У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України в рамках кримінального провадження № 0004444 від 12.12.2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджено з прокурором, в обгрунтування якого посилався на те, що ОСОБА_4 , при невстановлених слідством місці та обставинах, вступив у злочинну змову із ОСОБА_6 , з метою незаконного проникнення до приміщення житлової квартири АДРЕСА_1 та яка на праві власності належить потерпілому ОСОБА_7 . Реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 , спільно із ОСОБА_6 , користуючись тим, що поруч нікого не було і за їх діями ніхто не спостерігає, зігнувши металеву віконну решітку, забезпечили собі доступ до металопластикового вікна житлової квартири ОСОБА_7 , після чого, шляхом його віджиму, незаконно проникли до зазначеного помешкання, чим порушили конституційне право потерпілого на недоторканність житла. Продовжуючи свою незаконну діяльність ОСОБА_4 , при невстановлених слідством місці та обставинах, вступив у злочинну змову із ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з метою таємного викрадення чужого майна, яке знаходиться у приміщенні житлової квартири АДРЕСА_2 та в якій проживає потерпіла ОСОБА_10 . З цією метою ОСОБА_4 , спільно із ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , 12.12.2018, близько 18 год., підійшли до металопластикового вікна житлової квартири АДРЕСА_3 . Перебуваючи на вказаному місці, ОСОБА_4 , спільно із ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , будучи об`єднаним єдиним неправомірним умислом, шляхом віджиму металопластикового вікна приміщення квартири потерпілої ОСОБА_10 незаконно проникли в її середину, звідки за попередньою змовою групою осіб, таємно викрали грошові кошти, ювелірні вироби та два наручних жіночих годинника марок «Timex» та «Kleynod». Після вчинення крадіжки ОСОБА_4 , спільно із ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покинули місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 32313 грн.

13 грудня 2018 року, ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України та в порядку ст. 277-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України.

Підозра ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень обгрунтовується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме даними, які містяться у протоколах прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення; протоколах оглядів місць події; протоколі допиту потерпілої ОСОБА_10 ; протоколі допиту потерпілого ОСОБА_7 ; протоколі допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколі допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколах впізнання за фотознімками, протоколах оглядів речей; протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину; повідомленні про підозру ОСОБА_4 та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

У ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 ч. 1 КПК України, а саме:

- п. 1 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до шести років і підозрюваний усвідомлює про неминучість покарання за вчинення даного злочину.

Окрім цього, ОСОБА_4 зареєстрований, в АДРЕСА_4 постійного місця проживання не має, а тому з метою уникнення від кримінальної відповідальності може виїхати за межі м. Івано-Франківська та Івано-Франківської області, що свідчить про неможливість запобігання цьому ризику шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

- п. 3 - незаконно впливати на свідків, потерпілих чи інших підозрюваних, оскільки ОСОБА_4 свою вину у вказаних злочинах не визнає, ним можуть вживатися заходи з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

- п. 5 - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 офіційно не працює, не має міцних соціальних зв`язків, постійного джерела доходу немає, вчинив тяжкі злочини, що свідчить про їх системність і з метою отримання засобів для існування може продовжити свою злочинну діяльність, що характеризує вказану особу як таку яка на шлях виправлення та перевиховання не стає.

Враховуючи вище наведені ризики та тяжкість вчиненого злочину, особу підозрюваного, обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання та домашнього арешту, не можливе.

Застосування запобіжного заходу у виді особистої поруки не може запобігти зазначеним ризикам, оскільки до органів досудового розслідування не надходили заяви від жодних осіб про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності, доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Таким чином, зазначені обставини є достатніми для обрання підозрюваному ОСОБА_4 найбільш суворого запобіжного заходу тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти доведеним ризикам.

Крім того, у разі прийняття судом рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді застави визначити її розмір у межах 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 147 тисяч 280 гривень.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні клопотання підтримали, з підстав викладених в ньому, просили задовольнити, а також просили не визначати заставу, оскільки 14 грудня 2018 року ОСОБА_4 повідомлено нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України.

В судовому засіданні захисник підозрюваного просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки підозра є необґрунтованою, а ризики не доведені прокурором та застосувати щодо її підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки він щиро кається у вчиненому та зобо`язується з`являтись на всі виклики слідчого, прокурора чи суду.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав думку захисника.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

13 грудня 2018 року, ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України та в порядку ст. 277-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України.

14 грудня 2018 року ОСОБА_4 повідомлено нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри частково мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, детальний перелік яких міститься у клопотанні та досліджений в судовому засіданні, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162, ч.3 ст.185 КК України.

Крім цього, прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість підозрюваного: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи дане клопотання враховую також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 вказаних вище злочинів, характеризуючі особу підозрюваного дані, його вік, стан здоров`я та майновий стан, відсутність соціальних зв`язків.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, який в свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Ч. 5 ст. 182 КПК України визначено, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прокурор в судовому засіданні просив слідчого суддю не визначати заставу зважаючи на те, що в ході затримання ОСОБА_4 ним спричинено тілесні ушкодження працівникам поліції, але жодних доказів спричинення тілесних ушкоджень слідчий чи прокурор слідчому судді не надали.

Підстав для не визначення застави при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею не встановлено.

При визначенні розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, крім наведеного вище, враховую практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 за інкримінований злочин, характер та обставини його вчинення.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задовольнити та застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням на підозрюваного передбачених у ст. 194 КПК України додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим обґрунтування клопотання і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

На підставі ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород Дністровський, Одеської області, зареєстрованого в АДРЕСА_4 , громадянина України, офіційно непрацюючого, раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів до 11 лютого 2019 року включно.

Взяти підозрюваного ОСОБА_4 під варту в залі суду, а тримання його під вартою здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12.

Визначити заставу 105 720 грн. (сто п`ять тисяч сімсот двадцять гривень), яка може бути внесена, як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду (одержувач: ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, код: 26289647, банк: ДКСУ м. Київ, МФО: 820172, р/р: 2265).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 на строк до 11 лютого 2019 року включно обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту в якому він зареєстрований чи проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) утриматись від спілкування з усіма свідками, потерпілими в даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну;

та роз`яснити, що в разі невиконання таких обов`язків щодо нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі оригінал документу із відміткою банку має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення, яка після його отримання та перевірки має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення, про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали складено та оголошено 17 грудня 2018 року о 09.30 год.