Дата документу 10.01.2019 Справа № 318/1423/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/284/19
Єдиний унікальний № 318/1423/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.289 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 і прокурора Кам`янсько-Дніпровського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 серпня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маргенець, Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останнього разу вироком Томаківського районного Дніпропетровської області від 22.08.2012 за ч.ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 04.02.2011 та визначено відбуття покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі; звільнений 08.12.2014 умовно-достроково, не відбутий строк покарання 1 рік 4 місяці 23 дні,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.
До набрання даним вироком законної сили ОСОБА_7 залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту затримання, а саме з 31.05.2017.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання у виді позбавлення волі, призначений за даним вироком, строк попереднього ув`язнення з 31.05.2017 по 20.06.2017, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів у загальній сумі 1186,44 грн.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, ОСОБА_7 перебуваючи у с. Водяне Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, з метою незаконного збагачення, вирішив вчинити злочин проти безпеки руху та експлуатації транспортного засобу, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом.
Для здійснення свого злочинного умислу 11 серпня 2016 року, приблизно о 21 годині ОСОБА_7 пересуваючись на велосипеді, направлявся до м. Кам`янка-Дніпровська Запорізької області, де рухаючись по проїжджій частині вул. Центральній (Радянській), зупинився біля приміщення магазину "Діамант", що розташований за адресою: Запорізька область м. Кам`янка-Дніпровська вул. Центральна (Радянська), будинок № 126, де вирішив умисно, незаконно заволодіти транспортним засобом, а саме скутером марки "Хонда Діо", що знаходився біля входу в приміщення магазину, та який належав ОСОБА_10 .
З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, ОСОБА_7 оглянув скутер "Хонда Діо", після чого зник з місця події.
Далі, продовжуючи свої злочинні дії 11 серпня 2016 року, о 21 годині 08 хвилин ОСОБА_7 повернувся пішки до приміщення магазину "Діамант" та діючи умисно, повторно, незаконно заволодів скутером "Хонда Діо", вартістю 3000 гривень, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім того, ОСОБА_7 перебуваючи у с. Водяне Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області разом з особою, матеріали у відношення якої виділені у окреме провадження, під час розмови, з метою незаконного збагачення, вирішили повторно, умисно, вчинити злочин проти безпеки руху та експлуатації транспортного засобу, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом.
Для здійснення свого злочинного умислу 12.08.2016 о 02 годині, ОСОБА_7 разом із особою, матеріали у відношення якої виділені у окреме провадження, направились до домоволодіння АДРЕСА_3 , де вирішили незаконно заволодіти транспортним засобом, а саме автомобілем марки "ВАЗ" модель 21063, державний номер НОМЕР_1 , у кузові бежевого кольору, 1987 року випуску, який належав ОСОБА_11 .
З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 діючи умисно, повторно, за попередньою змовою з особою, матеріали у відношення якої виділені у окреме провадження, через незачинену хвіртку проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де незаконно заволоділи транспортним засобом, а саме: автомобілем марки "ВАЗ" модель 21063 державний номер НОМЕР_1 , у кузові бежевого кольору, 1987 року випуску, вартістю 24320,27 гривень, тим самим завдали потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на вищевказану суму та зникли з місця вчення кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погоджуючись з вироком суду першої інстанції просить його скасувати. Зі змісту доводів апеляційної скарги випливає, що його вина у вчинених злочинах не доказана. На переконання обвинуваченого, суд не звернув увагу на те, що ряд наданих стороною обвинувачення доказів (які в подальшому покладені в основу вироку) були неналежні і недопустимі. Обвинувачений також просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник адвокат ОСОБА_8 , в своїй апеляційній скарзі зазначає, що викладені в рішенні висновки суду по епізоду від 12..08.2016 не відповідають обставинам кримінального провадження, оскільки ці висновки не підтверджуються доказами. Як і обвинувачений вважає, що ряд доказів наданих стороною обвинувачення по цьому епізоду були неналежними і недопустимими. Просить вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та обставини кримінального провадження вважає, що вирок суду стосовно ОСОБА_7 є незаконним, у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що суд належним чином не дав оцінку тяжкості скоєного кримінального правопорушення, ступеню суспільної небезпеки обвинуваченого, ту обставину, що останній є раніше судимим.

На підставі викладеного прокурор просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора і заперечувала проти апеляційних скарг обвинуваченого і захисника; обвинуваченого та його захисника, які частково підтримали апеляційні скарги і заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого, його захисника - адвоката ОСОБА_8 і прокурора задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_7 свою вину у вчинених кримінальних правопорушень не визнав повністю. Зі змісту його пояснень випливало, що інкримінованих йому дій він не вчиняв.

Положенням ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Під час апеляційного перегляду провадження обвинувачений вину по епізоду заволодіння скутером марки "Хонда Діо" визнав, доводи своєї апеляційної скарги в цій частині не підтримував, при цьому ОСОБА_7 і захисник наполягали на непричетності обвинуваченого до вчинення епізоду заволодіння автомобілем марки "ВАЗ" модель 21063, державний номер НОМЕР_1 .
Разом з тим, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення по епізоду від 12.08.2016 підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які узгоджуються між собою та з письмовими доказами у кримінальному провадженні, а саме:

- протоколом огляду місця події від 12.08.2016 та фотознімками до нього, (знайдено автомобіль марки ВАЗ 21063, держаний номер НОМЕР_1 , бежевого кольору, по пров. Степовий в с. Водяне Кам`янсько-Дніпровського району);

- постановою про визначення речових доказів та передачу їх на зберігання від 12.08.2016, відповідно до якого автомобіль марки ВАЗ модель 21063 державний номер НОМЕР_1 , бежевого кольору визнаний речовим доказом та переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_11 ;

- протоколом огляду місця події від 05.10.2016 та фотознімками до нього відповідно (територія домоволодіння №2 по вул. Леніна в с. Водяне Кам`янсько-Дніпровського);

- постановою про визнання речових доказів, та передачу їх на зберігання від 04.08.2016, (дві сумки);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.10.2016 за участю свідка ОСОБА_12 , відповідно до якого він впізнав ОСОБА_7 як чоловіка, який знаходився в автомобілі ВАЗ 21063 12.08.2016 о 01-00 год. в с. Водяне Кам`янсько-Діпровського району та який втік в бік цвинтаря;

- висновком експерта №11-115 від 27.06.2017 (середня ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 21063).

Вказані докази судом були вивчені і досліджені кожний окремо з точки зору належності, допустимості, а в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку і всебічності, та їм дана належна оцінка. Версія обвинуваченого спростована, а висновки щодо наявності його вини у незаконному заволодінні автомобілем марки "ВАЗ" модель 21063, державний номер НОМЕР_1 , викладені обґрунтовано і вмотивовано, колегія суддів погоджується з ними і вважає, що судом правильно розцінена версія обвинуваченого, як спосіб захисту з метою уникнення від відповідальності за вчинене.

На необґрунтованість версії обвинуваченого вказує також і його непослідовна позиція, відповідно до якої, останній спочатку взагалі заперечував факт свого перебування у с. Водяне Кам`янсько-Дніпровського району під час вищезгаданих подій, потім визнав цей факт, а під час апеляційного розгляду провадження визнав також вину по епізоду від 11.08.2016. Поведінка останнього під час усього кримінального провадження: досудове розслідування (оголошення у розшук), провадження в суді першої інстанції (повне не визнання вини), в суді апеляційної інстанцій (часткове не визнання вини) свідчить про намагання обвинуваченого якщо не уникнути від відповідальності у повній мірі, то хоча б отримати більш м`яке покарання.

Разом з тим, навіть при умові закриття провадження відповідно до ст.284 КПК України за епізодом від 12.08.2016 щодо незаконного заволодіння автомобілем марки "ВАЗ" модель 21063, державний номер НОМЕР_1 , підстави для пом`якшення призначеного судом покарання і в такому випадку відсутні, адже покарання за епізод від 11.08.2016 призначено в мінімальному розмірі.

