Справа №592/7681/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/757/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/7681/16, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 травня 2018 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України та держави Ізраїль, уродженця м. Львів, мешканця м. Бат-ям, держави Ізраїль, раніше не судимого,

обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

До апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , відповідно якої просить вирок суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким виправдати ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 12 років позбавлення волі. Зараховано ОСОБА_6 у строк покарання час його екстрадиції з 28.12.2015 року по 13.05.2016 року включно з розрахунком один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в розмірі 16501 грн. 20 коп.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 зазначає, що даний вирок є незаконним та винесений з істотними порушеннями кримінального процесуального законодавства. Зазначені потерпілим ОСОБА_9 такі особи, як ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ані в ході досудового розслідування, ані під час судового засідання, не були допитані, відповідно суд не мав права посилатися на їх покази в ухваленому вироку. Також невідомо чи взагалі існують такі особи, та чи дійсно відбувалася розмова з потерпілим та ними. Викликає сумніви інформація стосовно пропонування ОСОБА_6 потерпілому про здійснення вбивства так званого ОСОБА_12 , оскільки не відомо чому ОСОБА_9 не повідомив про це органи поліції. Судом не обґрунтовано було відмовлено у задоволені клопотання сторони захисту про проведення судово-медичної експертизи для підтвердження або спростування факту наявності порізу на руці ОСОБА_6 , на що вказувала свідок ОСОБА_13 . Крім того даний свідок пояснила суду, що бачила як ОСОБА_6 тримав щось у лівій руці, проте обвинувачений правша. Відтворення обстановки та обставин події за участю свідка ОСОБА_13 є формою дачі свідчень свідком та складені протоколи не можуть бути покладені в основу вироку, оскільки у наданих у суді свідчень свідок, не повідомляла суду, що у ОСОБА_6 був у руці ніж та не бачила жінку, яка відкривала двері, а лише почула голос через зачинені двері. Крім того свідок описала зовсім інше розташування її та обвинуваченого на площадці перед квартирою. Висновки судових трасологічних експертиз лише підтверджують той факт, що потерпіла дійсно сама відкрила двері, однак ні яким чином не підтверджують мети обвинуваченого на вбивство. Крім того відбитки пальців залишені потерпілою не можуть бути підтвердженням умислу або дій ОСОБА_6 , та могли залишитися у різний проміжок часу. Долучений аудіозапис нібито розмови ОСОБА_9 з ОСОБА_11 , нічим не підтверджені, крім того не було перевірено в законний спосіб чи дійсно це голос ОСОБА_11 . При огляді місця події було виявлено багато крові, а з показань ОСОБА_6 після візиту до квартири ОСОБА_9 , він поїхав на громадському транспорті в напрямку залізничного вокзалу. А враховуючи, що кров було виявлено навіть на панелі "домофону", перилах та інших місцях, то можна зробити висновок, що особа яка вчинила вбивство була також в крові, та не могла залишитися непомітною в громадському транспорті. Стороною захисту були надані документи, які підтверджують, що після повернення ОСОБА_6 додому, останній мешкав за своїм місцем проживання, працював, що вказує на те, що він ні яким чином не укривався та не вів себе як особа, яка вчинила тяжкий злочин. Жодний з доказів, досліджений в судовому засіданні ані прямо, ані опосередковано не вказує на причетність ОСОБА_6 до інкримінованого йому діяння.

За вироком суду, ОСОБА_6 28 червня 2012 року у період часу з 15 год. 00 хв. по 16 год. 00 хв., намагаючись зустрітися з ОСОБА_9 , обманним шляхом проник у квартиру АДРЕСА_1 . Проте, не зустрівши там ОСОБА_9 , на ґрунті особливих неприязних відносин, які склалися між ним та останнім, у зв`язку з відмовою ОСОБА_9 виконувати зобов`язання перед ним, з мотивів помсти останньому, з метою позбавлення життя, наніс ОСОБА_14 , матері ОСОБА_9 , яка в той час знаходилась у квартирі, принесеним із собою знаряддям, якому властива колюче-ріжуча дія, численні удари в різні частини тіла, у тому числі у місця розташування життєво-важливих органів. Внаслідок заподіяних ОСОБА_6 ножових поранень, ОСОБА_14 через нетривалий проміжок часу померла на місці. Смерть ОСОБА_14 настала внаслідок численних проникаючих колото-різаних ушкоджень грудної клітини та живота з пошкодженням грудини, ребер, легень, діафрагми, правої долі печінки та тонкого кишковника, гострого недокрів`я. Тілесні ушкодження у вигляді проникаючого пошкодження грудної клітини та черевної порожнини є небезпечними для життя, мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті і кваліфікуються як тяжкі. Тілесні ушкодження у вигляді непроникаючих пошкоджень грудної клітки, обличчя, шиї, голови та верхніх кінцівок, прямого зв`язку з настанням смерті не мають і кваліфікуються як легкі.

