ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/342/18 Справа № 201/602/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Дніпровського Апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
його адвоката ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
представника потерпілої захисника ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, кримінальне провадження № 0001324 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_11 , яка діє інтересах потерпілої ОСОБА_12 , прокурора відділу прокуратури Дніпропетровсської області ОСОБА_7 та заперечень на апеляційну скаргу, на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2018 року, -

В с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кадивка, Луганської області, громадянина України, одруженого, працюючого в якості водія у ТОВ «АТК Трейд», який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого відповідно до ст. 89 КК України
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк призначеного ОСОБА_8 покарання ухвалено зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 02 грудня 2017 року до дня набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Вирішено долю речових доказів.

ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що той о 17 год. 15 хв. 02 грудня 2017 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «DAF CF75», з державним реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 », здійснював рух зі швидкістю не менше ніж 82 км/год., з перевищенням допустимої швидкості в населеному пункті, тобто вище ніж 60 км/год., по проїжджій частині вул. Набережна Перемоги, що проходить по території Соборного району м. Дніпра Дніпропетровської області, зі сторони Південного мосту в напрямку вул. Космічної.
Під час руху ОСОБА_8 , маючи об`єктивну можливість при необмеженій видимості та оглядовості завчасно виявити на смузі свого руху перешкоду у вигляді пішохода ОСОБА_13 , при відсутності зовнішніх факторів, що змушували негайно виконувати ті або інші вимоги «Правил дорожнього руху України», проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, був неуважним до дорожньої обстановки. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного на проїзній частині дорожньою розміткою 1.14.3 «Правил дорожнього руху України», нехтуючи перевагою пішохода, який перетинав проїзну частину вул. Набережна Перемога в районі будинку № 128 по пішохідному переходу з права наліво відносно напрямку руху автомобіля «DAF CF75», рухаючись не змінюючи швидкість свого руху, аж до зупинки транспортного засобу, щоб дати дорогу пішоходу, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_13 , спричинивши їй смертельну травму.
Своїми діями водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.9 а), 12.4 «Правил дорожнього руху України».
Порушення водієм ОСОБА_8 п. 12.4. знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо- транспортної пригоди, в результаті якої, пішохід ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження, які у своїй сукупності, за ступенем тяжкості, у живих осіб мають ознаки тяжких, та призвели до смерті останньої.

В апеляційній скарзі:

- адвокат ОСОБА_11 , яка діє інтересах потерпілої ОСОБА_12 , просить вирок в частині призначення покарання ОСОБА_8 скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, тобто за м`якістю, та призначити йому більш суворе покарання у вигляді 7 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортним засобом на 3 роки.

Стверджує, що суд не прийняв до уваги, що подія мала місце на пішохідному переході, обвинувачений знаходився в стані алкогольного сп`яніння, рухався в межах населеного пункту з перевищенням дозволеної швидкості на 22 км/год., знехтував перевагою пішохода ОСОБА_13 , в результаті здійснив наїзд на останню, і та загинула на місці.
Вважає, що при призначенні покарання судом не врахована подальша поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 , який намагався покинути місце події, що доведено показами свідка ОСОБА_14 .

Відповідно до протоколу огляду місця ДТП відстань від місця наїзду на пішохода до місця зупинки становила 1 200 метрів.

Покази обвинуваченого ОСОБА_8 про рух керованого ним автомобіля в режимі круїз-контролю, що завадило йому зупинитися одразу після наїзду на пішохода ОСОБА_13 , та про зупинку за 300 метрів від місця ДТП, спростовуються протоколом огляду місця ДТП, схемою до нього, фототаблицею та показами свідка ОСОБА_14 .. Тобто, покази, на її думку є явно неправдивими та надані виключно з метою пом`якшення покарання.

Вважає це не було враховано судом при призначенні покарання.

Суд не звернув уваги на рівень концентрації алкоголю в крові обвинувачуваного ОСОБА_8 - 2.2 %о, що відноситься до середньої тяжкості алкогольного сп`яніння.

Просить звернути увагу на те, що моральна шкода потерпілій ОСОБА_12 , обвинуваченим не відшкодована.

Зазначає, що обвинувачений просив вибачення лише в судових дебатах, і за таких обставин факт відшкодування матеріальної шкоди не свідчить про щире каяття, та про свідомий намір пом`якшити покарання.

- Прокурор також просить вирок, в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку із його невідповідністю тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким, визнати ОСОБА_8 винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, правову кваліфікацію злочину та доведеності вини ОСОБА_8 , вказує на те, що призначаючи покарання, суд як обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, прийшов до висновку, що ОСОБА_8 вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся та повністю відшкодував майнову шкоду потерпілій.

