Номер провадження: 11-сс/785/2117/18
Номер справи місцевого суду: 501/3589/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 захисника ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 05.12.2018 року, якою було задоволено клопотання слідчого СВ Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеської області ОСОБА_9 про арешт майна, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001092 від 03.12.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого та був накладений арешт на мобільний телефон «Xiaomi Note 4», IMEI: НОМЕР_1 .

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_8 захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді про арешт майна, посилаючись на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та винесеною з порушеннями норм кримінального процесуального законодавства, оскільки під час розгляду клопотання слідчий суддя не врахував, що вилучений мобільний телефон не є знаряддям злочину,власник мобільного телефону не є підозрюваним, в зв`язку з чим мобільний телефон не може бути доказом у кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Так, згідно ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно ст.168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно ст. 170 ч.ч. 1-4 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку .

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

2. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

4. У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ст. 173 ч.ч. 1,2 п.5 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати розумність та спів розумність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Апеляційний суд, дослідивши клопотання слідчого та надані до нього матеріали провадження, вважає, що слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання з наступних обставин.

Так, в клопотанні слідчого, в обґрунтування вимог арешту майна зазначено, що в провадженні СВ Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0001092 від 03.12.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 02.12.2018 за адресою: АДРЕСА_1 , знайдено труп ОСОБА_10 (протокол огляду), який помер в результаті отриманих тілесних ушкоджень (лікарське свідоцтво).
Під час досудового розслідування слідчим було отримано від особи, можливо, причетної до вчинення злочину - Ав ОСОБА_11 , добровільно виданий ним мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 4», Imei: НОМЕР_1 , долучений до матеріалів кримінального провадження у якості речового доказу (заява про видачу мобільного телефону).
03.12.2018, під час огляду (протокол огляду), слідчим було встановлено, що телефон містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження (протокол огляду предмета).
Таким чином, в клопотанні слідчого підставою для накладення арешту на майно зазначено, що мобільний телефон є речовим доказом, так як містить інформацію щодо зазначених обставин кримінального правопорушення.
Слідчим суддею встановлено, що інформації, яка міститься на мобільному телефоні, може свідчити про обставини вчиненого кримінального правопорушення, в зв`язку з чим необхідно накласти арешт для збереження доказу.
Слідчий суддя врахував співрозмірність обмеження права власності та наслідки арешту майна для власника майна.
Таким чином, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 173 ч. 2 КПК України, дослідив надані до клопотання матеріали, та прийшов до обґрунтованого висновку, що органами досудового розслідування надано достатньо доказів,що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вилучене майно є доказом кримінального правопорушення. В оскаржуваній ухвалі слідчого судді була обґрунтовано зазначена наявність правових підстав для арешту майна, передбачених ст. 170 ч.ч.1-4 КПК України.

З наведених підстав, в ухвалі слідчого судді обґрунтовано зазначено, що правові підстави, зазначені в клопотанні слідчого, підтверджуються наданими до нього матеріалами досудового розслідування.
Доводи апеляційної скарги про те, що накладення арешту на майно є незаконним, так як правові підстави, зазначені в клопотанні, не доведені, апеляційний суд до уваги не приймає.
При таких обставинах,апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки її доводи підтвердження не знайшли, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2,404,405,419,422 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 захисника ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 05.12.2018 року, якою було задоволено клопотання слідчого СВ Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеської області ОСОБА_9 про арешт майна, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001092 від 03.12.2018 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошений 27.12.2018 року, о 14:00 год.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підпис) (підпис) (підпис)
Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду
Одеської області ОСОБА_2