ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/348/19 Справа № 185/1587/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю Алпен Трейд на ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2019 року про арешт майна, -
ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 22 лютого 2019 року було частково задоволено клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та накладено арешт шляхом заборони на відчуження та розпорядження на документи: свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_1 , свідоцтво на повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 34-996 від 19.10.2018 року, а також на вантажний автомобіль марки Вольво д/н НОМЕР_2 з спеціалізованим напівпричепом цистерною д/н НОМЕР_3 та накладено арешт шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування на дизельне паливо ДП-3Євро5-В0, об`ємом 29917 л, масою 25190 кг. В іншій частині у задоволенні клопотання відмовлено.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначає, що оскільки автомобіль з напівпричепом, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю Алпен Трейд, був використаний для поставки пального, за яке Товариство з обмеженою відповідальністю Гроссенергосервіс обманним шляхом отримало оплату від Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтаторг, на даний час досудовим слідством не встановлено, чи причетні представники Товариства з обмеженою відповідальністю Алпен Трейд до вчинення шахрайських дій, є достатні підстави вважати зазначене у клопотанні майно речовим доказом у кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю Алпен Трейд ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали про накладення арешту. Просить постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, незаконною та такою, що винесена із суттєвим порушенням матеріального і процесуального законодавства.
Апелянт вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю Алпен Трейд не є ані підозрюваним, ані обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0000423 від 22 лютого 2019 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Зазначає, що слідчий повинен був навести обставини, які б давали їй підстави вважати, що Товариство з обмеженою відповідальністю Алпен Трейд має наміри приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження майна щодо якого розглядалось клопотання питання про арешт. Під час надання пояснень в рамках кримінального провадження № 0000423 та у судовому засіданні Товариством з обмеженою відповідальністю Алпен Трейд повідомлялось, що останні сприяють слідству, надають всю наявну інформацію та відомі дані щодо Товариства з обмеженою відповідальністю Гроссенергосервіс та не мають наміру перешкоджати слідству та приховувати майно щодо якого розглядалось клопотання про арешт.
Також апелянт вказує, що ані автомобіль, ані технічна документація, ані дизельне паливо щодо якого розглядалось клопотання про арешт майна не відповідає першому критерію у відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України, тобто ці об`єкти матеріального світу не мають слідів та не містять в собі інші відомості, які можуть бути використані слідством як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Щодо другого критерію, передбаченого ч. 1 ст. 98 КПК України, апелянт вказує, що кримінальне провадження № 0000423 від 22.02.2019 року порушено за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, тобто предметом даного кримінального правопорушення є грошові кошти, якими Товариство з обмеженою відповідальністю Гроссенергосервіс заволоділи шляхом обману. Щодо третього критерію, передбаченого ч. 1 ст. 98 КПК України апелянт повідомляє, що майно, на яке ухвалою слідчого судді накладено арешт є власністю Товариства з обмеженою відповідальністю Алпен Трейд, іншого в рамках кримінального провадження не встановлено та сумнівів щодо таких обставин не було оголошено ані слідчим, ані слідчим суддею.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до такого висновку.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі Смирнов проти Росії було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
З наданих матеріалів вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що 21.02.2019 року близько 12:20 години невідомі особи представившись представниками ТОВ Гроссенергосервіс та невідомі особи, представившись представниками ТОВ Алпен Трейд, повідомивши завідомо неправдиву інформацію під приводом продажу дизельного палива заволоділи грошовими коштами в сумі 667 029 грн., чим спричинили ТОВ Нафтоторг матеріальний збиток на вказану суму.
За даним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000423 від 22.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
21.02.2019 року був проведений огляд вантажного автомобіля марки Вольво д/н НОМЕР_2 з спеціалізованим напівпричепом цистерною д/н НОМЕР_3 , в якій міститься дизельне паливо ДП-3-Євро5-В0, об`ємом 29917 л, масою 25190 кг, які було вилучено, а також було вилучено документи: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 та свідоцтво на повірку законодавчого регульованого засобу вимірювальної техніки №34-996 від 19.10.2018 року.
У своєму клопотанні слідчий просить накласти арешт, шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування на документи (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 та свідоцтво на повірку законодавчого регульованого засобу вимірювальної техніки №34-996 від 19.10.2018 року) та вантажний автомобіль марки Вольво д/н НОМЕР_2 з спеціалізованим напівпричепом цистерною д/н НОМЕР_3 , в якій міститься дизельне паливо ДП-3-Євро5-В0, об`ємом 29917 л, масою 25190 кг, оскільки вони мають значення речового доказу, а також у разі повернення даного автомобіля, може бути створена перешкода у встановленні об`єктивної істини у кримінальному провадженні, а також для запобігання можливості пошкодження, знищення чи відчуження суттєвих доказів необхідно накласти арешт.
Під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов вірного висновку, що клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , про арешт майна підлягає частковому задоволенню.
Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Постановою слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 вантажний автомобіль марки Вольво д/н НОМЕР_2 з спеціалізованим напівпричепом цистерною д/н НОМЕР_3 , в якій міститься дизельне паливо ДП-3-Євро5-В0, об`ємом 29917 л, масою 25190 кг, а також документи: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 та свідоцтво на повірку законодавчого регульованого засобу вимірювальної техніки №34-996 від 19.10.2018 року, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000423.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З урахуванням наведеного, щодо майна, на яке рішенням слідчого судді було накладено арешт, є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речових доказів, достатніх для вжиття на цьому етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження, а отже арешт на це майно був накладений з дотриманням вимог закону, і доводи апеляційної скарги такого висновку колегії суддів не спростовують.
Що стосується апеляційних доводів про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю Алпен Трейд не є ані підозрюваним, ані обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000423, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки дане питання не є вирішальним на даному етапі кримінального провадження при вирішенні питання про арешт майна.
Що стосується посилань апелянта на недостатню обґрунтованість ухвали слідчого судді про арешт майна, то вони є його особистою суб`єктивною оцінкою та не обґрунтовують необхідності скасування вірного по суті судового рішення.
З урахуванням наведеного підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.
За викладених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю Алпен Трейд залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2019 року про арешт майна залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: