Справа № 745/718/18
№ провадження 1-кп/738/148/2018
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 листопада 2018 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чеpнiгiвської областi в складi:
судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 240000186, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2017 року стосовно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, непрацюючого, має інвалідність третьої групи,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України,

з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,
учасників кримінального провадження:
прокурораОСОБА_4 ,
потерпілогоОСОБА_5 ,
представника потерпілогоОСОБА_6 ,
захисникаОСОБА_7 ,
обвинуваченогоОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 вчинив злочин при наступних обставинах.

23 липня 2017 року близько 21 години 30 хвилин, ОСОБА_2 , керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «Hyundai» моделі І10 реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вулиці Центральній в селі Мале Устя Сосницького району Чернігівської області зі сторони селища Сосниця Чернігівської області в напрямку до села Велике Устя Сосницького району Чернігівської області, на автомобільній дорозі «Сосниця-Шаповалівка» на 6 кілометрі + 450метрів, у зоні дії дорожнього знаку «5.45 Початок населеного пункту» «Мале Устя», порушив правила безпеки дорожнього руху - пункт 12.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, а саме: у населеному пункті керував транспортним засобом із перевищенням максимально дозволеної швидкості руху, в результаті чого ОСОБА_2 не впорався з керуванням транспортним засобом, виїхав на смугу зустрічного руху, пересік смугу зустрічного руху, з`їхав на узбіччя, де допустив зіткнення транспортного засобу з деревом, що спричинило пасажиру транспортного засобу ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження.

У даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_5 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Обвинувачений ОСОБА_2 вину у вчиненні злочину за пред`явленим обвинуваченням визнав, правову кваліфікацію своїх дій та фактичні обставини справи не оспорював, у вчиненому щиро розкаявся, цивільний позов визнав та показав, що 23 липня 2017 року вживав алкогольні напої, керував автомобілем марки «Hyundai», який належить його матері. Обставин дорожньо-транспортної пригоди не пам`ятає, через отримані травми голови. Просив не призначати суворе покарання.

Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України підтверджується наступними доказами, які були дослідженні безпосередньо судом під час судового розгляду.

Потерпілий ОСОБА_5 під час судового розгляду надав показання про те, що 23 липня 2017 року близько 20 години разом з ОСОБА_8 перебували у магазині в селищі Сосниця, обвинувачений ОСОБА_2 приїхав на автомобілі марки «Hyundai» моделі І10 та запропонував підвезти їх додому, оскільки ОСОБА_9 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Разом з ОСОБА_8 сіли до автомобіля, автомобілем керував ОСОБА_2 , він ОСОБА_5 перебував в автомобілі на задньому пасажирському сидінні. Виїхали із селища Сосниця у напрямку села Мале Устя. Швидкість автомобіля була більша ніж 100 км./год.. Біля магазину у селі Мале Устя Ступа не впорався з керуванням, автомобіль «піймав узбіччя», виїхав на протилежну смугу руху. Після цього подій не пам`ятає, оскільки опритомнів, після дорожньо-транспортної пригоди, коли приїхав автомобіль швидкої медичної допомоги. ОСОБА_2 повністю відшкодував майнову шкоду та частково моральну шкоду. Потерпілий ОСОБА_5 подав заяву про залишення цивільного позову без розгляду, не наполягав на призначенні обвинуваченому покарання пов`язаного з реальним відбуттям покарання у виді позбавлення волі та на призначенні додаткового покарання.

Свідок ОСОБА_10 під час допиту у судовому засіданні показала, що 23 липня 2017 року у темну пору доби разом з донькою йшли додому по лівій стороні дороги в селі Мале Устя в напрямку до селища Сосниця. Побачила, що зі сторони селища Сосниця в напрямку до центра села їхав автомобіль, який різко змінив напрямок руху, з`їхав на протилежну до руху обочину, декілька разів перекинувся і зіткнувся з деревом. Біля автомобіля побачила двох осіб з травмами. Зателефонувала та викликала швидку медичну допомогу.

Відповідно до Витягу з кримінального провадження № 0000186, відомості за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, з фабулою щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2017 року (а.с. 119).

Відомості за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про що зазначено у Витягу з кримінального провадження станом на 10 серпня 2018 року (а.с. 163).

Згідно з Висновком експерта № 1479 від 27 липня 2017 року, за результатами судово-токсикологічної експертизи зразків крові, відібраних 23 липня 2017 року о 22 годині у ОСОБА_2 , встановлено, що у крові виявлено етанол у концентрації 1,9 г/л, що свідчить про те, що ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 145).

У Протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23 липня 2017 року та у додатку до нього - Схемі дорожньо-транспортної пригоди зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди; елементи дороги, вид та стан дорожнього покриття; параметри смуг руху та узбіччя; положення транспортного засобу на місці пригоди; а також визначено: напрямок руху автомобіля, місце осипу скла, місце та розміри слідів гальмування (а.с. 122-129).

У Довідці № 41/03-1019 від 25 липня 2017 року, виданій Чернігівським обласним центром з гідрометеорології зазначено відомості про погодні умови 23 липня 2017 року з 21 години до 24 години по селу Мале Устя Сосницького району: суха безвітряна погода, температура повітря знижувалася з 18,6 до 14,0 градусів, відносна вологість повітря 59-88% (а.с. 130).

У Висновку експерта від 22 грудня 2017 року № 696 зазначено, що за результатом проведення судової інженерно-транспортної експертизи (дослідження обставин і механізму ДТП) експерт дійшов висновку, що в умовах місця події, виходячи з схеми дорожньо-транспортної пригоди, доданої до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23 липня 2017 року, величина мінімальної швидкості автомобіля Хюндай перед гальмуванням становить не менше ніж близько 67,4 км/год (а.с. 149-152).

У Висновку експерта від 22 січня 2018 року № 24 зазначено, що за результатом проведення судової інженерно-транспортної експертизи (дослідження обставин і механізму ДТП) експерт дійшов висновку, що в умовах місця події водій автомобіля повинен був діяти в відповідності до технічних вимог п. 12.4, п. 12.2, п. 12.1 Правил дорожнього руху. Експертом не надано відповідь на запитання «Які з технічної точки зору вимоги Правил дорожнього руху були порушені водієм автомобіля марки «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з посиланням на те, що це питання є завідомо правовим, виходить за межі компетенції судового інженерно-транспортного експерта та поінформовано, що з технічної точки зору, в діях водія «Hyundai» щодо вибору швидкості руху 140 км/год, про яку зазначено у Постанові про призначення судової експертизи від 02 січня 2018 року (з посиланням, що ці дані отримані зі слів потерпілого ОСОБА_5 ), вбачається невідповідність технічним вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху, але встановити відповідність його дій вимогам п. 12.2, п. 12.1, п. 13.1, п. 13.3, п. 12.3 Правил дорожнього руху неможливо через відсутність комплексу вихідних даних (а.с. 157-160).

Висновком експерта від 14 листопада 2017 року № 146 встановлено, що у ОСОБА_5 , який був доставлений 23 липня 2017 року о 22 годині 35 хвилин до КЛПЗ «Сосницька ЦРЛ» каретою швидкої допомоги після дорожньо-транспортної пригоди, наявні тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми, що включає закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, лоскутну рану правої тім`яної ділянки з частковим відривом правої вушної раковини, множинні забої м`яких тканин обличчя, множинні забійно-різані рани волосяної частини голови, закрита хребетна травма, що супроводжується переломом зубовидного відростку другого шийного хребця без зміщення та порушення функції спинного мозку, закритий перелом обох кісток лівої гомілки на межі середньої та нижньої третини зі зміщенням уламків, що в комплексі могли утворитись від дії тупих предметів та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Комплекс тілесних ушкоджень потерпілого міг утворитись в результаті травматизації потерпілого, як пасажира заднього сидіння легкового автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 137-140).

Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник потерпілого під час судового розгляду не заявляли клопотання про визнання вищезазначених доказів недопустимими, відповідно до положень частини 3 статті 89 КПК України.

Оцінюючи досліджені під час судового розгляду докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_2 , обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, а саме у порушенні вимог: підпункту б) пункту 2.3., підпункту а) пункту 2.9., пунктів 12.1. та 12.4. Правил дорожнього руху, що знаходяться у причинному зв`язку і наслідками у виді спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.
Аналіз норми статті 286 КК України свідчить, що цей злочин належить до злочинів з матеріальним складом, а тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-які порушення правил безпеки дорожнього руху, а лише ті, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, і отже, перебувають з ними у причинному зв`язку.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суд, розглядаючи справу, зобов`язаний установити і зазначити у вироку всі порушення Правил дорожнього руху, які допустив обвинувачений, і при цьому чітко вказати, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених у статті 286 КК (перебували у причинному зв`язку з ними), а які лише сприяли порушенню цих правил. Іншими словами, при розгляді справ про злочин, передбачений нормою з бланкетною диспозицією, суд самостійно визначає ознаки його об`єктивної сторони, які прямо не передбачені в тексті норми.

Так, під час судового розгляду, на підставі показань обвинуваченого, потерплого, висновків судових експертиз встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок дій ОСОБА_2 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, перевищив максимально дозволену у населеному пункті швидкість руху, в результаті чого не впорався з керуванням транспортним засобом, виїхав та пересік смугу зустрічного руху, з`їхав на узбіччя, де допустив зіткнення транспортного засобу з деревом, що спричинило пасажиру транспортного засобу тяжкі тілесні ушкодження.

Суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не надано доказів щодо порушення ОСОБА_2 вимог підпункту б) пункту 2.3. Правил дорожнього руху в частині невиконання обвинуваченим обов`язку стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі та пункту 12.1. Правил дорожнього руху в частині невиконання обов`язку враховувати особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, оскільки докази, які були надані стороною обвинувачення під час судового розгляду не містять відомостей стосовно наявності у транспортному засобі вантажу, неналежного технічного стану транспортного засобу, а також того, що обвинувачений відволікався від керування автомобілем.

Окрім цього, суд дійшов висновку, що порушення ОСОБА_2 вимог підпункту б) пункту 2.3. Правил дорожнього руху в частині невиконання обов`язку бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, пункту 12.1. Правил дорожнього руху в частині невиконання обов`язку враховувати дорожню обстановку під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, а також порушення ОСОБА_2 підпункту а) пункту 2.9. Правил дорожнього руху не були безпосередньою причиною настання суспільно небезпечних наслідків, а отже, у причинному зв`язку з наслідками, що настали, вони не знаходяться.

Згідно з Висновком експерта від 22 січня 2018 року № 24, складеним за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи (дослідження обставин і механізму ДТП) встановлено, що ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.4, п. 12.2, п. 12.1 Правил дорожнього руху, при цьому експертом зазначено, що дії ОСОБА_2 стосовно вибору швидкості руху транспортного засобу не відповідали лише вимогами п. 12.4 Правил дорожнього руху. Невідповідність дій ОСОБА_2 вимогам п. 2.3., п. 12.2, п. 12.1. Правил дорожнього руху, а також іншим нормам, зазначеним висновком експерта не встановлено та не підтверджено іншими доказами, що були надані стороною обвинувачення.

Перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом підтверджено висновком експерта та не заперечувалось самим обвинуваченим.

Вирішуючи питання стосовно належності до ознак об`єктивної сторони порушення ОСОБА_2 підпункту а) пункту 2.9. Правил дорожнього руху, суд дійшов висновку врахувати правову позицію Верховного Суду України, висловлену у Постанові від 9 лютого 2012 року № 5-28кс11, згідно з якою Верховний Суд України, дійшов до переконання, що є помилковим віднесення цієї обставини до ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого статтею 286 КК, оскільки наявність алкогольного сп`яніння у особи під час керування транспортним засобом характеризує лише його певний психофізичний (фізіологічний) стан, який сприяє порушенню ним іншої норми правил безпеки дорожнього руху, проте саме порушення пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху не являється безпосередньою причиною настання суспільно небезпечних наслідків, а отже, у причинному зв`язку з наслідками, що настали, воно не знаходиться.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що порушення ОСОБА_2 вимог підпункту б) пункту 2.3., підпункту а) пункту 2.9., пункту 12.1. Правил дорожнього руху не належать до ознак об`єктивної сторони злочину, що впливає на кваліфікацію за частиною 2 статті 286 КК України, так як стороною обвинувачення не доведено, що ці порушення були безпосередньою причиною настання суспільно небезпечних наслідків та знаходяться у причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху - пункт 12.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, а саме: у населеному пункті керував транспортним засобом із перевищенням максимально дозволеної швидкості руху, що призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пасажиру транспортного засобу ОСОБА_5 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження.

При цьому, підлягає врахуванню наявність у ОСОБА_2 стану алкогольного сп`яніння, як обставини, що обтяжує покарання.

За таких обставин, суд вважає, що обвинувачення, висунуте ОСОБА_2 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, його дії підлягають кваліфікації за частиною 2 статті 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, досудову доповідь та думку потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_2 раніше не судимий, вчинив необережний тяжкий злочин, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, є особою з інвалідністю третьої групи, не працює, але вживає заходів щодо працевлаштування, оскільки перебуває на обліку у центрі зайнятості, за місцем проживання та за попереднім місцем роботи характеризується виключно позитивно. ОСОБА_2 відшкодував потерпілому майнову шкоду та частково відшкодував моральну шкоду. Згідно з Досудовою доповіддю стосовно ОСОБА_2 , виправлення останнього без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. Суд також враховує думку потерпілого, який не наполягав на призначенні обвинуваченому покарання, пов`язаного з реальним відбуттям покарання у виді позбавлення волі та не наполягав на призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами (а.с. 109-111, 118, 169-184).

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи викладене, суд вважає достатнім для виправлення ОСОБА_2 і попередження вчинення ним нових злочинів призначити йому покарання, у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією частини 2 статті 286 КК України без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та звільнити ОСОБА_2 від відбування основного покарання з випробуванням, відповідно до статті 75 КК України та покладанням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Суд дійшов висновку про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства та можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, а також не призначати додаткове покарання, з огляду на обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, думку потерпілого, який не наполягав на призначенні більш суворого покарання та додаткового покарання, досудову доповідь стосовно обвинуваченого, а також другорядну роль кари як мети покарання та вважає таке покарання співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і таким, що не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, пов`язані із залученням експертів у загальній сумі 681,48 грн. підлягають стягненню із ОСОБА_2 на користь держави. (а.с. 148, 156).

Стороною обвинувачення не надано доказів щодо наявності процесуальних витрат у сумі 1979,20 грн, про які зазначено в обвинувальному акті, тому процесуальні витрати у цій частині не підлягають стягненню з обвинуваченого.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_11 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає залишенню без розгляду, оскільки під час судового розгляду кримінального провадження цивільним позивачем подано заяву про залишення позову без розгляду.

На речовий доказ: автомобіль марки «Hyundai» моделі І10 реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_12 накладено арешт із забороною користуватись та розпоряджатись даним транспортним засобом, згідно з ухвалою слідчого судді Сосницького районного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року.

Суд дійшов висновку, відповідно до положень частини 4 статті 174 КПК України, скасувати арешт із забороною користуватись та розпоряджатись автомобілем марки «Hyundai» моделі І10 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на зберігання до майданчику для затриманих транспортних засобів Сосницького відділення поліції Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області та повернути цей речовий доказ законному володільцю ОСОБА_12 ..

Підстави для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373-374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та призначити йому покарання - 3 (три) роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі статті 75 КК України, звільнити ОСОБА_2 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні, пов`язані із залученням експертів у сумі 681,48 грн.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишити без розгляду.

Роз`яснити право ОСОБА_5 пред`явити позов в порядку цивільного судочинства.

Арешт із забороною користуватись та розпоряджатись, що було накладено на підставі ухвали слідчого судді Сосницького районного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року на речовий доказ - автомобіль марки «Hyundai» моделі І10 реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_12 та який знаходиться на майданчику для затриманих транспортних засобів Сосницького відділення поліції Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області скасувати та повернути це майно законному володільцю.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суд через Менський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1