Провадження № 1-о/756/1/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 березня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши заяву засудженого ОСОБА_6 від 15 серпня 2018 року про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2010 року, -

в с т а н о в и л а:
У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває заява ОСОБА_6 від 15 серпня 2018 року про перегляд вироку Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2010 року за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року відкрито провадження за вищевказаною заявою.
Посилаючись на п. 4. ч. 2 ст. 459 КПК України, заявник просить переглянути вирок Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2010 року за нововиявленими обставинами. Як нововиявлені обставини ОСОБА_6 зазначив відсутність дозволу Апеляційного суду м.Києва на прослуховування його мобільного телефону та мобільного телефону ОСОБА_8 , дозволу на проведення оперативно-технічних заходів відносно ОСОБА_8 та відсутність інформації про відкриття співробітниками ГУ БОЗ МВ ОРС "Захист".
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 просив задовольнити подану ним заяву у повному обсязі. Додатково пояснив, що органами досудового розслідування було допущено істотну фальсифікацію доказів у справі, які начебто свідчать про його винуватість у вчиненні ним інкримінованого йому злочину. Зокрема, його було затримано 24 жовтня 2008 року на автозаправочній станції «Барс», а кримінальну справу відкрито лише 25 жовтня 2008 року, тобто після фактичного затримання. Крім того, йому вдалось отримати дані про те, що насправді оперативно-розшукову справу «Захист» після звернення ОСОБА_9 до міліції (у зв`язку з начебто отриманим ОСОБА_9 замовленням на вбивство ОСОБА_10 , що було зафіксовано на диктофон) заведено не було, а відтак всі докази та показання допитаних в якості свідків співробітників міліції, які брали участь в оперативній комбінації щодо інсценування «вбивства» ОСОБА_10 , вели таємне спостереження за ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а також брали участь в їх затриманні - є доказами, здобутими в незаконний спосіб. Після звільнення з місць позбавлення волі він звернувся до Апеляційного суду м.Києва та отримав відповідь про те, що ухвали цього суду, яка б санкціонувала проведення негласних слідчих (розшукових) дій щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , не існує, а відтак недопустимими є докази, які покладено в основу вироку Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2010 року щодо результатів прослуховування телефонів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .
Водночас ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував ті обставини, що він посилався на незаведення оперативно-розшукової справи «Захист» та відсутність дозволу Апеляційного суду м.Києва щодо санкціонування негласних слідчих (розшукових) дій у касаційній скарзі на вирок Апеляційного суду м.Києва від 19 квітня 2010 року і що цим обставинам надавав правову оцінку Верховний Суд України.
Захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 доводи заяви про перегляд вироку Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2010 року за нововиявленими обставинами підтримала з підстав, викладених у такій заяві.
Прокурор ОСОБА_5 проти задоволення заяви ОСОБА_6 заперечила з тих підстав, що всі обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими і їм було надано оцінку Верховним Судом України.
Дослідивши матеріали кримінальної справи № 1-9/10 Апеляційного суду м. Києва, заяву засудженого ОСОБА_6 від 15 серпня 2018 року з доповненнями від 10 вересня 2018 року та додані до такої заяви матеріали, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Колегією суддів встановлено, що вироком Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2010 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років, а ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 27, п.п. 6,11 ч.2 ст. 115 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.
Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 7 вересня 2010 року вирок Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2010 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 змінено. Пом`якшено покарання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27, п.11 ч. 2 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі, а ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 27, п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 8 років позбавлення волі без конфіскації майна. В іншій частині вирок суду апеляційної інстанції залишено без змін.
Глава 34 Кримінального процесуального кодексу України передбачає особливий вид провадження провадження за нововиявленими обставинами.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно ч. 2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
На обгрунтування наявності нововиявленої обставини засуджений ОСОБА_6 посилається на відсутність дозволу Апеляційного суду м.Києва на прослуховування його мобільного телефону та мобільного телефону ОСОБА_8 , дозволу на проведення оперативно-технічних заходів відносно ОСОБА_8 та відсутність інформації про відкриття співробітниками ГУ БОЗ МВ ОРС "Захист".
Як вбачається з вироку Апеляційного суду м. Києва від 19.04.2010 року, колегія суддів суду апеляційної інстанції за наслідком дослідження доказів на досудовому слідстві, їх аналізу та зіставлення з іншими доказами у справі, дійшла до висновку про винність ОСОБА_6 в тому, що він мав умисел на вбивство ОСОБА_10 і винен в організації готування до вчинення умисного вбивства на його замовлення, тобто у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27, п.11 ч. 2 ст. 115 КК України.
Із змісту касаційної скарги, поданої 17 травня 2010 року до Верховного Суду України захисником ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_11 , вбачається, що захисник ще в травні 2010 року посилалась на те, що судом апеляційної інстанції не було з`ясовано наявність постанови суду про надання дозволу на застосування оперативно-розшукових заходів, а матеріали справи не містять посилання на дату заведення оперативно-розшукової справи «Захист» (а.с. 40-45, том № 7 справи № 1-9/10 Апеляційного суду м.Києва).
Розглядаючи касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України дала оцінку вказаним доводам та зазначила, що «відсутність у справі деяких процесуальних документів про доручення до справи в якості речових доказів даних, які здобуті під час оперативно-розшукових заходів, не спростовують висновків суду про доведеність вини засуджених у вчиненні інкримінованого злочину. При цьому дані оперативно-розшукових заходів не є домінуючими доказами у справі і вони не суперечать іншим доказам та показанням свідків».
Отже, посилання ОСОБА_6 як на нововиявлені обставини на відсутність дозволу на проведення оперативно-технічних заходів відносно ОСОБА_8 та відсутність інформації про відкриття співробітниками ГУ БОЗ МВ ОРС «Захист» - безпідставні, оскільки такі не є нововяивленими обставинами в розумінні ст. 459 КПК України та не можуть бути підставою для задоволення його заяви.
Щодо доводів ОСОБА_6 про те, що нововиявленою обставиною є відсутність дозволу Апеляційного суду м.Києва на прослуховування його мобільного телефону та мобільного телефону ОСОБА_8 , то колегія суддів виходить із того, що результати негласних слідчих (розшукових) дій не були єдиними та ключовими доказами під час ухвалення вироку щодо ОСОБА_6 .
Зокрема, крім матеріалів прослуховування мобільних телефонів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а також матеріалів, отриманих за результатами оперативно-технічних заходів відносно ОСОБА_8 , колегія суддів суду апеляційної інстанції дала оцінку: показанням свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які підтверджені протоколами виїмки, добровільної видачі тощо; автентичним даним вилученого комп`ютера ОСОБА_6 при проведенні 24 жовтня 2008 року обшуку в автомобілі ОСОБА_6 , серед файлів якого віднайдено фотографії місця проживання ОСОБА_14 , його транспортних засобів (які було зроблено задовго до затримання ОСОБА_6 ); даним скріпленого пружиною зошита, який також було віднайдено в автомобілі ОСОБА_6 під час проведення обшуку 24 жовтня 2008 року, в якому містились зроблені рукою ОСОБА_6 записи щодо варіантів, які йому підходять щодо ОСОБА_10 «убить, взорвать, уничтожить, лишить всего» (автентичність почерку ОСОБА_6 підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи).
З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення заяви ОСОБА_6 про перегляд вироку Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2010 року за нововиявленими обставинами.
Керуючись ст. ст. 459-467 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
Заяву засудженого ОСОБА_6 від 15 серпня 2018 року про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду м.Києва від 19 квітня 2010 року залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.
Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3