ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/397/19 Справа № 191/2674/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року про відмову у задоволені клопотання про умовно-дострокове звільнення,
за участю:
секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого - ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року, відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції посилався на те, що не можливо визнати поведінку засудженого як сумлінну, оскільки відсутні заохочення та стягнення, він не працює та намірів працювати не висловлює, уникає виконання робіт із благоустрою установи і не приймає участь в жодних виховних заходах, що свідчить про не доведення виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений зазначає, що не згодний з ухвалою, оскільки, на його думку, суд не зазначив поважних причин для відмови в задоволенні клопотання, та не врахував, що він не працює за станом здоров`я, так як має певні захворювання.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, засудженого, який просив задовольнити його скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги засудженого та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
На підставі ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше половини строку покарання за злочин середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин і не менше двох третин строку покарання за умисний тяжкий злочин.
Окрім того, за змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
З матеріалів судового провадження видно, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, звільнявся вже 17.03.2016 з місць позбавлення волі умовно-достроково, на цей час відбуває покарання за вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 25.10.2016, яким його засуджено до 3 років 3 місяців позбавлення волі за ст. 185 ч.3, ст. 71 КК України.
В СВК № 94 ОСОБА_5 перебуває з 21.12.2016 по теперішній час, не працевлаштований. За характеристикою намірів працевлаштуватись не висловлює, до виконання вимог персоналу установи не завжди ставиться сумлінно через особисту неорганізованість. Ні заохочень, ні стягнень не має, участі у виховних заходах та в роботі самодіяльних організацій не бере. Соціально-корисні зв`язки має задовільні.
Відмовляючи у задоволенні клопотання суд врахував зазначене, що загалом не є позитивним для характеристики засудженого ОСОБА_5 , та знайшло підтвердження під час з`ясування обставин у провадженні, тому, відповідно до вимог ч.2 ст. 81 КК України, суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_5 не довів свого виправлення, наявності сумлінної поведінки, та на цей час не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Сам по собі факт наявних захворювань і медичні довідки з цього приводу, на які посилається засуджений у своїй апеляційній скарзі, і які ним долучені до матеріалів справи, не свідчить про неможливість його працевлаштування загалом і оцінюються у сукупності з іншими даними і встановленими обставинами щодо поведінки засудженного.
Відповідно до ч.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання є зразковою та свідчить про становлення його на шлях виправлення, та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407,409 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року про відмову в задоволені клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4