Вислухавши доповідь судді, обвинуваченого з захисником, які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, потерпілих з представником, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважають вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог кримінального процесуального закону України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 68 КПК України визначено, що у разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача).

Згідно роз`яснень, що містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 "Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві", суди повинні додержувати вимог закону щодо мови, якою проводиться судочинство. Особам, які беруть участь у справі і не володіють мовою судочинства, забезпечується право робити заяви, давати показання, заявляти клопотання, знайомитися з усіма матеріалами справи, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, і користуватися послугами перекладача.

Пункт 6 частини першої статті 407 КПК України визначає, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду в разі, якщо суд припустився істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 КПК України, слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, а саме українською мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 42 КПК України, підозрюваний, обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.

Допомога перекладача надається з метою забезпечення засад рівності та змагальності, що є складовою права на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до вимог п.п. "е" п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею одержувати безоплатну допомогу перекладача.

Згідно положення п. (а) ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2000 року, ухваленому у справі "Маттоціа проти Італії", детальніше прописано: "Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію загальних фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь - якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. b ч. 3 ст. 6 Конвенції.

Згідно положень вищенаведених норм, обвинуваченому, який є уродженцем та громадянином іноземної держави та не володіє мовою, якою здійснюється кримінальне судочинство повинно бути повною мірою забезпечено можливість розуміння справи щодо нього, суті пред`явленого обвинувачення та ведення свого захисту.

Очевидним є те, що особа, яка неповною мірою розуміє, що саме відбувається, неспроможна захистити свої права та інтереси законним шляхом.

Як убачається з наявних у матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_6 є уродженцем м. Львова, та у вересні 1999 року оформив документи на виїзд до держави Ізраїль на постійне місце проживання, документований проїзним документом дитини серії АР 534046 від 13.03.1998 року для виїзду до Ізраїлю. З 24 липня 2000 року, ОСОБА_6 перебуває на консульському обліку Посольства України в Державі Ізраїль. Крім того матеріали кримінального провадження містять копію паспорта ОСОБА_6 , як громадянина держави Ізраїль. Тобто сторона обвинувачення не надала суду інформацію, що указана вище особа вільно володіє українською мовою.

Під час підготовчого судового засідання, обвинувачений ОСОБА_6 повідомив суду, що не володіє державною мовою.

Як встановлено колегією суддів, обвинувачений є громадянином України та держави Ізраїль, куди переїхав на постійне місце проживання, ще в дитинстві. Ці обставини свідчать про те, що останній не володіє українською мовою на такому рівні, щоб розуміти увесь хід судового розгляду.

З огляду на наведене, суд з`ясувавши, що обвинувачений не розуміє української мови, продовжив вести судовий розгляд на державній мові, і у виняткових випадків, перекладав окремі слова, речення, чим не забезпечив належного перекладу та розуміння обвинуваченого хід судового розгляду, наданих свідками пояснень.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у ході розгляду кримінального провадження, обвинувачений повинен розуміти усі деталі судового розгляду, зміст процесуальних дій та пояснень осіб, які приймають участь при розгляді, для можливості реалізації своїх прав.

Таким чином, судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 20, ст. 29 КПК України, чим допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження верховенства права, забезпечення права на захист та мову, якою здійснюється кримінальне провадження (п.п. 1,13,22 ч. 1 ст. 7 КПК України), ухвалений вирок підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. У зв`язку зі скасуванням вироку з процесуальних підстав, апеляційний суд не розглядає доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника.

Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання. При новому судовому розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , суду необхідно всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи, які викладені в апеляційній скарзі захисника та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що обставини по справі з моменту обрання запобіжного заходу не змінилися, продовжують існувати певні ризики, передбачені ст.177 КПК України, та які до теперішнього часу певною мірою обґрунтовували застосування до обвинуваченого такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Беручи до уваги наведене, з метою забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків в ході апеляційного розгляду, а також виконання процесуальних рішень у справі, колегія суддів вважає доцільним продовжити обвинуваченому строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 31 січня 2019 р.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 409, 411, 412, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 травня 2018 року відносно ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжити до 31 січня 2019 р.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4