Житомирський апеляційний суд
Справа №276/469/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
підозрюваного: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 18 березня 2019 року про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Слідчий слідчого СВ Хорошівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання підозрюваному по кримінальному провадженню № 0000108 від 16 березня 2019 року за ч.3 ст.289 КК України ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в якому вказав, що 16.03.2019 року близько 12 год. 38 хв. у ОСОБА_7 , який рухався по вул. Героїв України в смт. Хорошів Хорошівського району Житомирської області на автомобілі марки "Geely" сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та неповнолітнім ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виник спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння автомобілем, який рухався попереду, марки ВАЗ 2105 червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , належного ОСОБА_14 .

У вказаний день та час ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , перебуваючи поблизу ДУ «Музей коштовного та декоративного каміння», що в смт. Хорошів по вул. Героїв України, 58 Хорошівського району, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння автомобілем за попередньою змовою групою осіб, на автомобілі марки "Geely" сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснили обгін автомобіля марки ВАЗ 2105 червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , після чого створили аварійну ситуацію, що призвела до його зупинки.

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 вийшли з автомобіля, на якому пересувалися та підійшли до автомобіля марки ВАЗ 2105 червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , після чого відчинили передні водійські та пасажирські двері, застосовуючи погрози, а також насильство, що є небезпечним для життя та здоров`я також пасажиру вказаного автомобіля, ОСОБА_15 , після чого, із застосуванням фізичної сили, витягли їх з автомобіля, та продовжили наносити тілесні ушкодження. У цей час, ОСОБА_12 , з метою використання зазначеного вище автомобіля марки ВАЗ 2105 червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 для задоволення особистих потреб, дістав з кишені курточки потерпілого ОСОБА_14 ключі від автомобіля, після чого проник до його салону. Продовжуючи спільний злочинний умисел, спрямований на протиправне вилучення транспортного засобу у власника всупереч його волі, ОСОБА_12 , знаходячись на водійському сидінні у салоні автомобіля, за допомогою ключа, запустив двигун вказаного автомобіля, та почав рухатися прямо. Однак, проїхавши близько 100 м. автомобіль марки ВАЗ 2105 червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 заглох.

В послідуючому ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 залишили місце вчиненого злочину.

Викраденим майном ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 а ОСОБА_13 розпорядилися на власний розсуд, а саме залишили неподалік 22-ї Державної пожежної рятувальної частини Хорошівського районного сектору Управління ДСНС України в Житомирській області, що в смт. Хорошів по вул. Героїв України, 64 Хорошівського району Житомирської області, заподіявши ОСОБА_14 матеріального збитку на суму 50 000 грн.

Своїми умисними діями, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, поєднаними з погрозою та застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_14 , ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбачений ч.3 ст. 289 КК України.

Ухвалою слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 18 березня 2019 року клопотання слідчого задоволено частково. Обрано підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , громадянину України запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово без використання засобів електронного контролю та покладено на підозрюваного ОСОБА_7 такі обов`язки: прибувати до слідчого та прокурора за викликом; не відлучатись за межі смт Хорошів Житомирської області без дозволу слідчого, прокурора та суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та роботи;

Строк дії ухвали 60 днів з 18 березня 2019 року по 16 травня 2019 року.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нове рішення про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб з визначенням розміру застави 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Посилається на те, що при винесенні оскаржуваної ухвали слідчим суддею не дотримано вимог ст. 177, 178, 183 КПК України. Зокрема у тексті оскаржуваної ухвали не мотивовано, чому ОСОБА_7 обрано саме запобіжний захід у виді домашнього арешту, а не тримання під вартою. Слідчим суддею при оцінці відомостей про особу підозрюваного ОСОБА_7 не враховано, що він вже впливав на потерпілих та можливих свідків. Крім того, поклавши на підозрюваного обов`язок не відлучатися за межі смт.Хорошів, адресу місця проживання, яку не повинен залишати ОСОБА_7 , судом у резолютивній частині ухвали не конкретизовано, що суперечить вимогам ч.1 ст. 181 КПК України. У зв`язку з наведеним ОСОБА_7 для перешкоджання встановленню істини у справі може продовжити незаконно впливати на потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , свідків, інших підозрюваних ОСОБА_17 (житель АДРЕСА_2 ), ОСОБА_12 (жителя АДРЕСА_3 ), неповнолітнього ОСОБА_13 (жителя АДРЕСА_3 ). Слідчим суддею не враховано, що протиправні дії вчинялися ОСОБА_7 у складі групи осіб, в денну пору доби, супроводжувалися насильством небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, тривалий час ніким припинялися. Присутні при цьому випадкові перехожі поза власною волею сталі свідками. Характер вчинених правопорушень та подальша поведінка підозрюваних свідчить про їх стійку антигромадську позицію, тому подалі перебування на волі підозрюваного ОСОБА_7 перешкодить встановлю істини у справі. Зважаючи на суворість передбачених покарань за ч.3 ст. 289 КК України та ч.2 ст. 286 КК України, наявність відомостей, які характеризують підозрюваного, його подальшу поведінку після скоєння кримінальних правопорушень, наявна сукупність обставин, які дають підстави переконатися, що негативні підстави впливу на свідків будуть уявлятися підозрюваному меншим злом, аніж подальша кримінальна відповідальність за вчинене правопорушення. Стверджує, що викладені обставини в сукупності дають підстави вважати, слідчим суддею не в повній мірі оцінені ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під варте може не забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, підозрюваного та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий та прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеного у клопотанні.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного постійного місця роботи, репутацію підозрюваного, майновий стан підозрюваного, наявність судимостей, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч.5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення під 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча Суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Слідчий суддя зазначених вимог закону взагалом дотримався, рішення щодо обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного саме у вигляді домашнього арешту відповідає меті застосування запобіжного заходу забезпеченню належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Як вбачається з матеріалів провадження та встановлено під час розгляду клопотання слідчого в суді першої інстанції, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаним з погрозою та застосуванням насильства, за який передбачено покарання у виді від 7 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої. Разом з тим, розглядаючи клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею вірно встановлено, що такий запобіжний захід в даному випадку обрано бути не може, оскільки ОСОБА_7 хоча і підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину та за місцем проживання характеризується негативно, проте раніше не судимий, має молодий вік, тому застосування виключного запобіжного заходу не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, тому слідчий суддя правильно прийшов до висновку про те, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відповідає особі підозрюваного і зможе запобігти існуючим ризикам.

Доказів про те, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та його належної процесуальної поведінки, прокурором та слідчим не надано, а також вони відсутні в матеріалах провадження.

З вказаним висновком також погоджується і колегія суддів, оскільки зазначені обставини підтверджені в судовому засіданні як прокурором, так і слідчим та відповідають матеріалам кримінального провадження.

З огляду на викладене, доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора про те, що слідчий суддя з достатньою повнотою не дослідив обставини, з якими закон пов`язує необхідність обрання такого запобіжного заходу, не надав аналізу ризикам та те, що тільки такий запобіжний захід як тримання під вартою зможе забезпечити виконання покладених на підозрюваного обов`язків, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду провадження та не грунтуються на його матеріалах.

Наявність двох ризиків, встановлених під час розгляду слідчим суддею клопотання слідчого, а також те, що ОСОБА_7 не працює, неодружений, дітей на утриманні не має, вчинив особливо тяжкий злочин за попередньою змовою групою осіб, поєднаним з погрозою та застосуванням насильства, що може свідчити про можливість переховування від органу досудового слідства та суду, в даному випадку, враховуючи інші обставини провадження, не може бути безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також прокурором не надано доказів того, що цілодобовий домашній арешт не зможе запобігти такому ризику як можливість здійснення неправомірного впливу на потерпілого, свідків чи інших підозрюваних в провадженні.

На переконання колегії суддів саме запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, забезпечення його належної процесуальної поведінки, та зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

За наведених обставин підстав для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, наведених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.

Крім того слід додати, що обираючи ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженцю та жителю АДРЕСА_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідим суддею малося на увазі застосування цілодобового арешту за місцем проживання підозрюваного, а саме в АДРЕСА_1 . Тому слід вважати, що домашній арешт підозрюваному обрано саме за вказаною адресою.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 18 березня 2019 року про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: