Справа № 548/1970/18
Провадження №1-кс/548/27/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2019 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

слідчого - ОСОБА_4

заявника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол скаргу представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на рішення слідчого про закритття кримінального провадження ( ЄДР № 0000436 від 25.09.2018 р.) ,-

В С Т А Н О В И В:
Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду із скаргою в інтересах ОСОБА_6 на рішення слідчого про закритття кримінального провадження ( ЄДР № 0000436 від 25.09.2018 р.) , мотивуючи її тим, що 25.09.2018 року, шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР, слідчим Хорольського відділу поліції ГУНП Полтавської області ОСОБА_4 відкрите кримінальне провадження № 0000436 за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за фактом дорожньої транспортної пригоди яка мала місто 25.09.2018 року близько 22 годин 30 хвилин на автодорозі КиївХарків-Довжанський поблизу с. Вишняки Хорольського району Полтавської області, за участю автомобілів ВАЗ 21101 д.н.з. НОМЕР_1 та ВАЗ 21104 д.н.з. НОМЕР_2 , під час якого пасажир автомобіля ВАЗ 21104 ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, а саме, - перелом тіла Со1 б/зміщення куприка, - садна лівого колінного суглобу.

25.10.2018 року, до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 долучена заява ОСОБА_6 про долучення її в якості потерпілого, та відповідно до ст. 55 ч. 2 КПК України з моменту подачи зазначеної заяви вона користується правами потерпілого.

29.11.2018 року, слідчим СВ Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 , прийняте рішення про закриття кримінального провадження № 0000436 шляхом винесення відповідної постанови.

21.12.2018 року представником потерпілого ОСОБА_6 , адвокатом ОСОБА_5 , була отримана копія постанови про закриття кримінального провадження від 29.11.2018 року, що підтверджується повідомленням слідчого ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження та направлення копії постанови про закриття кримінального провадження № 0000436, вих. № 7847/115/114/03-2018 від 21.12.2018 р.

В зв`язку з тим, що постанова при закриття кримінального провадження від 29.11.2018 року, була отримана представником потерпілою лише 21.12.2018 року, то відповідно до вимог ст.ст. 115, ч. 5, 304 КПК України, десятиденний строк оскарження зазначеного рішення про закриття кримінального провадження збігає 31.12.2018 року, а тому потерпілою стороною строк оскарження зазначеного рішення слідчого не збіг, і саме тому як представник потерпілого не просить суд про поновлення строку оскарження прийнятого рішення.

З прийнятим органами досудового розслідування рішенням про закриття кримінального провадження потерпіла ОСОБА_6 та скаржник як представник потерпілої, не згодні з наступних причин.

В оскаржуваній постанові зазначено, що підставою для відкриття кримінального провадження за ст. 286 ч. 1 КК Україниє факт ДТП та наявність у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, то б то на час відкриття кримінального провадження слідчий вірно надав оцінку тілесному ушкодженню а саме перелому тіла 1 хребця куприка.

25.10.2018 р. слідчим суддею Хорольського районного суду Полтавської області задоволено клопотання слідчого, та по кримінальному провадженню було призначено проведення судової медичної експертизи потерпілій ОСОБА_6 ..

Відповідно до висновку експерта № 296 від 16.11.2018 (19.11.2018) у ОСОБА_6 встановлені тілесні ушкодження у вигляді, - «... закритого перелому тіла 1 хребця куприка без змішення, ділянки блідо рожевої депігментації шкіри по зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, яка є наслідком загоювання садна, ушкодження утворились від дії тупого (тупих) предмету (предметів) або при ударі об такий, можливо при ДТП в указаний в ухвалі строк і по ступені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я...».

Зазначений висновок експерта став причиною для закриття кримінального провадження, саме тому що кримінальна відповідальність по ст. 286 ч. 1 КК України настає в разі як що потерпілому спричинені тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості.

