Номер провадження: 11-сс/785/1899/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 06 листопада 2018 року про відмову в застосуванні до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000144 від 03 квітня 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року було відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді прокурор Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 2 місяці.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, враховуючи вагомість наявних доказів та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, ОСОБА_8 може знищити спотворити або сховати докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливати на підлеглих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 який підтримав доводи апеляційної скарги, думку підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частиною 1 ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, зобов`язані встановити, чи доводять задані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику, ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обов`язок доведення існування зазначених обставин КПК України покладає на слідчого, прокурора, який звертається із відповідним клопотанням.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення.

ЄСПЛ неодноразово вказував, в тому числі і в рішеннях за скаргами проти України, що відповідно до подп. "3" п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язковою умовою взяття підозрюваного під варту, а також при продовженні строку тримання під вартою, невід`ємною частиною гарантій проти довільного застосування цього запобіжного заходу виступає наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину, не стільки за примхи слідства, скільки за оцінкою всіх поданих матеріалів до суду.

«Обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які переконують об`єктивного спостерігача, що, можливо, ця особа вчинила злочин (Постанова ЄСПЛ від 16.07.2009 по справі «Царьков (Tsarkov) проти Російської Федерації», скарга N 16854/03). При недостатності доказів причетності особи до злочину взяття особи під варту буде незаконно, а також продовження строків тримання під вартою, навіть якщо слідство має дані, що вказують на небезпеку переховування його від слідства тощо.

У рішенні «Влох проти Польщі» від 19 жовтня 2000 року, Європейський суд вказав на те, що наявність «обґрунтованої підозри» вимагає, щоб покладені в основу факти можна було обґрунтовано вважати такими, що вписуються в диспозиції однієї зі статей, які характеризують в кримінальному кодексі кримінальна поведінка.

Під час апеляційного розгляду було встановлено таке.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000144, розпочато на підставі повідомлення начальника Представництва внутрішньої безпеки в Одеській області УВБ СБ України з якого вбачається, що у 2013 році військовослужбовці Служби безпеки України шляхом надання органу приватизації документів, що містять недостовірні відомості, привласнили державне майно службову квартиру АДРЕСА_1 , яка належить Управлінню Служби безпеки України в Одеській області, чим спричинили державі збитки в особливо великих розмірах.

З вказаного повідомлення начальника Представництва внутрішньої безпеки в Одеській області УВБ СБ України вбачається те, що 21 жовтня 2013 року директор ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» ОСОБА_10 склав завідомо підроблений лист та довідку про склад сім`ї ОСОБА_11 , а 28 жовтня 2013 року орган приватизації Департаменту міського господарства ОМР незаконно видав розпорядження №220513 про передачу вказаної квартири у власність ОСОБА_11 , ОСОБА_12 без відома УСБУ в Одеській області, яка з 03 травня 2004 року включена до числа службових житлових приміщень Управління.

Досудове розслідування було розпочато військовою прокуратурою Одеського гарнізону Південного регіону України за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, оскільки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 пов`язані із проходженням військової служби.

30 вересня 2017 року вказане кримінальне провадження було закрито на підставі ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю події кримінального правопорушення.

03 жовтня 2018 року старшим слідчим СВ Приморського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 пред`явлено підозру ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України. Зі змісту повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_8 перебуваючи на посаді завідувача сектором обліку та розподілу житла Київської районної адміністрації Одеської міської ради, умисно, з корисливих мотивів, діючи в інтересах ОСОБА_12 , достовірно знаючи, що квартира АДРЕСА_1 включена до числа службових житлових приміщень УСБУ в Одеській області на підставі розпорядження № 448 Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 05 квітня 2004 року, прийняв заяву у ОСОБА_12 на зміну наймача вказаної квартири та переоформлення особистого рахунку на чоловіка.

На підставі вказаної заяви ОСОБА_12 та поданих нею документів, 24 вересня 2013 року громадська комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 погодила зміну наймача та переоформлення особистого рахунку на чоловіка ОСОБА_12 , про що 30.09.2013 р. ІНФОРМАЦІЯ_1 видано розпорядження № 465, погоджене заступником голови РДА ОСОБА_13 , начальником відділу правового забезпечення ОСОБА_14 , начальником відділу обліку та розподілу житлової площі ОСОБА_8 .

В повідомленні про підозру ОСОБА_8 за ч.2 ст.364 КК України зазначено, що він, в порушення функціональних обов`язків та вимог Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям СБ України житлових приміщень від 06.11.2007 року №792, не викликав представників СБУ в Одеській області на засідання громадської комісії з житлових питань Київської РДА, яке відбувалось 24 вересня 2018 року, наслідком чого стало отримання колишніми співробітниками СБУ ОСОБА_11 та ОСОБА_12 свідоцтва про право власності на житло, в якому вони проживали з 2004 року, проте з 03 травня 2004 року житло мало статус службового житлового приміщення УСБУ в Одеській області.

Разом з цим з посадової інструкції завідувача сектору обліку та розподілу житла Київської РДА ОСОБА_8 не вбачається, що в коло його обов`язків входить виклик представників СБУ в Одеській області на засідання громадської комісії з житлових питань Київської РДА та виконання вимог Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям СБ України житлових приміщень від 06.11.2007 року № 792, а також видача свідоцтв про право власності на житло, що свідчить про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри.

Крім того, з пояснень підозрюваного наданих ним в судовому засіданні вбачається, що в 2013 році він здійснював прийом громадян, прийняв заяву та документи від ОСОБА_12 . З поданих документів не вбачалось, що квартира має статус службового приміщення. При цьому ОСОБА_12 він бачив вперше та в останнє на прийомі в 2013 році. Облік службових приміщень інших організацій РДА не веде, а розпорядження про визнання приміщень службовими через 5 років відправляються до міського архіву, відповідно розпорядження за 2004 рік про визнання вказаної квартири з 2010 року в РДА не знаходяться і в 2013 році не міг знати, що квартира службова. Документи, видані ОСОБА_12 житловою організацією не викликали у ОСОБА_8 жодного сумніву. Про те, що квартира службова ОСОБА_15 дізнався у 2016 році, коли його викликали на допит до СБУ в Одеській області.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про необґрунтованість підозри ОСОБА_8 за ч.2 ст.364 КК України.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що кримінальне провадження за ч.5 ст.191 КК України було закрите військовою прокуратурою Одеського гарнізону Південного регіону України 30 вересня 2017 року на підставі ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю події кримінального правопорушення, що дає підстави дійти висновку про те, що відсутні будь-які збитки завдані державі. За таких обставин відсутні тяжкі наслідки в діях ОСОБА_8 , які є кваліфікуючою ознакою ч.2 ст.364 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Зі змісту вказаної норми КПК України випливає, що обґрунтована підозра є необхідною передумовою для обрання запобіжного заходу, в тому числі і тримання під вартою. За відсутності цієї передумови не може йти мова про застосування будь-якого запобіжного заходу.

Відсутність достатніх доказів обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, дає підстави вважати про наявність необґрунтованої підозри, що саме по собі виключає підстави наявності будь-яких ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, та законних підстав тля застосування будь-яких запобіжних заходів.

Враховуючи те, що під час апеляційного перегляду прокурором не було доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що його апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 193, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 06 листопада 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000144 від 03 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4