Справа № 134/68/19
Провадження №11-кп/801/484/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу засудженого
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та до засудження жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не одруженого, до засудження не працюючого, раніше судимого,
- 27.04.2004 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч. 1 ст. 296, ст. 75 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік,
на ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 25 січня 2019 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_7 про перерахування строку відбування покарання,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
15 січня 2019 року до Крижопільського районного суду надійшла заява засудженого ОСОБА_7 про перерахування строку відбування покарання, в якій ОСОБА_7 просить на підставі ст. 49 КК України перерахувати йому строк відбування покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 грудня 2005 року відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік та 7 місяців, оскільки з моменту вчинення ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України до моменту затримання пройшло більше 15 років.
Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 25 січня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_7 про перерахування строку відбування покарання відмовлено.
Судом першої інстанції встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 квітня 2004 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 296 КК України за злочин, вчинений ним 30 квітня 2003 року, до 1 року 6 місяців обмеження волі з іспитовим строком один рік.
Постановою цього ж суду від 22 грудня 2004 року ОСОБА_7 оголошено в розшук.
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 грудня 2005 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України за злочин, вчинений ним 25 вересня 2004 року, до одного року обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у вигляді одного року семи місяців обмеження волі. Згідно із цим вироком «строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня затримання. Після розшуку ОСОБА_7 етапувати його в місця обмеження волі на загальних підставах для осіб, засуджених до позбавлення волі».
22.06.2018 року в м. Бориспіль в пункті пропуску ОСОБА_7 було затримано як особу, яка значиться у розшуку по Україні.
З 22. 06. 2018 року ОСОБА_7 знаходився в СІЗО м. Чернівці.
З 04.08.2018 року відбуває покарання в Державній установі «Крижопільський ВЦ(№ 113)».

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 25 січня 2019 року та постановити нову, якою повернути його справу (самозвернення) до Крижопільського районного суду Вінницької області для перерахунку строку відбування покарання.
Посилаючись на ст. 49 КК України, апелянт вважає, що з моменту вчинення ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, строк давності вже минув, а інший злочин, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України не є ні злочином середньої тяжкості, ні тяжким чи особливо тяжким.

Позиції учасників судового провадження.
Засуджений ОСОБА_7 подану ним апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
В судовому засіданні засуджений пояснив, що вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.12.2005 року він не оскаржував, оскільки не мав такої можливості в зв`язку із етапування його до установи виконання покарань, просив в порядку ч. 2 ст. 49 КК України перерахувати йому строк покарання, призначеного згідно із цим вироком на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків у вигляді обмеження волі на строк 1 рік і 7 місяців, зменшивши його строк на 7 місяців, які, як він вважає, призначені йому за злочин, строк давності за яким минув.
Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції. Звернув увагу, що засуджений фактично оскаржує вирок, згідно з яким йому призначено покарання, а том він вважає, що у даному провадженні заявлені апеляційні вимоги не можуть бути задоволені.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, засудженого та прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як визначено ч. 2 ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Ухвала суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає в повній мірі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Згідно із ч. 2 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.
Відповідно до ч. 2 і 3 ст. 49 КК України особа, яка ухиляється від досудового слідства і суду, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо: з дня вчинення злочину будь-якої тяжкості минуло не менше 15 років; ця давність не була перервана вчиненням іншого злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Згідно із ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.
Відмовляючи у задоволенні заяви засудженого про перерахування строку відбування покарання, суд першої інстанції виходив з того, що застосування строків давності можливе лише на стадії розгляду кримінального провадження і винесення вироку, яким особа визнається винною і звільняється від покарання, а не на стадії виконання покарання.
Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками районного суду та вважає, що з урахуванням положень ч. 2 ст. 49 КК України, ОСОБА_7 був притягнутий до кримінальної відповідальності у встановлений законом України про кримінальну відповідальність строк. Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 квітня 2004 року за ч. 1 ст. 296 КК України набрав законної сили. Таким чином, обставини, про які зазначає ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, не є підставою для звільнення його від кримінальної відповідальності в порядку ст. 49 КК України.
Крім того, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що ОСОБА_7 не може бути звільнений від відбування покарання і на підставі ст. 80 КК України, оскільки такі строки не закінчились.
Як вбачається, ОСОБА_7 ухилявся від відбування призначеного йому покарання, протягом іспитового строку вчинив новий злочин. Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2004 року був оголошений в розшук, а тому відповідно до ч. 3 ст. 80 КК України перебіг давності був зупинений та відновлений лише з моменту його затримання 22 червня 2018 року, відтак строк давності є недостатнім для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 80 КК України.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що із змісту апеляційних вимог ОСОБА_7 вбачається, що він не погоджується все ж таки із вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 21 грудня 2005 року, зокрема в частині призначеного йому покаранням за сукупністю вироків, а тому колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, та також вважає що зазначені вимоги апелянта не можуть бути предметом апеляційного розгляду у даному провадженні, оскільки зазначене судове рішення ОСОБА_7 не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.
За таких обставин, колегія суддів переконана, що розглядаючи заяву про перерахування строку відбування покарання, суд першої інстанції в достатній мірі встановив та дослідив всі обставини у справі та вважає, що постановлене ним судове рішення є законним і обґрунтованим. Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено.

Доводи апеляційної скарги, суд вважає непереконливими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 25 січня 2019 року про відмову у перерахуванні строку відбування покарання - залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом: