09.04.2019
1-кп/642/10/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 12,13, ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 125 КК України та ОСОБА_9 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 12, ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 125 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Ленінського районного суду м. Харкова знаходиться обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 12, 13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 125 КК України та ОСОБА_9 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 125 КК України.
Судом на обговорення поставлено питання про продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
Прокурор вважав можливим продовжити строки тримання обвинувачених під вартою, вказуючи на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та їх захисники проти продовження строку тримання під вартою заперечували, вказавши на можливість застосування більш м`якого виду запобіжного заходу, а саме домашнього арешту.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, колегія суддів враховує обставини кримінального провадження, практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зокрема обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України, що відноситься до особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 років.
Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд враховує тяжкість покарання, що погрожує обвинуваченим, їх репутацію, суспільну небезпечність інкримінованого їм кримінального правопорушення та імовірну можливість переховування від суду, продовження ними протиправної поведінки в подальшому, вчинення інших кримінальних правопорушень, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим шляхом.
Крім того на даний час не допитані свідки у кримінальному провадженні, які заявлені стороною обвинувачення.
Таким чином, суд виходить із того, що на даний час не відпали ризики, передбачені п. 1, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і приходить до висновку про необхідність продовжити строк тримання під вартою на 60 днів.
Керуючись ст. 331, 372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 07 червня 2019 року, включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3