Вважає даний висновок суперечливим, оскільки обвинувачений визнав свою вину під тягарем безперечних доказів, зібраних органом досудового розслідування. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_8 заперечував намір залишити місце дорожньої пригоди, хоча цей факт встановлений під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Вважає, що не враховано судом тяжкість наслідків злочину - спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, які відносяться до тяжких за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення та як такі, що призвели до її смерті.

Враховуючи викладене, вважає призначене судом покарання необґрунтованим та несправедливим внаслідок м`якості і недостатнім для виправлення ОСОБА_8 , запобігання вчинення аналогічних злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Вважає, що вирок необхідно скасувати з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Адвокат ОСОБА_9 та обвинувачений в запереченнях на апеляційну скаргу прокурора просили відмовити в її задоволенні, а також заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги потерпілої та її захисника. Вказували на тяжкий матеріальний стан обвинуваченого, наявність тяжкого захворювання, а також те, що обвинувачений розкаюється у скоєному, має матір похилого віку, яка хворіє.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просив її задовольнити.

Представник потерпілої підтримала свої вимоги, прохала суд призначити покарання обвинуваченому у виді 7 (семи) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційних скарг.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.

Колегія суддів зазначає, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, обґрунтовані наявними у справі доказами, що в апеляційному порядку не заперечується. Кваліфікація дій засудженого за ст. 286 ч. 2 КК України є правильною і учасниками процесу не оспорюються.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість засудженого та на кваліфікацію його дій, не встановлено.
Обговорюючи питання про обгрунтованість призначеного ОСОБА_8 покарання, колегія суддів вважає за необхідне звернутись до вимог ст. 65 КК України.
Відповідно до вказаної норми, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
При ухваленні вироку судом залишено без уваги роз`яснення, які містяться в п. п. 1, 2 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. З усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку, із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу. Необхідно враховувати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками).

З вироку суду видно, що суд першої інстанції при призначенні покарання виходив зі ступеня тяжкості скоєного злочину та особи обвинуваченого, який позитивно характеризується, раніше не судимий відповідно до ст. 89 КК України, на диспансерному обліку за місцем мешкання у психіатра та нарколога не перебуває, вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, повністю відшкодував потерпілій завдану майнову шкоду. До обтяжуючої покарання обставини, суд відніс вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
В той же час, зважаючи на характер злочину, наслідки, обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином не врахував ступінь тяжкості злочину та його наслідки, поведінку обвинуваченого до злочину і після нього. А саме, що він грубо порушив вимоги ПДР України та керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, з перевищенням швидкості у людному місці, із достатньо жвавим рухом, та щоб з метою уникнути відповідальності намагався зникнути з місця події. Також суд не врахував і думку потерпілої, яка прохала призначити ОСОБА_8 більш суворе покарання. Тому колегія вважає, що суд першої інстанції не навів у вироку переконливих доводів про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі саме у мінімальному розмірі.
Між тим, відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Досягнення виправлення засудженого допускає усунення суспільної небезпечності особи, тобто такий вплив покарання, внаслідок якого у винного з`являється схильність до законослухняної поведінки. Сам по собі факт призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує почуття справедливості у суспільстві.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий, а відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Сукупність наведених даних вище приводить суд до висновку про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, і що за своїм розміром воно є явно несправедливим через м`якість. Тому вирок суду першої інстанції на підставі ст. 414 КК України необхідно скасувати в цій частині та ухвалити новий з призначенням покарання в межах санкції закону, в порушенні якого ОСОБА_8 визнано винним.
Саме з цих підстав апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника потерпілої частковому задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України колегія суддів враховує врахував ступінь тяжкості злочину та його наслідки, поведінку обвинуваченого до злочину і після нього. А саме, що він грубо порушив вимоги ПДР України та керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, з перевищенням швидкості у людному місці, із достатньо жвавим рухом, та щоб з метою уникнути відповідальності намагався зникнути з місця події, також враховує думку потерпілої. Враховує, що обвинувачений щиросердечно розкаявся та відшкодував матеріальні збитки, стан здоров`я обвинуваченого, матеріальний стан обвинуваченого.
Виходячи з наведеного колегія вважає, необхідним апеляційну скаргу адвоката в інтересах потерпілої задовільнити частково, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити в повному обсязі, оскільки, відповідно до п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) у справі «Ізмайлов проти Росії» ( Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».
Тому, в разі призначення обвинуваченому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі, таке б покарання було б занадто суворим та становило б тягар для обвинуваченого.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_11 , яка діє інтересах потерпілої ОСОБА_12 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 - задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2018 року, відносно ОСОБА_8 , в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий, яким вважати ОСОБА_8 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді: