ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5672/17
провадження № 1-кп/753/340/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0012593 від 06.11.2016 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Дарницьким районним судом м. Києва проводиться судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України.

Головуючим у судовому засіданні поставлено на обговорення питання щодо запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , строк його дії спливає 02 квітня 2018 року.

Прокурор вважає необхідним продовжити строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, чинити тиск на потерпілих та свідків, вчинити нові правопорушення. Крім того, просила врахувати тяжкість інкримінованих йому злочинів та особу обвинуваченого, який під час досудового розслідування перебував у розшуку.

Захисник ОСОБА_4 , думку якої підтримав обвинувачений, просила змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, посилаючись на те, що ризики, наведені прокурором є надуманими.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 29 Конституції України ніхто не може бути арештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а згідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
Як вбачається з матеріалів провадження під час досудового розслідування відповідно до ухвали слідчого судді від 09.02.2017 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід - тримання під вартою, який неодноразово продовжувався відповідно до ухвал Дарницького районного суду м. Києва в ході судового розгляду, зокрема до 02 квітня 2018 року включно.

Розглядаючи тривалість періоду затримання не абстрактно, а оцінюючи в даному конкретному випадку відповідно до особливостей такого затримання (W проти Швейцарії, Штегмюллер проти Австрії, Вемгофф проти Німеччини, Панченко проти Росії, Бекчиєв проти Молдови), суд вважає, що в даному випадкує обов`язкова умова - condition sine qua non правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачений вчинив злочин.

Судом встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, покарання за які передбачено у виді позбавлення волі, в тому числі строком до 10 років.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 6.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого.
Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).
Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує особу останнього, якийзгідно характеризуючих матеріалів, постійного місця роботи та єдиного джерела доходів немає, неодружений, на утриманні нікого немає, зареєстрований та проживає в Луганській області, будучи раніше неодноразово судимим на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив.

При цьому, суд не відхиляє доводів сторони захисту, викладених на користь обвинуваченого та враховує, що ані тяжкість обвинувачення, ані серйозність покарання не є доказом наявності ризиків, вказаних прокурором, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо), однак у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а тому підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 інших, більш м`яких запобіжних заходів, які зможуть забезпечити його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків на думку суду немає, ризики, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обставини, які при цьому враховувались не зменшилися та є триваючими, а доказів, які б вказували протилежне, суду надано не було, тому суд вважає необхідним продовжити раніше обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строків, встановлених ст. 197 КПК України.
З огляду на викладене, а також враховуючи те, що злочини, у яких обвинувачується ОСОБА_5 , вчинені із застосуванням насильства, суд не визначає розмір застави.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 331 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 18 травня 2018 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя: