Постанова
Іменем України

21 лютого 2019 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_7 ,
засуджений ОСОБА_8 ,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 13 лютого 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000174,

відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ст. 121 ч. 2, ст. 263 ч. 2 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала, та заперечення на неї
Вимогою захисника до суду касаційної інстанції є скасування судових рішень відносно засудженого ОСОБА_8 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Вимогу захисник мотивує порушенням вимог процесуального закону, що вважає істотними. Так, стверджує, що суд першої інстанції провів підготовче судове засідання в режимі відеоконференції без згоди обвинуваченого ОСОБА_8 . Вважає, що безпідставно судами не визнано недопустимим доказом протокол добровільної видачі зброї (а саме холодної зброї, виданої ОСОБА_9 ), оскільки нормами процесуального закону такої процесуальної дії не передбачено. Та відповідно, на його думку, недопустимим мав бути визнаний й висновок експерта від 15 червня 2015 № 259Х за наслідками дослідження цієї зброї (ножа). Також зазначив, що судом на порушення вимог процесуального закону одночасно із ухваленням вироку не вирішено питання про необхідність улаштування неповнолітніх дітей або встановлення опіки чи піклування над дітьми, які залишаються без нагляду. Зазначає про недопустимість показань свідка ОСОБА_10 у зв`язку з порушенням права останнього на адвоката й надання суду показань під тиском. Вказує на проведення слідчих дій після завершення досудового розслідування, оскільки захисникам не було повідомлено про таке продовження. Крім того, зазначає про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України.

На вказану касаційну скаргу подано заперечення, в яких прокурор просить скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без зміни.

2. Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Суд першої інстанції, рішення якого оскаржується
За вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 жовтня 2016 року ОСОБА_8 засуджено за ст. 121 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років шість місяців; за ст. 263 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_8 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років шість місяців.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховано строк затримання його без ухвали слідчого судді з 20 квітня 2015 року до 23 квітня 2015 року та строк попереднього ув`язнення з 28 березня 2016 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку, що одному дню затримання та тримання під вартою відповідають два дні позбавлення волі.
У вироку також вирішено питання процесуальних витрат та долю речових доказів.

2.2 Суд апеляційної інстанції, рішення якого оскаржується
За ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13 лютого 2017 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_8 без зміни.

2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами
19 квітня 2015 року близько 03:40 ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи поблизу місця № 43 у вагоні № 14 нічного швидкісного потягу № 118 сполученням ЧернівціКиїв, який слідував залізничним перегоном поблизу станції Жмеринка, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, реалізуючи виниклий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно, завдав пасажиру ОСОБА_11 один удар ножем із надписом «Columbia JinLang Company» в передню черевну стінку, заподіявши йому колото-різане поранення живота з пошкодженням попереково-ободової кишки, шлунку, підшлункової залози, печінки, портальної та нижньої порожнистої вен, що згідно із висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 від 21 травня 2015 року № 367 має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент спричинення, і стало причиною смерті ОСОБА_11 , яка настала о 13:03 того ж дня у Вінницькій міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги.

Вказані дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ст. 121 ч. 2 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Крім того, ОСОБА_8 19 квітня 2015 року, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, тримаючи при собі ніж із надписом «Columbia JinLang Company», у м. Вінниці зійшов з нічного швидкісного потягу, яким їхав, та попрямував до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, розташованого за адресою: вул. Свердлова, 185, м. Вінниця, де близько 10:0012:30 у приміщенні контрольно-пропускного пункту № 2 збув вказаний ніж, який відповідно до висновку експерта від 15 червня 2015 року № 259Х належить до холодної зброї, слюсарю господарчого відділення господарчого взводу зазначеного центру старшому солдату ОСОБА_9 за 120 грн. Останній надалі добровільно видав ніж співробітникам правоохоронного органу.

Вказані дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ст. 263 ч. 2 КК України як носіння та збут іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

3. Доводи інших учасників судового провадження
Засуджений та його захисник у засіданні суду касаційної інстанції подану захисником касаційну скаргу підтримали, просили задовольнити скаргу в повному обсязі.
Прокурори у засіданні суду касаційної інстанції заперечували проти доводів касаційної скарги захисника, наголошуючи на законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.1.1 Стаття 94. Оцінка доказів
Частина 1. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Частина 2. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

4.1.2 Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення
Частина 1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

4.1.3 Стаття 378.Заходи піклування про неповнолітніх, непрацездатних і збереження майна обвинуваченого
Частина 1. За наявності в обвинуваченого неповнолітніх дітей, які залишилися без нагляду, непрацездатних батьків, баби, діда, прабаби, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і залишилися без нагляду, суд зобов`язаний одночасно з ухваленням вироку порушити окремою ухвалою питання перед службою в справах дітей або відповідним органом опіки та піклування, органом соціального захисту населення про необхідність влаштування цих неповнолітніх, непрацездатних або встановлення над ними опіки чи піклування.

