УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0004815

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2018 року у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрово Петровського району Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого згідно ст. 89 КК України,

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпіла ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2018 року ОСОБА_5 засуджений:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 5 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 5 місяців.

Визначено строк відбування обчислювати з дня затримання 22.09.2017 р.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений та захисник просять вирок суду змінити у частині кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України, перекваліфікувавши дії останнього з ч. 3 ст. 185 КК України на ч.1 ст. 185 КК України(за епізодом викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 ).

ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. За ч.2 ст. 185 КК України вважати його засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_5 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Обвинувачений та захисник зазначають, що вирок є незаконним та підлягає зміні. Посилаються на те, що суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону та неповно дослідив фактичні обставини кримінального провадження за епізодом вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, надав неправильну оцінку доказам, в основу вироку поклав припущення та часткове визнання вини обвинуваченим.

Посилаються на те, що обвинувачений визнав вчинення крадіжки мобільного телефону Iphone ES, який належав потерпілій ОСОБА_9 , однак заперечував, що при цьому проник до житла. ОСОБА_5 стверджував, що перебував у будинку на законних підставах, оскільки із господарем будинку робив стяжку в одній з кімнат, там зберігав свої речі, інструмент, мав вільний доступ до будинку.

Стверджують, що судом в порушення ст. 91 КПК України не в повній мірі досліджені обставини проникнення обвинуваченого до буд. АДРЕСА_2 . Зокрема, не встановлено спосіб вчинення злочину, а саме спосіб проникнення обвинуваченого як у приміщення будинку, так і на територію подвір`я, не встановлений спосіб залишення будинку та подвір`я, не з`ясовано із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання здійснено проникнення, не з`ясовано, з якою метою обвинувачений опинився у будинку.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

12.10.2016 р., близько о 13 год., ОСОБА_5 , скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку сторонніх осіб, проник до будинку по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав у ОСОБА_9 мобільний телефон Iphone ES вартістю 17 499 грн 90 коп.

14.04.2017 р., близько 15 год., ОСОБА_5 , знаходячись у кв. АДРЕСА_3 , скористався тимчасовою відсутністю уваги з боку ОСОБА_10 , повторно таємно викрав в останньої мобільний телефон марки NOMI вартістю 500 грн, який належить потерпілій ОСОБА_11 .

Судом першої інстанції ОСОБА_5 визнаний винним:

- у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у житло, та його дії кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України;

- у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, та його дії кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційних скарг, думку потерпілої ОСОБА_9 та прокурора про їх необґрунтованість, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, повторно дослідивши обставини кримінального провадження (за епізодом від 12.10.2016 р.) та допитавши обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілу ОСОБА_9 , апеляційній суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України (за епізодом викрадення 14.04.2017 р. телефону ОСОБА_11 ), та кваліфікація дій ОСОБА_5 апелянтами не оспорюється. Тому висновки суду в цій частині не обговорюються.

Що стосується висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, які оспорюють апелянти, то вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджені доказами, які досліджені як під час розгляду кримінального провадження судом першої, так і апеляційної інстанцій.

Так, обвинувачений ОСОБА_12 під час судового розгляду у суді першої інстанції за епізодом таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 пояснив, що вкрав телефон, а після цього його затримали працівники поліції.

Між тим, в апеляційній скарзі обвинувачений та його захисник зазначили про інші обставини вчинення злочину, зазначивши про те, що обвинувачений визнав вчинення крадіжки мобільного телефону Iphone ES, який належав потерпілій ОСОБА_9 , однак заперечував, що при цьому проник до житла. Вказали, що в суді ОСОБА_5 стверджував, що перебував у будинку на законних підставах, оскільки із господарем будинку робив стяжку в одній з кімнат, там зберігав свої речі, інструмент, мав вільний доступ до будинку.

Допитаний під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 стверджував, що в суді першої інстанції він надавав такі ж показання за епізодом викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 , як зазначено в апеляційних скаргах. Не заперечував, що зайшов до будинку та викрав телефон, який був в одній із кімнат.

Однак, ці доводи не є слушними, оскільки згідно даним журналу судового засідання та даним звукозапису технічними засобами, таких пояснень ОСОБА_5 не надавав. Між тим, хоча під час розгляду в суді першої інстанції обвинувачений спочатку захист своїх інтересів здійснював самостійно, але в подальшому за його клопотанням був залучений захисник. Проте, і після залучення захисника обвинувачений своїх показань за епізодом від 12.10.2016 р. не змінював.

Крім того, наведені в апеляційних скаргах доводи апелянтів перевірені апеляційним судом шляхом допиту обвинуваченого ОСОБА_13 , а також потерпілої ОСОБА_9 , яка не була допитана в суді першої інстанції.

Так, потерпіла ОСОБА_9 суду пояснила, що у будинку по АДРЕСА_2 , за місцем її проживання, у подвір`ї проводилися ремонтні роботи. У зв`язку із тим, що вона очікувала приїзду автомобіля з будівельними матеріалами, ворота до будинку були відчинені. Її чоловік вдома був відсутній. Вона увійшла у будинок та не зачинила двері. Телефон вона залишила в одній із кімнат, та займалася своїми справами. Через деякий час виявила, що телефон відсутній. В мобільному телефоні була включена функція відстеження знаходження телефону.

За результатами відстеження зрозуміла, що телефон викрадений, оскільки було видно, що телефон був у особи, яка пересувалася. У зв`язку із чим. була викликана поліція і в той же день затримано ОСОБА_5 . Також пояснила, що її чоловік наймав для ремонту двох чоловіків, але обвинуваченого серед них ніколи не було. Ні вона, ні її чоловік до затримання ОСОБА_5 останнього не знали взагалі, і речей своїх, зокрема, інструменти, в їх будинку не зберігав.

Таким чином, пояснення потерпілої ОСОБА_9 спростовують доводи апелянтів про те, що обвинувачений робив ремонт у належному їй будинку, і нібито мав безперешкодний доступ до цього будинку.

З заяви ОСОБА_5 від 13.10.2016 р. вбачається, що він добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон "Iphone ES", який викрав з будинку по АДРЕСА_2 .

Аналізуючи пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 в суді першої та апеляційної інстанцій, суд вважає, що його пояснення повністю спростовані показаннями потерпілої ОСОБА_9 , з яких слідує, що 12.10.2016 р. ОСОБА_5 , скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку власниці будинку АДРЕСА_2 , зайшов до подвір`я, та проник до будівлі, звідки таємно викрав мобільний телефон ОСОБА_9 .

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним викладено у відповідності вимог ст. 374 КПК України із зазначенням усіх необхідних елементів, у тому числі способу вчинення злочину, а саме що ОСОБА_5 , скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку сторонніх осіб, проник до буд. АДРЕСА_2 .

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, визнавши ОСОБА_5 винним за епізодом від 12.10.2016 р. у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у житло, та його дії правильно кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України.

Підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого за цим епізодом з ч.3 на ч.1 ст. 185 КК України, про що просять апелянти, відсутні.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65-67 КК України.

Суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів (один злочин за ч.2 ст. 185 КК України є злочином середньої тяжкості, а інший за ч.3 ст. 185 КК України тяжким злочином).

Також враховані дані про особу винного, який на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у Миколаївському обласному наркологічному диспансері з діагнозом: зловживання алкоголем, за місцем проживання характеризується негативно.

Враховано часткове визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину як обставини, що пом`якшують покарання. Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені.

Покарання ОСОБА_5 призначено в межах санкції ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України. На думку апеляційного суду, призначене покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстави для пом`якшення призначеного покарання відсутні.

За такого, апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418,419, 424, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2018 року у відношенні ОСОБА_5 -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3