Справа № 487/148/14-к
Провадження № 1-кп/487/54/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2019 року Заводського районного суду м. Миколаєва у складі колегії: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , законного представника обвинуваченого - ОСОБА_8 , захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , перекладача - ОСОБА_11 , розглянувши кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ст. ст. п.4, 7, 12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 186 КК України та ОСОБА_7 за ст. ст. п. 4, 7, 12 ч.2 ст. 115 КК України,
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ст. ст. п.4, 7, 12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 186 КК України та ОСОБА_7 за ст. ст. п. 4, 7, 12 ч.2 ст. 115 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 строком на 60 діб з продовженням раніше встановленого обов`язку щодо заборони йому в період з 22-00 год. до 07-00 год. залишати місце постійного проживання: квартиру АДРЕСА_1 без дозволу суду, посилаючись на те, що ним вчинено особливо тяжкий злочин та продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на теперішінй час не зменшилися, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків по данному кримінальному провадженню.
В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилаючись на те, що ОСОБА_12 підрозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, а аткож на існування ризиків, передачених п.п. 1,3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України щодо можливості переховуватися від суду, впливати на свдіків у данному кримінальному прловадженні, шляхом залякування або схивлення їх від дачі показань, а також з урахуванням негативної характеристики обвинваченого, те що обвинувчений на момент вчиненян злочину не працював і не навчався , батьки не мають впливу на сина, відсутність стійких соціальних звязків,свідчать протее, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_10 заперечував проти заявленого клопотання прокурора, посилаючись на те, що відсутні будь-які законні підстави для тримання його під вартою.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 просив віирішити клопотання прокурора на розсуд суду.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_13 та його законний представник не заперечували проти задоволення клопотання.
Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Розгляд кримінального провадження продовжується, але у ОСОБА_7 і ОСОБА_6 закінчується строк дії запобіжного заходу.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 4, 7, 12 ч.2 ст. 115 КК України.
ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, який було продовжено ухвалами суду.
Згідно з вимогами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного.
Згідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до вимог ст.181 КПК України, враховуючи, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вказаному злочині, вік та стан його здоров`я, відсутність міцності соціальних зв`язків, те, що він негативно характеризується, не навчається та не працює, що свідчить про доведеність прокурором ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, які на теперішінй час не зменшилися, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків по данному кримінальному провадженню, суд приходить до висновку, що домашній арешт є запобіжним заходом, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченому ОСОБА_14 та вважає за доцільне продовжити ОСОБА_14 строк запобіжного заходу у виді домашнього арешту на два місяці, з продовженням обмеження щодо заборони з 21-00 год. до 07-00 год. залишати місце постійного проживання: квартиру АДРЕСА_1 без дозволу суду.
Обвинувачений ОСОБА_6 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ст. ст. п.4, 7, 12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 186 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України віднесені до категорії тяжких злочинів (ч.2 ст. 186 КК України) та особливо тяжких злочинів (п.4, 7, 12 ч.2 ст. 115 КК України).
ОСОБА_6 ухвалою від 06.11.2018 року змінено запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою, у зв`язку з не виконанням обов`язків покладених на нього судом при застосуванні запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а саме: порушив умови обраного запобіжного заходу щодо заборони цілодобово залишати місце свого постійного проживання, а також вчинив нове кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я людини, обвинувальний акт за ч.2 ст. 125 КК України відносно ОСОБА_6 направлено до Центрального районного суду м. Миколаєва.
Ухвалою суду від 18.12.2018 року ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вид тримання під вартою.
Судовий розгляд по справі триває, але у обвинуваченого закінчується 15.02.2019 року строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно ст. 177 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Таким чином, оцінюючи всі обставини у їх сукупності, у тому числі беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання ОСОБА_6 винуватим у вказаних злочинах, а також особу обвинуваченого, відсутність міцності соціальних зв`язків, те, що він негативно характеризується, не навчається та не працює, батьки не мають впливу на свого сина, при цьому вежелів, які б сприяли перебуванню його за визначеним місцем не встановлено, що свідчить про доведеність прокурором ризиків, передбачених п.п. 1,3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися і існують до теперішнього часу, а саме: переховуватися від суду, з метою уникнення покарання, з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, незаконно впливати на свідків у данному кримінальному провадженню, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 вчинив новий злочин проти життя та здоров`я людини, під час застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Таким чином, суд приходить до переконання, про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення безперервного розгляду провадження в суді та виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а вік та стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджають застосування у відношенні нього вказаного виду запобіжного заходу.
Застосований до обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку, застосований запобіжний захід відносно обвинуваченого кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
На підставі викладеного суд приходить до переконання про наявність підстав для продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Доводи захисника ОСОБА_10 суд вважає необґрунтованими.
Керуючись ст. 177, 183, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту продовжити на 60 днів до 04.04.2019 року, з обмеженнями щодо заборони в період з 21-00 год. до 07-00 год. залишати місце постійного проживання: квартиру АДРЕСА_1 без дозволу суду.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утримання в державної установі «Миколаївський слідчий ізолятор» на 60 днів до 04.04.2019 року до 17-00 годин.

Попередити ОСОБА_7 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, роз' яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Обов`язки по контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_7 покласти на працівників Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області
Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий судя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3