Постанова
Іменем України
12 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 677|1010|16-к
провадження № 51-1962км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженої ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_7 навирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 22 травня 2017 року в кримінальному провадженні № 0000234 щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Булаєво Республіки Казахстан, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 - 19 136 грн матеріальної шкоди, на користь ОСОБА_9 -50 000 грн моральної шкоди. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 02 травня 2016 року до вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 22 травня 2017 року вирок місцевого суду залишено без змін. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 02 травня 2016 року до 22 травня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Як установив суд, 01 травня 2016 року близько 21:40 на ґрунті особистих неприязних відносин між ОСОБА_7 та її чоловіком виникла суперечка, під час якої ОСОБА_7 , переслідуючи злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя потерпілого, перебуваючи у власному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , взяла зі столу кухонний ніж та, діючи умисно, завдала ним ОСОБА_10 один удар в ділянку черевної порожнини, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження, від яких той помер на місці події.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_7 просить скасувати постановлені судові рішення і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
Вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій при призначенні покарання допустили неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що апеляційний суд належним чином не розглянув апеляційної скарги, не дав вичерпних відповідей на доводи апеляційної скарги, не дослідив повторно обставин, досліджених судом першої інстанції, та безпідставно не перекваліфікував її діяння з ч. 1 ст. 115 на ст. 118 КК. Стверджує, що наміру вбивати ОСОБА_10 у неї не було, а удар ножем завдала захищаючись від чоловіка, який під час сварки душив її.
Вважає, що апеляційний суд не взяв до уваги сліди боротьби на прилеглій до господарства території у вигляді зам`ятої трави, які свідчать про бійку. Посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Вважає, що суд безпідставно задовольнив цивільний позов у повному обсязі на користь ОСОБА_8 , оскільки надані нею накладні не завірені печаткою чи підписом осіб про відпуск цих товарів.
В судовому засіданні засудженою ОСОБА_7 було заявлено клопотання про зарахування їй в строк покарання строку попереднього ув`язнення в умовах ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» з 02 травня 2016 року по 22 травня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до набрання вироком законної сили. Крім того, засуджена просить зарахувати їй в строк покарання строк перебування в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» з 15 травня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Позиції інших учасників судового провадження
В письмових запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_7 потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 просили касаційну скаргу засудженої залишити без задоволення, а судові рішення без зміни.
В судовому засіданні засуджена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_6 просили задовольнити касаційну скаргу, скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а судові рішеннябез зміни.
Мотиви Суду
Згідно з вимогами ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
З урахуванням наведеного доводи засудженої про те, що місцевий суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , є такими, що стосуються фактичних обставин кримінального провадження, а тому відповідно до ст. 433 КПК не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та правильність кваліфікації її дій за цією нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_7 саме у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК , належним чином обґрунтовані та вмотивовані.
Так, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: показаннями самої засудженої, потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 щодо обставин подій, фактичними даними, що містяться у протоколах огляду місця події, слідчого експерименту, висновках експертів, зміст яких відображено у вироку.
Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, місцевий суд обґрунтовано вирішив, що вони в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_7 .
Доводи засудженої про вчинення нею умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони та відсутність у останньої умислу на вбивство потерпілого не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та є безпідставними.
Як визначено у ст.36 КК, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Даних про те, що ОСОБА_7 зазнала суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого ОСОБА_10 , від якого була вимушена захищатися, матеріали кримінального провадження не містять, а про напад потерпілого на засуджену вказує лише засуджена ОСОБА_7 . Окрім того, ці показання засудженої спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 , які разом із малолітньою донькою того вечора були в іншій кімнаті будинку і не чули сварки чи бійки.
При цьому суд обґрунтовано відхилив доводи засудженої про те, що вона перебувала у стані необхідної оборони і не мала умислу на вбивство потерпілого, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
Як убачається з матеріалів провадження, тілесних ушкоджень, які би підтверджували наявність у ОСОБА_7 стану необхідної оборони, у неї не виявлено, а тілесне ушкодження на обличчі у засудженої виникло від удару сина ОСОБА_7 ОСОБА_9 , що підтверджується його показаннями. Крім того, у засудженої не виявлено тілесних ушкоджень в ділянках грудей та спини, куди їй, як вона вказувала, завдавав удари потерпілий ОСОБА_10 .
Наведені дані свідчать, що ОСОБА_7 не перебувала у стані необхідної оборони і не перевищувала її меж, оскільки в цей момент із боку потерпілого не було реальної загрози і не існувало суспільно - небезпечного посягання на її життя і здоров`я.
У колегії суддів не викликає сумнівів у правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 ККз огляду на використання засудженою такого знаряддя злочину, як ніж, і спричинення ножового поранення у життєво - важливий орган, а також поведінка засудженої після вчинення злочину, яка залишила місце події, не вжила заходів для надання допомоги потерпілому, що підтверджує направленість умислу ОСОБА_7 на вбивство потерпілого.

Не знайшли свого підтвердження в суді касаційної інстанції і твердження засудженої про те, що апеляційний суд не взяв до уваги того, що на прилеглій до господарства території виявлено сліди боротьби у вигляді зім`ятої трави, що свідчить про бійку між подружжям, оскільки крім показань самої засудженої це не підтверджується іншими доказами у кримінальному провадженні, а слідів ґрунту чи трави на одязі потерпілого ОСОБА_10 та засудженої виявлено не було. Дана обставина була предметом перегляду суду апеляційної інстанції, який зазначив, що показання ОСОБА_7 щодо конфлікту з чоловіком є надуманими.
Доводи засудженої про безпідставне задоволення цивільного позову в повному обсязі на користь ОСОБА_8 переглядалися судом апеляційної інстанції, який зазначив, що ОСОБА_8 витрати на поховання загиблого були підтверджені документально з відповідними реквізитами приватних підприємців.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким, позитивні дані про особу винної, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, виховувала малолітню дитину, має престарілу матір, тобто обставини, які пом`якшують її покарання. Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив. З урахуванням цього суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання, передбаченого санкцією частини статті, за якою її визнано винною. Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів, з чим погодився і апеляційний суд.
З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції та вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК.
Суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційні скарги засудженої та її захисника, аналогічні за доводами касаційній скарзі засудженої ОСОБА_7 , належним чином перевірив наведені в них твердження, дав на них вичерпну відповідь, та, залишаючи апеляційні скарги без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Тих істотних порушень кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК, та які могли бути підставами для скасування чи зміни судових рішень, в тому числі і тих, про які зазначила засуджена у своїй касаційній скарзі, судом касаційної інстанції не встановлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженої ОСОБА_7 .
Як вбачається з судових рішень, суд першої та апеляційної інстанцій правильно застосував ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, зарахувавши ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 02 травня 2016 року до 22 травня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року в справі № 663/537/17, а тому клопотання засудженої ОСОБА_7 про зарахування їй в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення в умовах ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» задоволенню не підлягає.
Що стосується клопотання засудженої про зарахування в строк покарання строку її перебування в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» з 15 травня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то воно не є предметом розгляду суду касаційної інстанції та вирішується судом першої інстанції в порядку виконання вироку.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII Суд

ухвалив:
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 22 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3