справа № 208/9866/13-к
провадження № 1-кп/208/145/18
УХВАЛА

09 листопада 2018 р. м. Кам`янське

Суд присяжних Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області під час здійснення провадження по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинувачених у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.4, п.12 ч.2 ст.115 КК України, розгляд якого здійснюється в порядку, передбаченому ч.3 ст.31 КПК України, судом присяжних у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_5

професійного судді ОСОБА_6

присяжних ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9

при секретарі: ОСОБА_10

за участю: прокурора ОСОБА_11

обвинувачених ОСОБА_1

ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_2

законного представника ОСОБА_12

Захисників ОСОБА_13

ОСОБА_14

ОСОБА_15

ОСОБА_16

при розгляді клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_14 про визнання доказів очевидно недопустимими та припинення їх дослідження по кримінальному провадженню за обвинувальним актом по обвинуваченню ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинувачених у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.4, п.12 ч.2 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, від прокуратури Дніпропетровської області отримано обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинувачених у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.4, п.12 ч.2 ст.115 КК України.

Захисником обвинуваченої ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_14 заявлено клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом - протокол проведення слідчого експерименту за участю свідків ОСОБА_17 (т. 3 а.с. 164-185) та ОСОБА_3 (т. 3 а.с. 186-219) від 06.11.2013 року протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_3 та ОСОБА_18 підозрюваних ОСОБА_19 та ОСОБА_2 (т. 4 а.с. 21-51) від 06.11.2013 року, та припинення їх дослідження в судовому засіданні.

Вважає вказані докази отримано з суттєвим порушенням прав людини та основоположних свобод, а також з істотним порушенням передбаченого кримінальним процесуальним законом порядку.

Відповідно до вимог ч. 3 п. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є також докази, що були отримані з показань свідка який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Свідку ОСОБА_3 було повідомлено про підозру 20.11.2013 року (т. 4 а.с. 133-139), того ж дня свідку ОСОБА_4 також було повідомлено про підозру (т. 4 а.с. 169-175). Тобто вказані свідки набули статус підозрюваного після проведення за їх участю слідчого експерименту.

Прокурор вважав зазначене клопотання таким, що заявлене передчасно. Відповідно до п.4,6 ч.2 ст.87 КПК України у разі отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, для з`ясування питань допустимості вказаних захисником доказів потрібно спочатку допитати обвинувачених, зокрема, щодо обставин проведення таких слідчих дій, як слідчий експеримент.

Вказана слідча дія була проведена за згоди самого ОСОБА_20 та Либи та їх законних представників, яким були роз`яснені їх права у тому числі й право не свідчити проти себе, відмовитися давати показання. Тобто, під час цієї слідчої дії права ОСОБА_21 та ОСОБА_22 порушено не було.

Крім того, на час проведення слідчого експерименту у слідчого не було достатніх підстав повідомити ОСОБА_20 та ОСОБА_23 про підозру, яка була пред`явлена тільки після проведення відповідних слідчих експериментів та експертиз.

Наведене свідчить про відсутність підстав визнавати зазначений протокол неналежним доказом, оскільки під час проведення цієї слідчої дії не було допущено істотного порушення прав і свобод Чернявського та Либи.

Вислухав заявлене клопотання, думку учасників судового засідання, суд присяжних приходить до наступних висновків.

Конституційний Суд України у Рішенні N 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України про те, що "обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом", дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому статтею 89 КПК.

Частиною першою статті 87 КПК передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд зауважує, що отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання. Аналіз положень частини другої цієї статті в редакції від 13 квітня 2012 року дає підстави зробити висновок, що саме вчинення з цією метою стороною обвинувачення діянь, які істотно порушують права і основоположні свободи людини, має наслідком визнання отриманих у такий неправомірний спосіб доказів недопустимими.

Законодавцем заборонено стороні обвинувачення вчиняти дії, спрямовані на примушування будь-якої особи до визнання винуватості або говорити з приводу підозри чи обвинувачення, а вчинення дій всупереч цій забороні має визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Так, пунктом 6 частини другої статті 87 КПК в редакції від 13 квітня 2012 року передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод діяння з отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Зміст цієї норми права вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог ч. 3 п. 1 ст. 87 КПК України в редакції від 14.10.2014 року недопустимим є також докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Дійсно, 06.11.2013 року за участю свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_17 проведено слідчий експеримент. 20.11.2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_17

повідомлено про підозру. Також слідчий експеримент за участю ОСОБА_3 , ОСОБА_17 проводився і за участю підозрюваних ОСОБА_24 та ОСОБА_2 , які на місці події надавали пояснення і щодо особистої участі у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення.

На думку суду, для з`ясування питань допустимості вказаних захисником доказів потрібно спочатку допитати обвинувачених, зокрема, щодо обставин проведення таких слідчих дій, правильності та достовірності даних протоколів, та встановити чи існують підстави вважати, що при проведенні цього слідчого експерименту слідчим були вчинені діяння, якими були б порушені права чи свободи або слідчий у будь-якій формі примушував би до визнання своєї винуватості,

Крім того, виходячи з положень ч.1 ст.86 КПК України допустимість доказів - це придатність їх для використання у кримінальному процесі за формою. Вимогами допустимості доказів є законність джерела, способу отримання доказів, процесуальне оформлення ходу і результатів проведення слідчих дій, належний суб`єкт, що має право проводити процесуальні дії з отримання доказів. Захисник в клопотанні не навів аргументів щодо незаконності джерела, способу отримання доказів, процесуального оформлення ходу і результатів проведення слідчих дій, чи підтверджують сторони кримінального провадження їх очевидну недопустимість, неналежності суб`єкта, що має право проводити процесуальні дії з отримання доказів, чи було у слідчого достатні дані вважати, що надалі ОСОБА_17 , ОСОБА_3 будуть визнані підозрюваними та обвинуваченими.

Без перевірки інших доказів сторонами обвинувачення та в разі наявності і доказів захисту, суд позбавлений можливості встановити всі обставини та підстави отримання таких доказів.

Отже, для прийняття відповідного процесуального рішення оцінка доказів повинна проводитися не тільки з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а і в їх сукупності, з врахуванням достатності та взаємозв`язку, без відокремлення один від одного в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

З огляду на положення ст.. ст.. 86,87 КПК України, які встановлюють критерії допустимості доказів в межах кримінального провадження, враховуючи підстави на які посилається захисник в своєму клопотанні, враховуючи заперечення надані прокурором, враховуючи вимоги діючого законодавства, суд вважає клопотання задоволенню не підлягає, вказані докази підлягають дослідженню з подальшим вирішенням їх недопустимості в порядку, визначеному ч. 1 ст. 89 КПК України.

Отже, очевидної недопустимості цих доказів на даній стадії судового провадження без дослідження їх взаємозв`язку з іншими доказами суд не вбачає.

З огляду на положення ст.. ст.. 86,87 КПК України, які встановлюють критерії допустимості доказів в межах кримінального провадження, враховуючи підстави на які посилається захисник в своєму клопотанні, враховуючи заперечення надані прокурором, враховуючи вимоги діючого законодавства, суд вважає клопотання задоволенню не підлягає, вказані докази підлягають дослідженню з подальшим вирішенням їх недопустимості в порядку, визначеному ч. 1 ст. 89 КПК України а отже, очевидної недопустимості цих доказів на даній стадії судового провадження без дослідження їх взаємозв`язку з іншими доказами суд не вбачає.

Керуючись ч.3 п. 1 ст. 87, ч. 2 ст. 89 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання про визнання очевидно недопустимими доказами

- протокол проведення слідчого експерименту за участю свідків ОСОБА_17 (т. 3 а.с. 164-185) та ОСОБА_3 (т. 3 а.с. 186-219) від 06.11.2013 року протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_3 та ОСОБА_18 підозрюваних ОСОБА_19 та ОСОБА_2 (т. 4 а.с. 21-51) від 06.11.2013 року - відмовити.

Вирішити питання недопустимості вказаних доказів в порядку, визначеному ч. 1 ст. 89 КПК України, з рахуванням всіх досліджених судом доказів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_5

Суддя ОСОБА_6

Присяжні ОСОБА_7

ОСОБА_25

ОСОБА_26