Таким чином, в зв`язку з тим шо єдиною підставою для закриття кримінального провадження є висновок судової медичної експертизи, захист надасть аналіз зазначеному висновку, та не відповідальність такого фактичним обставинам та нормативній базі яка регламентує проведення СME та відношенню тілесних ушкоджень до конкретної ступені тяжкості.

В судовому засіданні скаржник представник потерпілого - адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 підтримав скаргу та прохав її задоволити з підстав викладених у ній.

В судовому засіданні прокурор Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та слідчий СВ Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 заперечували проти задоволення скарги та прохали у її задоволенні відмовити за її безпідставністю.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного.

Статтею 303 КПК України передбачено, що під час досудового розслідування може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Слідчий суддя, аналізуючи доводи особи, що подала скаргу про невідповідність положенням КПК України рішення слідчого про закриття провадження, враховує наступне.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 року, «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 р. за N 248/784, затверджені, - Інструкція про проведення судово-медичної експертизи; - Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкодження.

Відповідно до розділу 3 п. 3.1 Інструкція про проведення судово-медичної експертизи результати судово-медичної експертизи оформлюються документом, який має назву висновок експерта. Структура цього документа визначається правилами проведення окремих видів експертиз, що затверджені наказом МОЗ України N 6 від 17 січня 1995 р..

Відповідно до Інструкція про проведення судово-медичної експертизи висновок експерта повинен містить, - вступну частину (п. 3.2), обставини справи (п.3.3), дослідну частина (п. 3.4), підсумки (п.3.б).

Структура цього документа визначена правилами судово- медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної криміналістики бюро судово-медичної експертизи, п. 1.24 кожний висновок повинен складатись з таких розділів: (п. 1.24.1.) вступної частини; (п. 1.24.2.) дослідної частини; (п. 1.24.3.) синтезуючої частини; (п. 1.24.4.) підсумків; (п. 1.24.5.) додатка (таблиці, малюнки тощо).

В досліджуваному випадку, висновок експерта № 296 від 16.11.2018 р. (19.11.2018) взагалі не містить розділ «дослідна частина», та навпаки містить розділ не передбачений наказом № 6 у вигляді «об`єктивні данні».

Відповідно до п. 3.4. Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, дослідна частина повинна містити докладний опис процесу дослідження і всіх виявлених при цьому фактичних даних з вказівкою методів та методик, що застосовувались, в тому числі і тих, що реєстрували ушкодження.

Відповідно до п. 1.27-1.27.2 правил судово- медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної криміналістики бюро судово-медичної експертизи, дослідна частина повинна містити дослідження кожного ушкодження, та перелік методики, які використовувались при їх дослідженні із зазначенням автора методу та року опублікування.

В досліджуваному випадку, висновок експерта взагалі не містить відомостей зазначених в вище викладених п. 3.4 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, та в п. 1.27-1.27.2 правил судово- медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної криміналістики бюро судово-медичної експертизи.

Таким чином, при проведені експертизи експерт проігнорував проведення дій передбачених розділом «дослідна частина», в тої причини що дослідну частину, експерт взагалі не проводив.

Посилання експерта на медичні документи, які -посилання, він робить в придуманому їм частині у вигляді «об`єктивні данні», не є дослідженням медичних документів, а відповідно до п. 3.3. Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, є невід`ємною складовою саме частини «обставини справи» - де викладаються відомості, які необхідні судово-медичному експерту при виконанні експертизи та складанні підсумків: слідчі дані, зміст медичних документів, опитування та скарги особи, яку оглядають тощо.

Зазначені порушення експерта при проведені СМЕ вказує на невідповідальність експертизи нормам зазначеного наказу, що дає підстави стверджувати на необ`єктивності експерта, та не відповідальність висновку фактичним обставинам. Тому що у відсутності досліджуваної частини взагалі не зрозуміло на підставі яких методик проведена оцінка тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , та по яким ознакам тілесні ушкодження віднесені до того чи іншого ступеню тяжкості.

З урахуванням опиту та стажу роботи експерта, відсутність «дослідної частини» в висновку, вказує на те що даючи завідомо невірну оцінку тілесного ушкодження у вигляді перелому тіла, експерт не міг вмотивувати саме чому перелом тіла він кваліфікував як легке тілесне ушкодження.

Відповідно до розділу 2.2 - тілесні ушкодження середньої тяжкості, правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, п. 2.2.1. однією з ознак ушкодження середньої тяжкості, є, тривалий розлад здоров`я.

Відповідно до п. 2.2.2. тривалим належить вважати розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день).

В досліджуваному випадку розлад здоров`я ОСОБА_6 настав в результаті ДТП яке мало місто 21.09.2018 року, за медичною допомогою ОСОБА_6 звернулась 25.09.2018 року, остання консультація у лікаря ортопеда була 04.10.2018 року. Станом на час проведення СМЕ , а саме станом на 16.11.2018 року ОСОБА_6 перебувала на лікуванні, та станом на 16.11.2018 року строк розладу здоров`я складено 25 днів (з урахуванням що ОСОБА_6 ще не закінчила курс лікування).

Лікування було закінчено ОСОБА_6 28.12.2018 року. Таким чином, в цієї частині висновок експерта відносно того що перелом тіла Сої б/зміщення куприка, не відповідає фактичним обставинам, та наказу МОЗ №6 від 17.01.1995 р..

Таким чином, не обладаючи спеціальними знаннями, а лише проаналізувавши правові та нормативні документи, потерпіла сторона стверджує, що висновок СМЕ не відповідає вимогам наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995 року, а ступень тяжкості тілесного ушкодження у вигляді перелому тіла, відповідає вимогам середнього ступеню тяжкості.

При призначенні експертизи, органи слідства не клопотали перед слідчим судом про постановку питання, стосовно того що, - чи могло тілесне ушкодження у вигляді перелом тіла Со1 б/зміщення куприка, привести до втрати ОСОБА_6 репродуктивної здатності, тобто втрату здатності до злягання чи втрату здатності до запліднення, зачаття та дітородіння (розродження). А тому це питання під час проведення СМЕ взагалі не досліджувалось, хоча має істотне значення для визначення тяжкості тілесного ушкодження, тому що як що такі втрати настали то це відповідно до правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, є тяжкими тілесними ушкодженнями.

Таким чином наведені обставини чітко вказують на те що висновок СМЕ № 296 від 16.11.2018 р. (19.11.2018), не відповідає вимогам наказу міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 року, «Про розвиток та вдосконалення судовомедичної служби України» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 р. за N 248/784, а тому як доказ отриманий з порушенням вимог законодавства України, а тому не є допустимим.

Відповідно до вимог ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийняті процесуального рішення.

В зв`язку з невідповідальністю висновку СМЕ зазначеному наказу, вказує на відсутність обставин що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, в даному випадку тяжкість тілесного ушкодження у потерпілого і є такими обставинами, а тому відповідно до вимог ст. 85 КПК України, висновок СМЕ є неналежним доказом.

На підставі викладеного, в зв`язку з тим що висновок СМЕ не відповідає зазначеним вище вимогам законодавства, зазначений висновок як доказ не може бути використаний при прийнятті процесуального рішення, в зв`язку з чим процесуальне рішення засноване на цьому доказі підлягає скасуванню.

Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч.1 ст.94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до положень ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст.26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

В той же час, відповідно до вимог ст.110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

З положень ст.83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ч.2 ст.91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова слідчого скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Скаргу представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на рішення слідчого про закритття кримінального провадження ( ЄДР № 0000436 від 25.09.2018 р.) ,- задовольнити.

Рішення слідчого про закриття кримінального провадження № 0000436 від 25.09.2018 року викладеного в постанові про закриття кримінального провадження від 29.11.2018 року - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1