печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2019 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представників заявника адвоката ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.05.2018 року № 757/20515/18-к,-
ВСТАНОВИВ:
В провадження судді Печерського районного суду м. Києва від представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 надійшло клопотання про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.05.2018 року (№ 757/20515/18-к), у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005010 від 06.10.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.05.2018 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_7 з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), що є співмірним із метою, яку прагне досягти орган досудового розслідування, необгрунтовано.

При накладенні арешту на майно суд не врахував, що цивільний позов пред`явлений не до ОСОБА_7 , а до юридичної особи «ЕТРАНСА» Шпедіціонз Акцієнгезельшафт, АВСТРІЯ «Etransa» Shpeditions Aktiengesellshaft, щодо якої з 02 червня 2015 року відкрито конкурсне провадження (банкрутство), відповідальність за керівництво товариством покладена на конкурсного управляючого, ліквідатора компанії доктора Матіаса Шмідта. В зв`язку з чим з 03 червня 2015 року ОСОБА_7 втратив адміністративну владу та право розпоряджатися активами юридичної особи «Етранса», а тому не має права виконувати будь-які правові акти щодо відділення в Києві.

Також в матеріалах клопотання про накладення арешту на майно відсутні докази, які б підтверджували прийняття позовної заяви в рамках кримінального провадження 0005010 від 06.10.2017, визнання ОСОБА_9 цивільним позивачем, а ОСОБА_7 цивільним відповідачем у даному кримінальному провадженні.

В судовому засіданні представники заявника клопотання про скасування арешту підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити.

Слідчий проти задоволення клопотання заперечив.

Суд, дослідивши матеріали клопотання про скасування арешту на майно та матеріали клопотання про накладення арешту на майно, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні. У разі задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше (ч. 6 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Отже, чинним кримінальним процесуальним законодавством визначається, що ухвалою слідчого судді арешт може бути накладений: на нерухоме майно фізичної особи з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (для забезпечення цивільного позову) за наявності обґрунтованого розміру такого позову, якщо накладення арешту на майно є розумним і співмірним обмеженням права власності завданням кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Печерського УП ГУ НП у місті Києві перебуває кримінальне провадженні, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005010 від 06.10.2017 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.05.2018 задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_10 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_7 . Розгляд клопотання про накладення арешту на майно здійснювався за відсутності власника майна ОСОБА_7 .

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що арешт накладено з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Одночасно з тим, наявний в матеріалах клопотання про накладення арешту на майно цивільний позов пред`явлений не до ОСОБА_7 , а до юридичної особи «ЕТРАНСА» Шпедіціонз Акцієнгезельшафт, АВСТРІЯ «Etransa» Shpeditions Aktiengesellshaft, щодо якої з 02 червня 2015 року відкрито конкурсне провадження (банкрутство), відповідальність за керівництво товариством покладена на конкурсного управляючого, ліквідатора компанії доктора Матіаса Шмідта. В зв`язку з чим з 03 червня 2015 року ОСОБА_7 втратив адміністративну владу та право розпоряджатися активами юридичної особи «Етранса», а тому не має права виконувати будь-які правові акти щодо відділення в Києві.

Одночасно з тим, в матеріалах клопотання про накладення арешту відсутні докази, які б підтверджували факт прийняття цивільного позову в кримінальному провадженні № 0005010 від 06.10.2017, а також визнання ОСОБА_7 цивільним відповідачем у даному кримінальному провадженні.

Також суд бере до уваги обставини, встановлені ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.06.2018, відповідно до якої ОСОБА_9 не було надано суду належних доказів в обгрунтування заявленої ним суми коштів, зокрема, заборгованості по заробітній платі, яка складає, за твердженням останнього, 359 154 доларів США, а лише довільно проведено розрахунок про таку заборгованість. Оскільки з початку 2015 року АТ «Etransa» Shpedition Aktiengesellshaft («ETRANSA» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт, АВСТРІЯ) перебуває у стані санації, відносно вказаного товариства 02 червня 2015 року відкрито Комерційним судом м. Відень конкурсне провадження (банкрутство), з дати відкриття якого відповідальність за керівництво товариством покладена на конкурсного управляючого, а тому виключається можливість накладення арешту на майно АТ «Etransa» Shpedition Aktiengesellshaft («ETRANSA» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт, АВСТРІЯ) з метою відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (цивільний позов).

Захід забезпечення кримінального провадження у формі накладення арешту на майно, має відповідати вимогам щодо розумності і співмірності обмеження права власності особи із завданнями кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Керуючись статтями 131, 170,173, 174,309 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києві від 11.05.2018 року №757/20515/18-к на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_7 - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 21.02.2019 року о 15.00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1