Справа №585/4808/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/500/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження №585/4808/19 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 лютого 2019 року, якою було відмовлено в задоволенні спільного подання в.о. начальника державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» та голови спостережної комісії при Роменській державній адміністрації Сумської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:

29 листопада 2018 до Роменського міськрайонного суду Сумської області звернулись в.о. начальника державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» та голова спостережної комісії при Роменській державній адміністрації Сумської області із спільним поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого за ч.3 ст.187 КК України ОСОБА_8 , мотивуючи його тим, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні вказаного подання. Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_8 своїм ставленням до праці за весь час відбування покарання не довів свого виправлення, а тому відсутні підстави для застосування умовно-дострокового звільнення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити спільне подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно нього.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги засуджений ОСОБА_8 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, оскільки, на його думку, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він позитивно характеризується та його поведінка відповідає поведінці особи, яка стала на шлях виправлення, наявні у нього заохочення, які доводять його виправлення, а також ту обставину, що він з 03.05.2017 працевлаштований соціальним працівником в Сумській обласній громадській організації «Клуб «Шанс» за цивільно-правовою угодою про надання послуг у сфері профілактики поширення ВІЛ-інфекції серед осіб, які тримаються в місцях позбавлення волі, а також старшим днювальним медико-санітарної частини ДУ «Роменська виправна колонія (№56)». При цьому зауважує, що ставлення засудженого до праці не є основним критерієм, який має враховуватись судом під час прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого. Вважає, що довів своє виправлення, оскільки будучи соціальним працівником приймав активну участь у житті суспільства, пропагуючи моральний та здоровий спосіб життя, що на його думку є більш цінним ніж фізична праця.

Зазначає, що працівниками ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» були допущені порушення, оскільки всупереч нормам чинного законодавства питання про можливість представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання не було розглянуте в строк, а лише через дев`ять місяців з часу настання права на цю пільгу. До того ж вказує, що з вересня 2016 у нього відсутні стягнення, а тому, зважаючи на положення ч.8 ст.131 КВК України, адміністрацією колонії до нього могло б бути застосовано як мінімум 10 заохочень. Вважає, що з огляду на те, що строк відбування ним покарання закінчується 26.05.2019, він може бути позбавлений права на умовно-дострокове звільнення, що пов`язано з умисним затягуванням органами владних повноважень реалізації цього його права.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті ухвали суду та поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність ухвали суду, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 відбуває покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, призначеного вироком Білопільського районного суду Сумської області від 14 листопада 2012 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України. Початок строку відбування покарання 28 серпня 2012 року, кінець строку 26 травня 2019 року.

На час розгляду справи засуджений фактично відбув більше 3/4 строку покарання, а тому має право на застосування до нього положень ст.81 КК України.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання після фактичного відбуття засудженим за умисний особливо тяжкий злочин не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і його ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, а відтак, доводи засудженого про можливу нереалізованість його права на умовно-дострокове звільнення у зв`язку із близьким закінченням строку відбування покарання не грунтуются на вимогах законодавства та не заслуговують на увагу суду.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції були належним чином досліджені відомості про особу засудженого, зокрема, характеризуючі дані, відомості про наявні стягнення і заохочення, відомості про працевлаштування засудженого, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до правильних висновків щодо необхідності відмови у задоволенні спільного подання, з чим погоджується і колегія суддів.

Такий висновок суду узгоджується з доказами, які містяться у матеріалах провадження та свідчать про те, що засуджений ОСОБА_8 за весь час відбування покарання був працевлаштований менше ніж 1/5 частину часу реально відбутого терміну та в цілому за весь час відбування покарання не проявляв того ступеню сумлінної поведінки, яка б могла довести його виправлення.

Так, з наявної в матеріалах справи характеристики від 15.11.2018 та довідки про заохочення та стягнення вбачається, що засуджений ОСОБА_8 під час утримання в Сумському слідчому ізоляторі до праці не залучався, заохочень не мав, мав одне стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку. До ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» прибув 24.12.2012, при цьому за час відбування покарання вимоги режиму порушував, мав 2 стягнення (12.06.2013, 13.09.2013), які погашено у встановленому законом порядку. Окрім того, засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання в колонії, характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений 3 рази (12.07.2017, 04.10.2017, 04.07.2018). У відношенні до представників адміністрації установи тактовний, виконує їх законні вимоги. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується. Приймає активну участь в роботах по благоустрою місць позбавлення волі. До заходів, що сприяють становленню засуджених на життєву позицію, яка відповідає правовим нормам і вимогам суспільно-корисної діяльності, відноситься позитивно. На профілактичних обліках в установі не перебуває. Згідно вироку виконавчих листів не має. Працевлаштований старшим днювальним медико-санітарної частини ДУ «Роменська ВК (№56)» та з 03.05.2017 соціальним працівником клубу «Шанс». Приймає активну участь у проведенні культурно-масових, фізкультурно-оздоровчих заходах серед засуджених, суспільному житті відділення. Вину у скоєному злочині визнає повністю, щиро розкаюється.

Водночас з матеріалів справи та характеристик, які були досліджені судом першої інстанції в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_8 в установі відбування покарання працевлаштований не був, до другої половини 2017 року заохочень не мав, і до другого кварталу 2017 року характеризувався посередньо. 30 січня 2017 року ОСОБА_8 було відмовлено в поданні до суду матеріалів на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Так, з матеріалів кримінального провадження можна зробити висновок про позитивну динаміку змін в поведінці засудженого та його ставленню до праці за час відбування покарання. Колегія суддів погоджується з твердженням засудженого ОСОБА_8 про важливість наявності у засудженого моральних якостей і пропагування морального та здорового способу життя серед інших засуджених, проте суд, приймаючи рішення про умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання, має враховувати поведінку особи і її ставлення до праці за весь час відбування покарання, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що враховуючи порівняно короткий термін працевлаштування засудженого ОСОБА_8 не можна вважати, що він своїм ставленням до праці довів своє виправлення.

З огляду на це, доводи засудженого ОСОБА_8 з приводу того, що, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні спільного подання про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання не врахував його працевлаштування є безпідставними та спростовуються вищевикладеним.

Не заслуговують на увагу суду і доводи апелянта з приводу порушення адміністрацією установи відбування покарання строків направлення до суду подання про його умовно-дострокове звільнення. Так, згідно до витягу з протоколу № 22 від 15 листопада 2018 року засідання комісії ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» по розгляду матеріалів засуджених на умовно-дострокове звільнення згідно зі ст.81 КК України, комісія постановила направити в суд матеріали на засудженого ОСОБА_8 для вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення. Згідно витягу з постанови № 13 засідання спостережної комісії при Роменській РДА від 26 листопада 2018 року, по розгляду матеріалів засуджених на умовно-дострокове звільнення згідно зі ст.81 КК України, комісія вирішила направити в суд матеріали на засудженого ОСОБА_8 для вирішення питання про його умовно-дострокове звільнення. До суду спільне подання в.о. начальника державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» та голови спостережної комісії при Роменській державній адміністрації Сумської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання надійшло 29.11.2019, а тому колегія суддів не вбачає порушень місячного терміну, встановленого ст.154 КВК України щодо направлення матеріалів про умовно-дострокове звільнення особи до суду, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

До того ж, правом звернутись до суду в порядку ст.ст.537, 539 КПК України з клопотанням про умовно-дострокове звільнення наділені не тільки установи відбування покарання, а і засуджені. При цьому, з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що засуджений ОСОБА_8 з часу настання можливості застосування до нього положень ст.81 КПК України звертався до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 жодним чином порушено не було.

Окрім того, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта щодо порушень працівниками установи відбування покарання положень ч.8 ст.131 КВК України щодо зобов`язання застосування в період часу з вересня 2016 року до нього не менш як 10 заохочень, оскільки вказані обставини не є предметом апеляційного розгляду в контексті можливості чи неможливості застосування до ОСОБА_8 положень ст.81 КК України про умовно-дострокове звільнення.

Отже, матеріалами кримінального провадження повністю підтверджується висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення спільного подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , оскільки лише напередодні настання формального права застосування ст.81 КК України засуджений отримав всі три заохочення та працевлаштувався. На переконання колегії суддів, поведінка засудженого ОСОБА_8 і його ставлення до праці за весь період перебування у виправній установі не дають безумовних підстав вважати, що він довів своє виправлення та цілі покарання були досягнуті, і виправлення засудженого настало раніше, визначеного вироком судом.

Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 відсутні, оскільки рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав.

За таких обставин, ухвала Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 лютого 2019 року, якою було відмовлено в задоволенні спільного подання в.о. начальника державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» та голови спостережної комісії при Роменській державній адміністрації Сумської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 є обґрунтованою та відповідає вимогам КПК України, підстав для її скасування, як про це поставлено питання в апеляційній скарзі засудженого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 лютого 2019 року, якою було відмовлено в задоволенні спільного подання в.о. начальника державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» та голови спостережної комісії при Роменській державній адміністрації Сумської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну засудженого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.