У Х В А Л А
про відмову у відкритті касаційного провадження

29 березня 2019 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в:

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на вказані судові рішення.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року притягнуто ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ст. 471 Митного кодексу України (далі МК України) у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн, з конфіскацією в дохід держави безпосереднього предмету порушення митних правил - вилученої на підставі протоколу про порушення митних правил №0189/10000/18 валюти у розмірі 3700 доларів США та 500 євро.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Відповідно до вимог пункту 8 частини 1 статті 129 Конституції Україниоднією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац 6 підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
У Кодексі України про адміністративні правопорушення встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до апеляційного суду; постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає (частина 2, 10 статті 294).

Таким чином, обмеження права на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції у справах про адміністративні правопорушення, встановлені у статті 294 цього Кодексувідповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року та Київського апеляційного суду від 01 лютого 2019 року Апеляційного суду Київської області від 12 квітня 2018 року не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суд увід 01 лютого 2019 року.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3