій поверхні тіла з ковзанням тіла по покриттю дороги.
Виявлена сполучена тупа травма тіла відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя та в даному випадку призвела до смерті, яка настала на місці дорожньо-транспортної пригоди 07.08.2017 об 11 годині 30 хвилин в районі будинку АДРЕСА_2 .
В апеляційній скарзі захисник та обвинувачена просять скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок.
В обґрунтування вимог апеляції вказують на неповноту у судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладеним у вироку, фактичним обставинам справи.
Так, в апеляції сторона захисту зазначає, що на досудовому слідстві і в суді першої інстанції не з`ясовані належним чином і в повному обсязі обставини, які мають істотне значення, не встановлено істини по події ДТП, яке мало місце 0708.2017 року, не проведено з залученням підозрюваного (обвинуваченого) та захисника ні одної процесуальної дії на місці ДТП по встановленню об`єктивної картини події.
Обвинувачена і захисник в скарзі, вважають неналежними доказами; огляд місця події від 25.09.2017, посилаючись, що він проведений без участі учасників ДТП і понятих і відрізняється від замірів проведених при огляді місця події від 07.08.2017 року за шириною дороги; слідчий експеримент від 28.09.2017 рок - проведений з порушенням норм КПК виключно на показаннях свідка ОСОБА_15 , які, на їх думку суперечать іншим свідкам та доказам; підготовка та проведення експертиз проведено за сумнівними даними і вважають сумнівними покази свідка ОСОБА_15 в частині того, що вона чітко до метра вказувала місця знаходження транспортних засобів, час та швидкість транспортних засобів та інші дані, які слідчий надав в свою чергу експерту та висновки яких суд прийняв до уваги і ухвалив вирок.
Сторона захисту в обґрунтування неповноти судового розгляду зазначає, що судом не були з`ясовані і спростовані покази свідка ОСОБА_16 , який надавав пояснення протилежні показам свідка ОСОБА_15 . Звертають увагу, що з водієм ОСОБА_7 не проводилася ні одна слідча дія, питання, які ставилися експертам не узгоджувалися з учасниками ДТП. Ні слідство, ні суд не взяв до уваги покази обвинуваченої, що до виконання маневру ліворуч, вона увімкнула лівий поворот та перестроїлась у ліву смугу, і дивлячись у ліве дзеркало заднього виду не бачила небезпеки, стала виконувати поворот вліво та сталося зіткнення. Зауважують, що ці покази не спростовані, що на їх думку вказує на однобічність дослідження доказів судом. Також посилається, що на досудовому слідстві для з`ясування додаткових питань надавалося клопотання 25.10.2017 року про проведення слідчих дій по встановленню реальної картини пригоди, у задоволенні якого було відмовлено, що на думку захисника порушувало право підозрюваної, передбачені ст. 223 КПК України, при ознайомленні з матеріалами стороною захисту зафіксовано порушення кримінального процесуального закону.
В апеляції сторона захисту заперечує проти ухвали суду, якою в задоволенні клопотання захисника було відмовлено про проведення слідчих дій і призначення відеотехнічної та автотехнічної судової експертизи, вважає це порушення права обвинуваченої на захист та право на встановлення істини по справі.
Порушення норм матеріального та процесуального права, сторона захисту в апеляції наводить зміст ряду норм закону, які регулюють порядок розгляду питання цивільного позову в кримінальному провадженні, посилаючись загалом на порушення їх судом при розгляді цивільних позовів потерпілих.

В апеляційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_8 просить змінити вирок суду в частині вирішення цивільного позову, і постановити рішення яким збільшити розмір відшкодування моральної шкоди. В решті вирок представник просить залишити без змін.
В обґрунтування представник вказує на порушення норм матеріального та процесуального права судом при частковому задоволенні цивільних позовів потерпілих, що є несправедливим, посилаючись на відсутність у вироку обґрунтування зменшення заявлених потерпілими до стягнення розмірів моральної шкоди та неврахування судом душевних стражданнях спричинених злочином, що загиблий був сином, чоловіком та батьком, незворотні наслідки смерть ОСОБА_14 . Представник також зазначає, що враховуючи також, що обвинувачена ОСОБА_7 звільнена від покарання за актом амністії, ніякого покарання не понесла, тому вважає справедливим задовольнити цивільний позов позивачів в повному обсязі.
Заслухавши обвинувачену та її захисника, які як кожен окремо так і разом підтримали доводи і вимоги своєї апеляційної скарги та заперечували проти апеляції потерпілих, представника потерпілих та потерпілих, які заперечували проти апеляції сторони захисту та підтримали як кожен окремо так і разом апеляції представника потерпілих, просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти доводів апеляційних скарг як сторони захисту так і представника потерпілих, просив вирок залишити без змін, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Доводи в апеляційній скарзі обвинуваченої та її захисника щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду викладених у вироку та порушення норм матеріального та процесуального закону є безпідставними і необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Обґрунтованість судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Зазначені у ст. 91 КПК обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.
Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Чинне законодавство визначено говорить про сукупність доказів як про найбільш важливу умову ухвалення обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. При цьому досить важливе значення мають виклад і мотивування оцінки кожного доказу у поєднанні з іншими доказами.
Дані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.
Так, досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази беззаперечно вказують на вину обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_14 .
Судом першої інстанції безпосередньо встановлено, що у ході руху по крайній правій смузі водій ОСОБА_9 , не діяла таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважною до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру, перед початком маневру повороту ліворуч не переконалася у тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасника руху, почала виконувати маневр повороту ліворуч на вулицю Медичну, внаслідок чого виїхала на ліву смугу для руху, де сталося зіткнення лівою бічною частиною керованого нею автомобіля «HONDA CIVIC» з мотоциклом «HONDA CB 600F», під керуванням водія ОСОБА_14 , який рухався по лівій смузі для руху позаду автомобіля «HONDA CIVIC» у попутному з ним напрямку. Своїми діями ОСОБА_9 грубо порушила вимоги п.п.1.3., 1.5., 2.3. б) та 10.1. Правил дорожнього руху України. Порушення п.10.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої, водій мотоциклу ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження і виявлена сполучена тупа травма тіла відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя та в даному випадку призвела до смерті, яка настала на місці дорожньо-транспортної пригоди 07.08.2017 об 11 годині 30 хвилин в районі будинку АДРЕСА_2 .
Ствердження в апеляції обвинуваченої та її захисника щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження з посиланням на недопустимість доказів, покладених судом в основу вироку, сумнівність показів свідка ОСОБА_15 та заперечення проти ухвали суду, якою було відмовлено у дорученні органу досудового розслідування провести слідчі дії огляд місця ДТП та в призначенні відеотехнічну иа автотехнічну експертизи, що як наслідок обвинувачена та захисник вважають порушенням права підозрюваної ( обвинуваченої) права на захист, є необґрунтованими і безпідставними.
За ухвалою суду першої інстанції від 05 червня 2018 року, відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 ,Є адвоката ОСОБА_17 про надання органу досудового розслідування доручення провести певні слідчі дії огляд місця події. Своє рішення суд належним чином обґрунтував, навівши відповідні мотиви, а саме зазначено, що питання які порушує у своєму клопотанні захисник вже були предметом дослідження під час досудового розслідування, проведено і отримано результати судової фототехнічної експертизи №6/6.1/940 від 02.10.2017 року якою було встановлено швидкість мотоциклу під керуванням водія ОСОБА_14 до моменту зіткнення з автомобілем і час який пройшов з моменту падіння мотоциклу до моменту зіткнення з автомобілем. Висновком судової автотехнічної експертизи №6/10.1/983 від 13.10.2017 року надані відповіді на всі поставлені у клопотанні питання.
Дана ухвала суду прийнята у відповідності до положень ст. 350 КПК України, порушень норм матеріального та процесуального закону апеляційним судом не виявлено і таких даних і доводів в апеляційній скарзі обвинуваченої та захисника не наведено, а тому заперечення на вказану ухвалу суду з наведених мотивів стороною захисту апеляційним судом не приймаються.
Доводи обвинуваченої та захисника в апеляції щодо заперечення на вказану ухвалу фактично зводяться до переоцінки доказів досліджених судом безпосередньо, а саме протоколу огляду місця події, слідчого експерименту, висновків експертів та показів свідка ОСОБА_15 .
Свідок ОСОБА_15 надавала своїх пояснення у суді першої інстанції, які узгоджуються і з наданими нею поясненнями при проведенні слідчого експерименту за її участю, де вона на місці пригоди показувала та розповідала про обставини ДТП, протоколами огляду місця події, висновками фототехнічної та автотехнічної експертиз, які спростовують ствердження в апеляції щодо невинуватості обвинуваченої ОСОБА_7 .
Висновком судової фототехнічної експертизи від 02.10.2017 р. № 6/6.1/940, згідно наданого на дослідження відеозапису DOWNLOAD_3049_1002_1.аvi, швидкість руху мотоцикла «Хонда СВ 600 F», реєстраційний номер НОМЕР_3 , перед зіткненням, дорівнювала близько 46,0 км./год.
За висновком судової автотехнічної експертизи від 13.10.2017 року, в даній дорожній обстановці водій автомобіля «HONDA CIVIK» ОСОБА_7 повинна була діяти відповідно до вимог п.10.1 ПДР України,технічна можливість запобігти ДТП для водія ОСОБА_7 визначалась виконаням нею вимог п. 10.1 ПДР і для неї не було яких-небудь перешкод технічного характеру, котрі не дозволяли б їй виконати їх. При заданому механізмі пригоди дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР що з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з настанням події даної ДТП.
В умовах місця пригоди водій ОСОБА_14 не мав технічної можливості запобігти зіткнення шляхом екстреного гальмування із зупинкою мотоцикла до місця зіткнення, при заданих вихідних даних; При заданому механізмі пригоди в діях водія ОСОБА_14 не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР, які б з технічної точки зору могли знаходитися в причинному зв`язку з настанням події даної ДТП.
Надані свідками покази у суді першої інстанції узгоджуються між собою та дослідженими доказами наявними в кримінальному провадженні і не мають суттєвих суперечностей.
Наявність даних або доказів, які б свідчили про неправдивість їх показів або неналежність чи недопустимість доказів покладених в основу вироку не встановлено, а ствердження обвинуваченого і захисника в апеляції на сумнівність показів свідка ОСОБА_15 аргументовано лише їх припущенням щодо механізму пригоди і об`єктивно не знайшли свого підтвердження.
Ствердження в апеляції, що за показами ОСОБА_7 , нею був увімкнутий попередньо поворот ліворуч і вона не бачила безпеку, і вона не приймала участі при огляду місця події у слідчому експерименті, самі по собі не спростовують даних визначених в протоколі огляду місця події, слідчого експерименту та висновків експертиз вказаних вище і не ставлять їх під сумнів.
Огляд місця події, слідчий експеримент та експертизи проведені у відповідності до вимог ст.ст. 237, 240 та відповідно до ст. 242, 243 КПК України, порушень норм процесуального права не виявлено.
Щодо доводів в апеляції на надання неналежних доказів досудовим слідством з посиланням на покази свідка ОСОБА_16 наданому ним на досудовому слідстві 19.10.2017 року, які сторона захисту вважає протилежними показам свідка ОСОБА_15 , то вони є безпідставними і такими, які апеляційний суд не приймає до уваги.
Згідно приписів статті 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, а тому у суді першої інстанції не з`ясовується і не надається оцінка протоколам допиту свідків на досудовому слідстві. Їх покази суд отримує безпосередньо у суді усно.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження свідок ОСОБА_16 був допитаний судом щодо обставин події ДТП і його показам надана відповідна оцінка. Його покази надані ним у суді не мають суттєвих суперечностей і протиріч з показами свідка ОСОБА_15 . Наявність даних або доказів, які б свідчили про неправдивість його показів не виявлено.
Таким чином, суд першої інстанції на підставі об`єктивно з`ясованих усіх обставин справи і безпосередньо дослідивши усі докази у їх сукупності, дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченої у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_14 .
З таким висновком суду погоджується і апеляційний суд, оскільки він в повній мірі відповідає встановленим судом першої інстанції обставинам кримінального провадження.
Щодо доводів обвинуваченої та захисника про грубе порушення норм процесуального і матеріального закону при розгляді цивільних позовів потерпілих, як і доводи представника потерпілих щодо порушення норм процесуального і матеріального закону в частині часткового задоволення цивільних позовів потерпілих з посиланням на їх несправедливість і невідповідність визначеного судом розміру моральної шкоди душевним стражданням потерпілих, колегія суддів кожного окремо доводи, вважає необґрунтованими і такими, що об`єктивно не відповідають матеріалам кримінального провадження.
За приписами частини 1 статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та частиною 1 статті 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до вимог абзацу 7 пункту 2 частини 3 та абзацу 6 пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільний позов.
Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
За частиною першою статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
За приписами статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо членів її сім`ї чи близьких родичів.
За частиною третью цієї статті, моральна шкода відшкодовується грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Тобто відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, або про покладення на засудженого обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, які підлягають стягненню, вказавши матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.
Апеляційним судом встановлено, що дані вимоги закону судом першої інстанції у вироку при вирішенні цивільних позовів потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , були загалом дотримані, що спростовує ствердження обвинуваченої та захисника в апеляції про грубе порушення як вказаних норм так і інших, які регулюють порядок розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні. Інших аргументів окрім викладення в апеляції змісту цих норм в підтвердження їх порушення стороною захисту в апеляції не наведено.
Суд першої інстанції з`ясував і дослідив в достатній мірі усі докази в їх сукупності навівши мотиви як повного задоволення матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_11 , пов`язаних з несенням витрат на поховання, на спорудження нагробного пам`ятника, всього на суму 84215,21 грн., потерпілій ОСОБА_13 - 72663,39 грн., яка складається з вартості пошкодженого мотоцикла, вартості знищеного майна померлого, що підтверджено документально.
Також судом першої інстанції аргументовано, з наведених у вироку мотивів, часткове задоволення позовів потерпілих кожного окремо, визначивши і належним чином навівши обґрунтування стягнення визначеного судом розміру з обвинуваченої моральної шкоди, яка: для ОСОБА_11 та ОСОБА_12 полягала в перенесенні ними глибоких душевних страждань, в отриманні психологічного стресу внаслідок передчасної трагічної загибелі їх сина, моральні страждання тривають і до тепер і не перестануть тривати ніколи, бо смерть це незворотній наслідок; для потерпілої ОСОБА_13 у душевних стражданнях пов`язаних з передчасною трагічної смертю її чоловіка і батька їх сина, що є незворотнім наслідком, малолітня дитина переносить душевні страждання, дитячій психіці завдано непоправної шкоди та оцінивши аргументи потерпілих, виходячи з характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення), з врахуванням характеру і глибини душевних страждань, пов`язані з цим вимушені зміни в життєвих стосунках, та визначив на користь потерпілого ОСОБА_11 - 500 000 грн., ОСОБА_12 - 500 000 грн., ОСОБА_13 - 900 000 грн.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції враховував характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань кожному окремо потерпілому, незворотність наслідку-смерть їх близької людини, ступень вини обвинуваченої та дотримався засад розумності, виваженості та справедливості.
Розмір моральної шкоди кожному вказаному вище потерпілому визначений судом, виходячи з встановлених обставин в їх сукупності, зокрема із спричинення і глибин фізичних та душевних страждань кожному окремо потерпілому, страждання, яких зазнали потерпілі від утрати свого близького, зміна їх життєвих стосунків внаслідок дії з вини водія ОСОБА_7 , підтверджено встановленими судом обставинами вчинення кримінального правопорушення показами самих потерпілих наданих ними у суді першої інстанції, дослідженими у суді іншими доказами, документами підтверджувальних понесення матеріальних збитків, що є достатньо і в повній мірі вмотивовано судом і відповідає та узгоджується з вказаними вище закону, якими визначено підстави і порядок відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Інших даних, які б свідчили, що у кримінальному провадженні допущено істотне порушення норм кримінального процесуального закону або матерального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку чи його зміну, колегією суддів не встановлено.
З огляду на вище наведене, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вироку та ухвалення свого вироку, як і для його зміни в частині збільшення на користь потерпілих розміру моральної шкоди з тих мотивів, які наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника і відповідно представника потерпілих, оскільки судом першої інстанції ухвалено вирок, який є законним, обґрунтованим, з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а тому колегія суддів, вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, вирок без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 обвинуваченої ОСОБА_7 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 12 липня 2018 року, щодо ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4