ВИРОК
07 лютого 2019 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Словянськ Донецької області,
громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1 ,
працюючого, одруженого, не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 27 листопада 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді трьох років обмеження волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Цивільний позов ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_11 задоволено частково.
Стягнено з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 70664 грн. 65 коп.
Стягнено з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 25796 грн.
Стягнено з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 38400 грн.
Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено.
Стягнено з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_12 моральну шкоду у розмірі 38400 грн.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнено з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 14352 грн. 72 коп.
Стягнено з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 717 грн. 60 коп.
Цивільний позов ОСОБА_13 задоволено частково.
Стягнено з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду у розмірі 12920 грн.

Стягнено з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_13 моральну шкоду у розмірі 646 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 грудня 2017 року близько 08 год. 07 хв. ОСОБА_14 , керуючи автомобілем «Шевроле», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по автодорозі «Київ-Ковель» (Гостомельське шосе) зі сторони м. Києва у напрямку смт. Гостомель зі швидкістю 110-120 км/год., яка перевищувала максимально допустиму швидкість 90 км/год. на даній ділянці, в порушення п.п. 1.5, 2.3 підпункт «б», 12.1, 12.9 підпункт «б» та п. 1.1 додатку № 2 ПДР України, під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки і її зміни, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля з урахуванням дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати його рух. Під час руху на ділянці дороги з двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку ОСОБА_5 не врахував дорожні умови, а саме стан дорожнього покриття, який був вологий та слизький, не впорався з керуванням автомобіля, в результаті чого виїхав на смугу зустрічного руху, перетнувши дорожню розмітку 1.1, яку перетинати забороняється, де на відстані 3200 м від КП поліції та на відстані 53 м до дорожнього знаку 5.61.1 скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_15 . Після цього відбулося зіткнення автомобіля «Форд», номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_16 з автомобілем «Шевроле», який після цього продовжуючи рух скоїв зіткнення з автомобілем «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_9 . У подальшому автомобіль «Форд», номерний знак НОМЕР_3 здійснив зіткнення з автомобілем «Хонда», номерний знак НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_17 , завдавши механічних пошкоджень вказаним автомобілям.

В результаті даної дорожньо транспортної пригоди (далі ДТП) водій автомобіля «ВАЗ», ОСОБА_15 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди, пасажир автомобіля «Форд», номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_18 від отриманих тілесних ушкоджень померла під час стаціонарного лікування в лікарні, водій та пасажир автомобіля «Фольксваген» ОСОБА_9 і ОСОБА_13 отримали середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким ОСОБА_5 призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
В доводах апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вважає, що судом першої інстанції ОСОБА_5 призначене покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості.
Прокурор звертає увагу на те, що під час вчинення ДТП ОСОБА_5 ПДР, що потягли наслідки у вигляді смерті двох потерпілих та інші двоє потерпілих отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що судом першої інстанції належним чином враховано не було.
Апелянт зазначає, що в порушення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд не мотивував своє рішення про застосування при призначенні ОСОБА_5 покарання ст. 69 КК України.
З огляду на викладене, прокурор вважає, що вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 підлягає скасуванню.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачений ОСОБА_5 , його захисник ОСОБА_7 та потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши дані про особу обвинуваченого та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Зокрема, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, працює, має на утриманні діда, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, часткове відшкодування завданої шкоду та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
На підставі цього суд дійшов висновку за необхідне призначити ОСОБА_5 основне покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді трьох років обмеження волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки.
З таким висновком погоджується колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину в повному обсязі, розповів за яких обставин ним був вчинений злочин та зобов`язувався в подальшому такого не вчиняти.

Ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченого, а тому суд першої інстанції правильно визнав її, як такою, що пом`якшує покарання.
Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_5 на час ухвалення вироку добровільно частково відшкодував потерпілим заподіяну ним шкоду, а на час розгляду провадження апеляційним судом шкода ним повністю відшкодована, що свідчить про його бажання усунути негативні наслідки від вчиненого злочину та стати на шлях виправлення, а тому це не може бути не взято судом до уваги. Відтак, судом вірно визнано цю обставину такою, що пом`якшує покарання.
Судом першої інстанції обґрунтовано не встановлено обставин, що обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів вважає, що доводи прокурора про безпідставне визнання вищезазначених обставин пом`якшуючими покарання не ґрунтуються на законі.
Положеннями ч. 1 ст. 66 КК України визначений перелік обставин, які пом`якшують покарання. За приписами ч. 2 цієї норми закону суд може визнати такими, що пом`якшують покарання й інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
Колегія суддів зазначає, що щире каяття та добровільне відшкодування шкоди як обставини, які пом`якшують покарання, передбачені п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України, тому судом обґрунтовано їх визнано обставинами, пом`якшуючими покарання.
Крім того, колегія суддів зазначає, що в матеріалах кримінального провадження містяться клопотання потерпілих про залишення вироку суду першої інстанції без змін, оскільки вони не мають жодних претензій до ОСОБА_5 та заперечують проти позбавлення його волі. Ця обставина свідчить про те, що між потерпілими та обвинуваченим наступило примирення.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 від 16 жовтня 2003 року (а.с. 23 т. 2), у нього на утриманні перебуває дід, що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с. 24 т. 2). Крім того, обвинувачений має постійне місце роботи, є військовослужбовцем Національної гвардії України і за місцем проходження служби характеризується виключно позитивно (а.с. 221 т. 2).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вищевказані обставини давали суду першої інстанції підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_5 основного покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді трьох років обмеження волі. На думку колегії суддів, таке покарання є співмірним характеру вчиненого злочину та відповідає принципу індивідуалізації покарання, відтак підстав вважати його явно несправедливим немає.

В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до резолютивної частини вироку, суд першої інстанції визнав ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що не відповідає фактичним обставинам злочину, формулюванню обвинувачення та правовій кваліфікації, викладених в обвинувальному акті та мотивувальній частині самого вироку, де вказано, що дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 286 КК України.

Колегія суддів вважає, що така судова помилка може бути виправлена відповідно до п. 4 ч. 2ст. 409 КПК України лише шляхом скасування в цій часині вироку суду з ухваленням нового вироку судом апеляційної інстанції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 27 листопада 2018 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати в частині визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_5 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді трьох років обмеження волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Копія вироку негайно, після його проголошення, вручається обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3