У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" жовтня 2018 р. Дніпровський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, -

В С Т А Н О В И В :
В провадження Дніпровського районного суду м.Києва надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України.

Клопотання мотивоване тим, що 25 червня 2018 року наказом №1993/5 Міністерством юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21.04.2017 року вироком Желєзнодорожного районного суду м.Орла Російської Федерації, ОСОБА_4 засуджено із застосуванням ч.3 ст.69 КК РФ до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених п «г» частини четвертої статті 228.1 (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням мережі «Інтернет», групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі) та за частиною третьої статті 30, частиною п`ятою статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням мережі «Інтернет», за попередньою змовою групою осіб, в особливо великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_4 відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія №9 УФСВП Росії по Курській області». Строк відбуття покарання закінчується 02.11.2025 року.

Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, заявник просить суд визначити норми (статті, частини статей) Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винним та визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 на підставі вироку Желєзнодорожного районного суду м. Орла Російської Федерації від 21.04.2017 року.

В судовому засіданні прокурор клопотання Міністерства юстиції України підтримав та просив його задовольнити.

Представник Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, в клопотанні зазначено про розгляд справи за відсутності представника. Відповідно до положень ч.1 ст.610 КПК України неявка представника Міністерства юстиції України не перешкоджає розгляду справи, у зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе проводити розгляд клопотання у відсутність заявника виходячи з доводів клопотання та додатків до нього.

Вивчивши матеріали клопотання з додатками, вислухавши пояснення прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970, які ратифіковані Україною 22.09.1995 та 26.09.2002 відповідно.

Згідно із ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.

Крім того, згідно до ст.10 «Конвенції про передачу засуджених осіб» від 21.03.1983 року, у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.

Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироці для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Відповідно до ч.1 ст.11 вищевказаної конвенції, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган:

a) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку;

b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом;

c) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі;

d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Згідно з ч.3,4 ст.610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

З клопотання поданого Міністерством юстиції України вбачається, що воно відповідає вимогам ч.4 ст.610 КПК України.

Як вбачається, з вироку Желєзнодорожного районного суду м.Орла Російської Федерації від 21.04.2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п. «г» ч.4 ст.228.1 КК РФ, ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК РФ, тобто дії останнього кваліфіковані судом іноземної держави, відповідно як незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням мережі «Інтернет», групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі та як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням мережі «Інтернет», групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі.

Крім того, відповідно до вищезазначеного вироку Желєзнодорожного районного суду м.Орла Російської Федерації від 21.04.2017 року ОСОБА_4 засуджений за злочин, передбачений п. «г» ч.4 ст.228.1 КК РФ до покарання у виді 8 років (восьми) позбавлення волі та за злочин, передбачений ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК РФ до покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі, при цьому остаточне покарання ОСОБА_4 призначено на підставі ч.3 ст.69 КК Російської Федерації шляхом часткового складання покарань у виді 10 років позбавлення волі.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів клопотання та додатків до нього ОСОБА_4 є громадянином України та відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_1 виданого Дніпровським РУ ГУ МВС України в місті Києві 12 серпня 2009 року останнім місцем його реєстрації є АДРЕСА_2 .

Поряд з цим, відповідно до заяви ОСОБА_4 , останній має бажання не відбутий строк покарання відбувати на території України.

Відповідно до законодавства України, відповідальність за вищевказані кримінальні правопорушення передбачено, а саме: ч.2 ст.307 КК України «незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів у великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб» та ч.3 ст.307 КК України, «незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах».

Крім того, необхідно врахувати ту обставину, що відповідно до законодавства України злочин передбачений ч.3 ст.307 КК України не було доведено до кінця, з причин, які не залежали від волі особи, а отже необхідно застосувати ч.2 ст. 15 КК України: «Замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі».

Враховуючи, що остаточне покарання ОСОБА_4 було призначене за сукупністю злочинів, то при визначенні остаточного покарання при приведенні вироку іноземної держави у відповідність до законодавства України, підлягає застосуванню ч.1 ст.70 КК України: «при сукупності злочинів, суд призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань».

Відповідно до ч.3 ст.68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Враховуючи що вироком Желєзнодорожного районного суду міста Орла Російської Федерації від 21.04.2017 року, ОСОБА_4 призначено покарання із застосування ч.3 ст.69 КК РФ у виді 10 років позбавлення волі, суддя Дніпровського районного суду м.Києва приходить до висновку про визначення остаточного строку покарання засудженому ОСОБА_4 , аналогічного до призначеного вироком іноземної держави у виді 10 років позбавлення волі, в тому числі за кожний злочин окремо без застосування положень ст.69 КК України, оскільки строки покарання за кожною статтею, за якими засуджено ОСОБА_4 знаходяться в межах санкцій ч.2 ст.307 та ч.3 ст.307 КК України.

Також враховуючи, що покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку, суд не застосовує до ОСОБА_4 додаткове покарання, у виді конфіскації майна, що передбачене ч.2 ст.307 та ч.3 ст.307 КК України як обов`язкове додаткове покарання, при цьому підлягають застосування положення ст.69 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9-10 «Конвенції про передачу засуджених осіб» від 21.03.1983 року, ст.ст.606-610 КПК України, ст.ст.15, 68, 307 КК України, суд-

У Х В А Л И В :
Клопотання начальника Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити.

Визначити, що відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним вироком Желєзнодорожного районного суду міста Орла Російської Федерації від 21.04.2017 року, передбачена ч.2 ст.307 КК України та ч.2 ст.15 ч.3 ст.307 КК України.

Визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі вироку Желєзнодорожного районного суду міста Орла Російської Федерації від 21.04.2017 року за ч.2 ст.307 КК України 8 (вісім) років позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України без конфіскації майна.

Визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі вироку Желєзнодорожного районного суду міста Орла Російської Федерації від 21.04.2017 року за ч.2 ст.15 ч.3 ст.307 КК України 9 (дев`ять) років позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України без конфіскації майна.

Визначити остаточний строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі вироку Желєзнодорожного районного суду міста Орла Російської Федерації від 21.04.2017 року, відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань 10 (десять) років позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з 21.04.2017 року.

Зарахувати строк відбування покарання з 03 листопада 2015 року до 20 квітня 2017 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу, не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя