КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, мешканця АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості (відповідно до ст.89 КК України)
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,?
за участі:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_5
В С ТА Н О В И Л А
Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.10.2018 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді 03 (трьох) років позбавлення волі. Обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі Київський слідчий ізолятор Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністрества юстиції України, взявши під варту в залі суду. Строк відбуття покарання ОСОБА_6 визначено обчислювати з моменту проголошення вироку з «10» жовтня 2018 року. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 у відшкодування заподіяної моральної шкоди 1 000 грн. Вирішено долю речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішення суду захисником обвинуваченого ? адвокатом ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, в якій він просить апеляційний суд повторно заслухати обвинуваченого ОСОБА_6 , дослідити аудіо запис його показань, наданих в суді першої інстанції, змінити вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.10.2018 та пом?якшити призначене ОСОБА_6 покарання.
В обґрунтування апеляційних вимог адвокат зазначає, що судом не було всебічно, об?єктивно встановлено обставини справи, неповно досліджено матеріали справи, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неповноту судового розгляду. Зокрема, як вказує апелянт, судом було відхилено клопотання учасників про допит певних осіб та не було запропоновано обвинуваченому надати свої пропозиції щодо порядку та способу дослідження доказів, що як наслідок через необізнаність обвинуваченого призвело до самообмови останнього в частині розпорядження ним викраденим майном на власний розсуд, що в подальшому призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Звертає увагу суду, що обвинувачений свою вину у скоєному визнав та викрадені предмети повернув за належністю, а отже наслідки у виді завдання потерпілим збитків не настали, у скоєному щиро покаявся, в силу ст.89 КК України вважається таким, що судимості не має, має постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується посередньо, згідно з даними облікової документації на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, неофіційно працює, має наміри одружитись, що на переконання захисника дає підстави для висновку, що обвинувачений з моменту скоєння злочину став на шлях виправлення.

Судом першої інстанції встановлено :
1. 30.03.2017, точного часу в ході розслідування не встановлено, обвинувачений ОСОБА_6 проходив поблизу домоволодіння АДРЕСА_3 , належний ОСОБА_10 . В цей час у останнього виник прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. В подальшому обвинувачений ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, маючи корисливі мотив та мету, направлені на особисте збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, пошкодив віконне скло в господарському приміщенні, яке розташоване на території вищезазначеного домоволодіння після чого, проник до його середини, звідки таємно викрав мотокоси марок «Зеніт» та «Vitals», загальною вартістю 3798,61 грн., що належали ОСОБА_10 , та з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на свій власний розсуд.

2. Окрім цього, 24.04.2017, точного часу в ході розслідування не встановлено, обвинувачений ОСОБА_6 проходив поблизу домоволодіння АДРЕСА_4 , належний ОСОБА_11 , та у нього виник прямий умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна. В подальшому, обвинувачений ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, маючи корисливі мотив та мету, направлені на особисте збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, пошкодив навісний замок вхідних дверей в господарському приміщенні на території вказаного домоволодіння, після чого, проник до його середини, звідки таємно, повторно, викрав електрозварювальний апарат марки «АСWELDER», вартістю 1450 грн., належний ОСОБА_11 . Після чого, обвинувачений з місця вчинення злочину зник, та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 1450 грн.
3. Крім того, на початку червня 2017 року у нічний час, точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_6 , маючи прямий умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, корисливі мотив та мету незаконного збагачення, скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб поблизу себе, по гілці дерева, яке росло неподалік приміщення, проник на балкон дачного будинку на ділянці АДРЕСА_5 , належний ОСОБА_9 . В подальшому, шляхом демонтування віконного скла, обвинувачений проник всередину будинку звідки таємно, повторно, викрав електрокосу марки «Оlео-Мас», моделі TR-92E, вартістю 746 грн., що належала потерпілій, після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши останній матеріальної шкоди на загальну суму 746 гривень.
4. 04.06.2017, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, обвинувачений ОСОБА_6 проходив поблизу домоволодіння АДРЕСА_6 , належний ОСОБА_12 , та у нього виник прямий умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна. В подальшому, обвинувачений, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, маючи корисливі мотив та мету, направлені на особисте збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, пошкодив віконне скло в у вищезазначеному будинку, та проник до середини, де таємно, повторно, викрав електричний чайник марки «Skarlett» та мікрохвильову піч марки «Samsung», загальною вартістю 1457,94 грн., належній ОСОБА_12 , та з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
5. Окрім цього, 24.07.2017, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, обвинувачений ОСОБА_6 проходив поблизу домоволодіння АДРЕСА_7 , належного ОСОБА_13 , та в цей час у нього виник прямий умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, маючи корисливі мотив та мету, направлені на особисте збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, пошкодив навісний замок вхідних дверей в господарському приміщенні вищезазначеного будинку, та проник до його середини, звідки таємно, повторно, викрав мотокосу марки «Rosteks», вартістю 1249,50 грн., належну ОСОБА_13 . Потім, обвинувачений з місця вчинення злочину зник, та викраденим розпорядився на свій власний розсуд, спричинивши ОСОБА_13 матеріальної шкоди на загальну суму 1249,50 коп.
Судом визнано доведеним вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення.

Заслухавши доповідь судді, доводи сторони захисту, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд змінити оскаржуваний вирок, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги захисника та вважав за необхідне залишити без змін оскаржуваний вирок, їх пояснення, вирішивши заявлені сторонами клопотання, додатково дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах, в яких захисник просив скасувати вирок суду першої інстанції та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги захисника, виходячи з наступного.
У відповідності до правил ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.10.2018 ОСОБА_6 визнано винним за ч.3 ст.185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням в інше приміщення.
Згідно матеріалів даного провадження слідує, що з`ясування обставин та дослідження доказів в суді першої інстанції з урахуванням думки обвинуваченого здійснювалось в порядку ч.3 ст.349 КПК України, а відтак, зважаючи на приписи ч.2 ст.394 КПК України доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого не є предметом апеляційного перегляду.
Натомість доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, допущення істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неповноти судового розгляду, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів апеляційного суду вважає неспроможними, виходячи зі слідуючого.

Так, в апеляційній скарзі захисник просить змінити вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.10.2018 в частині призначеного ОСОБА_6 покарання і пов?язує свої вимоги з тим, що як на його думку судом не було запропоновано обвинуваченому надати свої пропозиції щодо порядку та способу дослідження доказів, що як наслідок призвело до того, що суд безпідставно визнав доведеним факт розпорядження ОСОБА_6 викраденим майном на власний розсуд.
Незважаючи на те, що такі доводи захисника є взаємовиключними з його апеляційними вимогами, апеляційний суд виходить з того, що наведені посилання адвоката спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема журналами судових засідань від 04.06.2018 та від 09.08.2018, а також аудіозаписами цих судових засідань, які підтверджують, що спочатку ОСОБА_6 було обвинувачено у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням в інше приміщення, а потім доповнено раніше висунуте обвинувачення за ознакою повторності. Як за пред?явленим обвинуваченням за першою кваліфікацією його дій, так і за доповненим обвинуваченням ? обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав повністю (а.с. 61-62, 92-93, аудіо-диск в додатках до т.1). Крім того, ОСОБА_6 було роз?яснено положення ст.349 КПК України, щодо клопотання прокурора про з?ясування обсягу доказів та порядку їх дослідження в порядку згідно ч.3 ст.349 КПК України ? обвинувачений не заперечив. Також на запитання суду обвинувачений повідомив, що викрадені речі продав (а.с. 92-93, аудіо-диск в додатках до т.1).

Відтак, оскільки встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи згідно приписів ч.2 ст.394 КПК України учасниками в апеляційному порядку оскаржуватись не можуть, то доводи захисника про безпідставне встановлення судом першої інстанції тієї обставини, що ОСОБА_6 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, не є предметом апеляційного перегляду, в той час як матеріали даного кримінального провадження не містять доказів на підтвердження того, що сторонами заявлялось клопотання про допит певних осіб, з огляду на що посилання адвоката на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та на неповноту судового розгляду не знаходять свого підтвердження. Крім того, слід зауважити, що в суді апеляційної інстанції обвинувачений підтвердив, що він нічого не оспорював в суді першої інстанції, цілком визнав свою вину та розкаявся .
Що стосується доводів захисника про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то апеляційний суд в цій частині також знаходить його доводи необґрунтованими.
Так, згідно вироку суду слідує, що при призначенні ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України судом було враховано ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушення, які відносяться до тяжких злочинів, кількість скоєних епізодів - п`ять крадіжок з проникненням в приміщення, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, наявність пом?якшуючої покарання обставини, а також відсутність обтяжуючих обставин. Таким чином, при обранні міри покарання суд зважив, що ОСОБА_6 вчинено тяжкі злочини, їх кількість - 5 епізодів крадіжок з проникненням, враховано, що обвинувачений свою вину визнав, у вчиненому щиро покаявся, в силу ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, будь-яких дій спрямованих на відшкодування завданої своїми злочинними діями самостійно не вчиняв. З урахуванням наведених обставин, а також думки потерпілої сторони, які не наполягали на суворому покаранні, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, який визначає санкція інкримінованих обвинуваченому епізодів закону про кримінальну відповідальність, яке ОСОБА_6 повинен відбути реально.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, як і в цілому положенням ст.65 КК України.
Отже, зважаючи, що при призначенні обвинуваченому покарання судом було враховано всі ті обставини, які повинні враховуватись судами при призначенні покарання, що також знайшло своє відображення в змісті мотивувальної частини вироку, в тому числі і відомості про особу обвинуваченого, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, то доводи адвоката про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є безпідставними.
Крім того, щодо посилань апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що необхідно врахувати, що ОСОБА_6 має намір одружитись, то зазначена обставина жодним чином не знижує ступінь суспільної небезпечності вчинених обвинуваченим злочинів . Більше того, згідно долученої до апеляційної скарги копії Листа Васильківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 11.10.2018, державна реєстрація шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_14 (реєстраціний номер в Реєстрі 8) призначена на 27.10.2018, разом з тим станом на день постановлення цієї ухвали жодних документів на підтвердження того, що такий шлюб був зареєстрований стороною захисту суду надано не було. З огляду на зазначене, доводи адвоката в цій частині не знаходять свого підтвердження.
Поряд з цим, колегія суддів зважаю, що санкція ч.3 ст.185 КК України, за якою вина ОСОБА_6 доведена, є абсолютно визначеною та не передбачає альтернативи при призначенні іншого виду покарання, аніж позбавлення волі. А тому враховуючи, що судом першої інстанції покарання обвинуваченому призначено у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки, тобто в мінімальних межах санкції ч.3 ст.185 КК України, то апеляційні вимоги захисника щодо пом?якшення призначеного ОСОБА_6 покарання є необґрунтованими.

Також апелянт ані в поданій апеляційній скарзі, ані в ході розгляду судом його апеляційних вимог не зазначив жодних із визначених ч.1 ст.413 КПК України підстав, які вказують на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, у зв?язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів не приймає до уваги.
Не підлягає задоволенню також і подане захисником клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 від 22.01.2019, оскільки суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі. Наведені в клопотанні захисника доводи про те, що ОСОБА_6 повністю поніс покарання є надуманими, оскільки запобіжний захід останньому було обрано оскаржуваним вироком і взятий під варту він був в залі суду 10.10.2018, строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислюється з 10.10.2018. При цьому, посилання адвоката на те, що обвинувачений до моменту затримання неофіційно працював, має постійне місце проживання, має на утриманні вагітну цивільну дружину ? не можуть бути взяті судом до уваги, по-перше, як вже було зазначено, жодних документів на підтвердження того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_14 перебувають в зареєстрованому шлюбі суду надано не було, як і не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_14 перебуває на утриманні саме обвинуваченого, по-друге, факт того, що обвинувачений до моменту затримання неофіційно працював та має постійне місце проживання не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою, поза як такий запобіжний захід обвинуваченому було обрано судом з метою забезпечення виконання вироку.
Враховуючи вищенаведені міркування, призначене вироком ОСОБА_6 покарання колегія суддів вважає справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для зміни оскаржуваного вироку в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, як про це йдеться в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд не вбачає, а відтак відсутні і підстави для зміни обраного вироком запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого.
З огляду на зазначене, оскільки ОСОБА_6 було призначено найм?якше покарання, яке суд міг йому призначити за вищенаведених обставин, суд апеляційної інстанції вважає вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.10.2018 належним чином мотивованим та обґрунтованим, а також таким, який не суперечить вимогам кримінального закону і відповідає меті покарання, у зв?язку з чим вимоги захисника задоволенню не підлягають.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б беззаперечно скасування вироку, колегія суддів також не вбачає.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу захисника ? адвоката ОСОБА_5 ? залишити без задоволення.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.10.2018 відносно ОСОБА_6 , яким його визнано винним за ч.3 ст.185 КК України з призначенням покарання ? залишити без змін.
Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 ? залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з часу отримання ним копії ухвали.
СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3