постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНи
22 січня 2019 року
м. Київ
справа № 216/4081/15-к
провадження № 51- 3815км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
засуджених ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),
ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року у кримінальному провадженні № 0004065 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, пунктами 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК),та
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 146, пунктами 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року визнано винуватими та засуджено до покарання у виді позбавлення волі :
- ОСОБА_5 : за ч. 3 ст. 146 КК на строк 10 років, за пунктами 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією всього належного йому майна.
- ОСОБА_6 : за ч. 3 ст. 185 КК на строк 4 роки, за ч. 3 ст. 146 КК на строк 10 років, за пунктами 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією всього належного йому майна.
Вирішено питання про цивільні позови, запобіжні заходи, речові докази та процесуальні витрати.
За цим вироком також засуджено ОСОБА_10 (за ч. 2 ст. 146 КК) судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.
Як установив суд, ОСОБА_5 6 вересня 2012 року взяв у борг у ОСОБА_11 50 тис. дол. США, які обіцяв повернути у кінці лютого 2014 року. В середині грудня 2014 року ОСОБА_5 , усвідомлюючи відсутність у нього коштів для повернення боргу, запропонував ОСОБА_6 допомогти йому вчинити умисне вбивство ОСОБА_11 , на що той погодився.
22 грудня 2014 року ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_6 , що вони поїдуть до ОСОБА_11 . Цього ж дня близько 20:00 ОСОБА_5 домовився з ОСОБА_11 про зустріч біля гаражу останнього, розташованого в мікрорайоні «Військове містечко-1» у м. Кривому Розі. За вказівкою ОСОБА_5 . ОСОБА_6 підшукав знаряддя вбивства два металеві прути, які поклав до салону автомобіля «ВАЗ-2106» (д.н.з. НОМЕР_1 ).
Рухаючись указаним автомобілем по дорозі з с. Степове в напрямку м. Кривого Рогу, поблизу с. Трудолюбівка вони підібрали на трасі їхнього знайомого ОСОБА_10 , який також мав намір їхати до міста. У салоні автомобіля ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_10 про їх намір залякати ОСОБА_11 та попросив допомогти, на що той погодився.
У зазначений день близько 21:00 ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 на автомобілі під керуванням останнього приїхали на обумовлене місце зустрічі.
Дочекавшись, коли ОСОБА_11 вийшов із гаража, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 відповідно, металевим прутом та кулаками почали завдавати йому ударів по голові та інших частинах тіла, від яких той упав на підлогу. В цей час ОСОБА_5 перегородив автомобілем вихід із гаражу та включив дальнє світло фар, щоб випадкові перехожі їх не помітили.
Далі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проникли до гаражу, де відшукали та забрали боргові розписки, після чого залишили вказане приміщення.
У гаражі ОСОБА_6 також побачив та викрав з нього телевізор «Orion» вартістю 1100 грн, який належав потерпілому.
Скориставшись безпорадним станом ОСОБА_11 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 поклали його в багажник автомобіля, тим самим незаконно позбавивши волі потерпілого.
З метою доведення задуманого до кінця ОСОБА_5 та ОСОБА_6 поїхали у безлюдне місце і по дорозі висадили з автомобіля ОСОБА_10 , який не знав про їх дійсні наміри і думав, що виконав свою роль у спільному залякуванні потерпілого.
Під`їхавши до гаражів на вул. Пісковій у м. Кривому Розі, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 зупинили автомобіль, витягнули з багажника і поклали на землю ОСОБА_11 , який був у свідомості, однак через свій стан не міг вчиняти активні дії, після чого кожний зі значною силою завдав потерпілому не менше трьох ударів металевим прутом по голові.
Потім знову поклали ОСОБА_11 у багажник автомобіля та поїхали у напрямку водойми поблизу с. Красне Криворізького району, прибувши до якої приблизно о 22:00, витягнули потерпілого з багажника на землю і завдали йому зі значною силою численних ударів металевими прутами по голові, чим заподіяли несумісних із життям тілесних ушкоджень, від яких потерпілий на місці помер.
Щоб приховати вбивство ОСОБА_11 , ОСОБА_6 за вказівкою ОСОБА_5 перетягнув тіло потерпілого за ноги до заростей очерету, де його було знайдено працівниками міліції 21 березня 2015 року.
Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 14 червня 2017 року залишив указаний вирок без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
На думку засудженого, досудове розслідування та судове слідство у справі було проведено односторонньо,з обвинувальним ухилом, неповно та необ`єктивно. Вказує, на те що суд першої інстанції порушив вимоги процесуального законодавства щодо безпосередності дослідження доказів, що поза увагою судів обох інстанцій без належної оцінки залишилися порушення, допущені органом досудового розслідування при огляді трупа та прилеглої території 21 березня 2015 року, які було проведено без участі захисника, що відповідно до ст. 87 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) тягне за собою визнання цього доказу недопустимим.
Також засуджений наголошує на тому, що суд першої інстанції належним чином не перевірив його заяви про застосування незаконних методів слідства з боку працівників міліції. Вважає, що вирок місцевого суду постановлено з порушенням вимог статей 370, 374 КПК, оскільки наведені у ньому висновки суду про його винуватість у вчиненні злочинів належним чином не обґрунтовано. Крім того, зазначає, що при перегляді справи суд апеляційної інстанції вказаних порушень не усунув, а тому прийняте цим судом рішення не може вважатися постановленим із дотриманням вимог статей 370, 419 КПК.
Засуджений ОСОБА_5 у касаційній скарзі просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
На його думку, вирок місцевого суду постановлено з порушенням вимог статей 370, 374 КПК, оскільки суд належним чином не обґрунтував у ньому висновків про його винуватість у вчиненні злочинів. Вважає, що досудове розслідування та судове слідство у справі було проведено односторонньо та з обвинувальним ухилом, неповно і необ`єктивно, що суд першої інстанції порушив вимоги процесуального законодавства щодо безпосередності дослідження доказів. Крім того звертає увагу на те, що поза увагою судів обох інстанцій без належної оцінки залишилися порушення допущені органами досудового розслідування під час проведення 21 березня 2015 року огляду трупа та прилеглої території за участю засудженого ОСОБА_6 без залучення захисника, що відповідно до вимог ст. 87 КПК є підставою для визнання цього доказу недопустимим.
Зазначає, що під час апеляційного розгляду справи суд не усунув порушень допущених судом першої інстанції, і залишив у силі незаконний та необґрунтований вирок.
Позиція інших учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтримали вимоги, викладені в касаційних скаргах, просили Суд скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Прокурор виступив проти задоволення касаційних скарг та просив залишити судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При цьому згідно зі ст. 438 КПК однією з підстав для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно зі ст. 370 КПК законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею ст. 91 КПК передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо і не може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, а згідно з ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав у судовому засіданні або які було отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Відповідно до положень ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та іншими законами України, міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, що надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.
Відповідно до ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Проте, апеляційний суд переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Як убачається з матеріалів провадження, апеляційний суд, встановивши під час аналізу доказів, наданих стороною обвинувачення на підтвердження винуватості обох засуджених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, факт порушення права на захист ОСОБА_6 при проведенні огляду трупа та прилеглої території від 21 березня 2015 року (зафіксованому у відповідному протоколі та за допомогою відеофіксації), не надав цьому факту належної оцінки з огляду на вимоги п. 3 ч. 2 та п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК.
Поза увагою суду апеляційної інстанції та без належної правової оцінки залишилось також те, що суд першої інстанції зазначив у вироку, як доказ винуватості засуджених протокол одночасного допиту ОСОБА_6 та ОСОБА_5 під час досудового розслідування 10 червня 2015 року, що не узгоджується з положеннями ст. 23 КПК, відповідно до вимог якої суд отримує показання учасників кримінального провадження усно і може прийняти як доказ пояснення осіб, які не дають їх безпосередньо, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.
Допущені порушення Верховний Суд вважає істотними, тобто такими, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Вказані істотні порушення норм процесуального права перешкоджають суду касаційної інстанції дійти безспірного висновку про винуватість або невинуватість ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів і це питання підлягає перевірці в порядку глави 31 КПК.
Зважаючи на викладене, Суд визнає необхідним касаційні скарги засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити частково, ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду цьому суду слід усунути допущені порушення, та з урахуванням положень ст. 404 КПК і наданих процесуальних можливостей, взявши до уваги доводи апеляційних та касаційних скарг, із дотриманням вимог статей 370, 419 КПК постановити у справі законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 434, 436, 441 та пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційні скарги засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3