Провадження № 1-кп/639/160/19
Справа № 639/4645/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню зареєстрованому 09 липня 2018 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000715 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, працюючого на момент вчинення злочину експедитором на ТОВ «Опт Рітейл», на даний час працюючого токарем револьверника на ПП «Технік-Магістраль», не одруженого, раніше судимого: 14.12.2018 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.286 КК України до 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 один рік, із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 19.06.2018, о 19 год. 10 хв., перебуваючи за кермом технічно справного автомобілю «ГАЗ 3302», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який стояв у правого краю проїжджої частини за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 83 в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України (далі Правила), згідно з якими: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та п.10.9 Правил відповідно до яких «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб», діючи з необережності, перед початком руху заднім ходом, не переконався, що його маневр буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, проявив при цьому необачність, почав рух автомобілю заднім ходом та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який знаходився позаду автомобіля, внаслідок чого ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження у вигляді забито-рваної рани в області лівої гомілки з ушкодженням фасцій литкового м`яза і переднього великогомілкового м`яза, з подальшим розвитком кураєвого некрозу рани і абсцесу лівої підколінної області; ссадна в області правого колінного суглоба, садна в області тулуба.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-14/569-А/18 від 06.08.2018 вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеню тяжкості, та перебувають у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Згідно висновку комплексної судової автотехнічної експертизи та експертизи звуко-, відеозапису №795/796/141/18 від 06.08.2018 у даній дорожній обстановці водій автомобіля «ГАЗ 3302» ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п.10.1 та 10.9 Правил, мав технічну можливість запобігти виникненню події ДТП та його дії, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даним ДТП.

Дотримуючись засад кримінального судочинства, а саме доступу до правосуддя і змагальності сторін та свободи в поданні ними доказів, відповідно до вимог ст. 351 КПК України, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , визнав себе винним та пояснив, що скоїв злочин при обставинах наведених вище. Фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, кваліфікацію злочину, а також наслідки злочину не оспорював, також визнає цивільний позов потерпілого в повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив покази обвинуваченого ОСОБА_7 , пояснив, що злочин, який скоїв останній, було скоєно при зазначених вище обставинах, шкоду обвинувачений потерпілому не відшкодував, тому він вимушений був звернутися до суду з позовною заявою, фактичні обставини справи він також не оспорює.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 вважали недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які не оспорюються ОСОБА_7 . Цю позицію підтримала і сторона обвинувачення.

Судом роз`ясненні положення ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам процесу вони зрозумілі.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини, а також те, що сторони не піддають сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності його позиції, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням матеріалів досудового розслідування, зокрема даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України) є доведеною. Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.

Даними, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він має постійне місце реєстрації та проживання, працював на момент вчинення злочину експедитором на ТОВ «Опт Рітейл», за місцем якого характеризувався позитивно, з 25.01.2019 року працює токарем револьверника на ПП «Технік-Магістраль», за місцем якого характеризується також позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий, не одружений.

Обставинами, що пом*якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття та визнання своєї вини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України та враховує роз`яснення Верховного Суду України, викладені в постанові №7 від 04 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме з принципів справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного злочину, обставини що пом`якшують покарання, особу ОСОБА_7 його відношення до скоєного злочину та вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів можливо без відбуття покарання в місцях позбавлення волі, а тому слід обрати покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, поклавши на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

При застосуванні вимог ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд враховує послідовну позицію ОСОБА_7 під час досудового розслідування і розгляду справи в суді, яка направлена на визнання своєї вини в повному обсязі.

Оскільки судом встановлено, що злочин, який є предметом теперішнього розгляду обвинуваченим ОСОБА_7 було вчинено до винесення вироку Фрунзенським районним судом м. Харкова від 14 грудня 2018 року, тому суд призначає йому покарання за сукупністю злочинів відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Наведене відповідає вимогам ст. 50 КК України, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином у розмірі 63189 грн. 58 коп. та моральної шкоди - у розмірі 50 000 грн.

Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, чи самій фізичній чи юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд вважає позовні вимоги потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування спричиненої матеріальної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі на суму 63189 грн. 58 коп., оскільки вказані вимоги підтверджені належними письмовими доказами: чеками на медичні препарати, витраченими на лікування потерпілого згідно призначень лікаря, листом з диспетчерської служби таксі, залізничними та авіаційними квітками, заброньованих для проведення відпустки, робочих відряджень та ділових зустрічей, договором про надання правової допомоги та розрахунком сум витрат (а.с.47-78).

Що стосується позовних вимог потерпілого про відшкодування спричиненої моральної шкоди в сумі 50000 грн., то суд на підставі ст.ст.23,1167 ЦК України вважає необхідним задовольнити її повністю, враховуючи при цьому характер та тривалість моральних переживань, емоційних та душевних страждань потерпілого в зв`язку з отриманими ним тілесними ушкодженнями середньої тяжкості, порушенням звичного життєвого укладу, що є доведеним, виходячи з принципу розумності та справедливості, вважає обгрунтованим саме такий розмір спричиненої шкоди підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого згідно ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 374, 377 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді обмеження волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитом строком 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2018 року більш суворим, призначити покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитом строком 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.

Заявлений цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином 63189 грн. 58 коп., моральної шкоди - 50000 грн., а всього 113189 грн.58 коп.

Речові докази, а саме: диск «Verbatim» CD-R RW 700Mb/80min 52х, який містить файл 20180627_211503. МР4 залишити зберігатися в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати у розмірі 4576 грн. за проведення експертизи стягнути з ОСОБА_7 на користь держави з перерахуванням зазначених коштів з позначкою виду платежу - за проведення експертиз.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1