Доводи апелянтів на предмет того, що свідок ОСОБА_12 під час слідчої дії - пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, не міг впізнати обвинуваченого, колегія суддів вважає надуманими, адже з показів свідка випливало, що на момент проведення вказаної слідчої дії він впевнено впізнав особу на фотознімку (а не обвинуваченого під час судового розгляду, на чому наголошує останній в своїй апеляційній скарзі), як особу, що вибігла з автомобіля і яку він з ОСОБА_14 переслідував. На відміну від показів свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , в показах свідка ОСОБА_12 протиріч встановлено не було. Доводи апелянтів про те, що під час подій у ночі 12.08.2016 вказаний свідок бачив тільки силует особи, є необґрунтованими, адже свідок не давав таких показів (що він бачив тільки силует), до того ж стороною захисту свідку не ставилися питання на предмет того, за якими рисами чи ознаками свідок впізнав особу по фотознімку. Доводи, що вулиця по якій ОСОБА_12 з ОСОБА_14 переслідували чоловіка, який вибіг з автомобіля, була не освітлена, не можуть свідчити, що свідок не міг бачити і впізнати особу по фотознімку. Обставини щодо освітлення вулиці і видимості взагалі, відстані між свідками і особою, можливості побачити її обличчя тощо, не були предметом дослідження під час судового розгляду. З`ясування цих обставин стороною захисту не ініціювалось. Доводи зазначені в апеляційній скарзі захисника про те, що на його питання в контексті, як свідок за вказаних ним обставин, міг по фотознімку впізнати особу, яку вони переслідували, на що той пояснив, що на обвинуваченого йому вказав хтось з працівників поліції, не підтверджуються матеріалами провадження (звукозаписом судового засідання). Підстав для обмовлення свідком ОСОБА_12 обвинуваченого суд не встановив, як і не встановив їх суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що об`єктивних підстав для породження сумніву у законності отримання як доказу протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.10.2016 за участю свідка ОСОБА_12 і визнання його недопустимим, не має. Оцінка цьому доказу судом дана з урахуванням показів свідка, даних в судовому засіданні, а також у сукупності з іншими доказами, у тому числі і версії обвинуваченого, відтак висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 у незаконному заволодінні автомобілем марки "ВАЗ" модель 21063, державний номер НОМЕР_1 є правильними.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Доводи апеляційної скарги прокурора на предмет невідповідності призначеного покарання обставинам кримінального провадження та тяжкості кримінальних правопорушень, а також особі обвинуваченого внаслідок його м`якості колегія суддів вважає необґрунтованими. Апелянтом фактично порушуються питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання та пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Вирішуючи питання про розмір покарання ОСОБА_7 ,суд врахував відомості про особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості вчинених ним правопорушень, їх наслідки, відсутність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Усі перелічені апелянтом обставини у сукупності з іншими (зокрема те, що транспортні засоби були повернуті потерпілим) були враховані судом при призначенні покарання.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання,відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, висновок суду щодо розміру покарання призначеного ОСОБА_7 є обґрунтованим, доводи зазначені в апеляційній сказі прокурора правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Разом з цим, колегія суддів вважає слушними доводи зазначені в доповненні до апеляційної скарги обвинуваченого на предмет необхідності зарахування йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні покарання до моменту набрання вироком законної сили, виходячи з наступного.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.2 ст.4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Положення ч.5 ст.72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч.1 ст.72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч.2 ст.4 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, яким передбачено зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що в розумінні ч.1 ст.5 КК України є зворотною дією закону, який «іншим чином поліпшує становище особи».

У тому разі, коли особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню також підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, однак в такому випадку це вже буде прямою дією закону в часі.

Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як зворотної, так і прямої дії кримінального закону в часі.

Частина 2 статті 5 КК України визначає, що Закон про кримінальну відповідальність, який встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Із мотивувальної частини вироку вбачається, що судом було застосовано положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року та зараховано у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення тільки з 31 травня 2016 року по 20 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, при цьому в резолютивній частині допущено помилку і зазначено розрахунок - один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В той же час, Законом № 2046-VIII від 18 травня 2017 року, який набрав чинності 21 червня 2017 року, частину 5 ст.72 КК України викладено у наступній редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».

Таким чином, Закон № 2046-VIII від 18 травня 2017 погіршує становище осіб, а тому не має зворотної дії у часі, тобто він не може поширюватися на факти й відносини, що виникли до його прийняття, про що фактично і йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Отже, у випадку, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року включно і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, то застосування Закону № 2046-VIII буде неправильним, оскільки зворотна дія цього закону як такого, що «іншим чином погіршує становище особи» в розумінні ч.2 ст.5 КК України не допускається, і в такому разі, під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29 вересня 2018 року у справі №663/537/17.

У зв`язку з наведеним колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зарахування строку попереднього ув`язнення з моменту затримання по день набрання вироком законної сили, а саме з 31 травня 2017 по 10 січня 2019 року включно, на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року - із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 і прокурора Кам`янсько-Дніпровського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 серпня 2018 року, стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 31.05.2017 по 10.01.2019 року включно, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4