4.1.4 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 З урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі, та меж перегляду судом касаційної інстанції оскаржуваних судових рішень, встановлених Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК України), розгляд провадження судом касаційної інстанції здійснено в частині перевірки дотримання судами вимог процесуального закону.
5.2 Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 121 ч. 2, ст. 263 ч. 2 КК України, підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду в суді першої інстанції. Також цим судом оцінено сукупність таких доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку із дотриманням вимог ст. 94 КПК України (зокрема, на підставі показань потерпілих, свідків, письмових матеріалів провадження, зокрема, даних, що містяться у висновках експертиз тощо) [4.1.1].
Вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим й таким, що ухвалений згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
У вироку наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
5.3 Доводи скарги захисника щодо порушення прав обвинуваченого у зв`язку з проведенням підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції Суд вважає безпідставними, оскільки підготовче судове засідання в такому режимі не проводилось і було відкладено з підстав того, що обвинувачений проти цього заперечив та бажав особисто бути присутнім під час судового розгляду (а.к.п. 76, 77).
5.4 Щодо доводів захисника про невирішення у вироку суду питання щодо влаштування неповнолітніх дітей засудженого.
Так, за матеріалами провадження вбачається, що ОСОБА_8 проживав у домогосподарстві своєї матері разом з рідною сестрою та малолітнім сином. Захисник наголошує, що суд зобов`язаний був вирішити питання про влаштування малолітнього сина, який залишився без нагляду після ухвалення вироку відносно ОСОБА_8 , що вважає однією з підстав до скасування вироку. Втім суд зобов`язаний вживати заходи піклування про неповнолітніх тільки в разі, якщо останні залишилися без нагляду [4.1.3], чого судом у цьому провадженні встановлено не було, оскільки малолітній син перебував та перебуває під наглядом рідної бабусі.
5.5 Не вважає Суд істотним порушенням норм процесуального закону зафіксований у протоколі факт добровільної здачі зброї (в цьому разі холодної зброї, ножа) для непритягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 263 КК України на підставі ч. 3 ст. 263 КК України.
Як вбачається з матеріалів провадження, свідок ОСОБА_9 19 квітня 2015 року в приміщенні ККП придбав у обвинуваченого ОСОБА_8 ніж із написом «Columbia JinLang Company», який в подальшому переніс за місцем свого проживання у м. Вінниця.

Отже, фіксування факту такої видачі протоколом добровільної видачі зброї відповідає вимогам процесуального закону (ч. 1 ст. 104 КПК України), та було до того ж спрямоване як на прийняття рішення щодо кримінальної відповідальності, чи про звільнення особи від кримінальної відповідальності, так і на можливість застосування виданого предмету при вчиненні інших кримінальних правопорушень.
5.6 Безпідставні й твердження захисника про недопустимість показань свідка ОСОБА_10 . Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_10 надавав суду показання добровільно та при цьому він погодився їх надати без адвоката, судом роз`яснювались його права та обов`язки, на що останній підтвердив, що розуміє. Будь-яких скарг чи клопотань в подальшому до суду не подавав. Підстав стверджувати, що допит свідка, який не наполягав на адвокаті, надав суду показання добровільно, вважати недопустимим доказом Суд не вбачає.
5.7 Є необґрунтованими й твердження у скарзі захисника про продовження проведення слідства без повідомлення захисників, що спростовується матеріалами провадження. Апеляційним судом також ретельно перевірялося вказане твердження шляхом допиту слідчого, прокурора тощо. Крім того, в матеріалах провадження також міститься акт, коли захисники відмовлялись ставити підпис про отримання клопотання про продовження строку досудового розслідування.
5.8 У цьому провадженні апеляційний суд діяв у межах наданих йому процесуальним законом повноважень. Апеляційний розгляд суд здійснив відповідно до положень кримінального процесуального закону. Оскаржувана захисником ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки містить вичерпну відповідь щодо доводів апеляційної скарги захисника, які є аналогічними наведеним у касаційних скаргах.
5.9 Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, а отже, підстави до задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 436, 441, 442 КПК України, пунктами 46 параграфа 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 13 лютого 2017 року відносно засудженого ОСОБА_8 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3