Дата документу 04.04.2019 Справа № 331/8550/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/172/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/8550/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2019 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого в ОВС УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_8 , погодженого прокурором прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000192, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.05.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364-1, ч.1 ст.366 КК України, а саме гараж VII реєстраційний номер НОМЕР_1 , загальною площею 42 кв. м. в цокольному поверсі житлового будинку, розмір частки 1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , із забороною його відчуження.

Згідно зі змістом судового рішення, слідчий в ОВС 1-го відділення СВ УСБ України в Запорізькій області ОСОБА_8 за погодженням з прокурором відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з клопотанням, про арешт майна по кримінальному провадженню за № 0000192 від 26.05.2015 року.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_9 в період з вересня 2014 року по грудень 2015 року, являючись службовою особою - заступником голови правління з постачання та обліку природного газу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», а з лютого по грудень 2015 року тимчасово виконуючим обов`язки голови правління та головою правління ПАТ «Запоріжгаз», на якого в силу службових обов`язків покладено виконання організаційно - розпорядчих і адміністративно - господарських функцій, перебуваючи на території ПАТ «Запоріжгаз» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Заводська, 7, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно з корисливих мотивів з метою одержання неправомірної вигоди невстановленими споживачами природного газу на території Запорізької області у вигляді звільнення вказаних споживачів від обов`язку по оплаті відібраних ними обсягів природного газу обсягом 3931751,5 куб. м., вартістю 26622995,16 грн., використовуючи всупереч інтересам юридичної особи приватного права - ПАТ «Запоріжгаз» свої повноваження, шляхом внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей про втрату зазначеного газу внаслідок аварійних ситуацій (виробничо-технологічні витрати і нормовані втрати), що начебто стались у жовтні-грудні 2014 року під час аварій на розподільчих газопроводах ПАТ «Запоріжгаз», які фактично не відбувались, чим спричинив шкоду ПАТ «Запоріжгаз» на зазначену суму.

Збитки, спричинені ПАТ «Запоріжгаз» у розмірі 26622995,16 грн. підтверджуються висновком експерта № 271 від 12.12.2017 року за результатом проведення судово-економічної експертизи.

З метою забезпечення цивільного позову та відшкодування шкоди, завданої підозрюваним ОСОБА_9 завданих збитків ПАТ «Запоріжгаз» на суму 26622995, 16 грн., внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, слідчий просив суд накласти арешт на вищевказане майно.

Враховуючи правову підставу для арешту майна, відсутність цивільного позову, відсутність доказів вартості майна, на яке слідчий та прокурор просять накласти арешт та неможливість її самостійного визначення судом, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя зазначив, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки в даному випадку накладення арешту не відповідає його визначеній законом меті та є неспівмірним, а його застосування призведе до порушення принципу пропорційності. Крім того, в клопотанні не зазначено за якою адресою знаходиться житловий будинок, в цокольному поверсі якого знаходиться гараж VII реєстраційний номер НОМЕР_1 , загальною площею 42 кв.м., який належить ОСОБА_9 та на який слідчий просить накласти арешт.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. В обґрунтування доводів зазначає, що слідчим суддею не було враховано, що прокурором в судовому засіданні надано проект цивільного позову, який буде поданий в інтересах ПАТ «Нафтогаз України» до ОСОБА_9 без зазначення дати його подання. Наразі прокурором відповідно до ч.3 ст.128 КПК України пред`явлено в інтересах держави цивільний позов у кримінальному провадженні про стягнення з підозрюваного ОСОБА_9 суми шкоди завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 26622995,16 грн.

Слідчий суддя у своїй ухвалі зазначає, що у клопотанні та в доданих до нього матеріалах відсутні документи, які б належним чином підтверджували вартість нерухомого майна, яке на праві власності належать ОСОБА_9 . Разом з цим, орієнтовна сума вартості вищевказаного нерухомого майна явно нижча, ніж сума шкоди завданої кримінальним правопорушенням. Таким чином, слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно ОСОБА_9 не надано об`єктивну оцінку доводам, наведеним у клопотанні слідчого.

Крім того, в порушення вимог ч.1 ст.172 КПК України, клопотання слідчого про арешт майна розглянуто слідчим суддею пізніше двох днів з дня його надходження до суду, що є грубим порушенням КПК України.

На підставі викладеного, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити та накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_9 .

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_9 вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; адвоката ОСОБА_7 із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

При розгляді апеляційної скарги прокурора колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст. ст. 132, 170, 171, 172, 173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчий звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про накладення арешту на майно, в якому зазначив, що арешт необхідно застосувати з метою забезпечення цивільного позову та відшкодування шкоди, завданої підозрюваним ОСОБА_9 ПАТ «Запоріжгаз» на суму 26622995,16 грн., внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення.

На підтвердження доводів клопотання прокурором наданий витяг з ЄРДР за №0000192 від 26 травня 2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364-1, ч.1 ст.366 КК України, та інші копії документів, якими, на думку прокурора, обґрунтовується клопотання.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя послався на те, з урахуванням правової підстави для арешту майна, відсутності цивільного позову, відсутності доказів вартості майна, на яке слідчий та прокурор просять накласти арешт та неможливість її самостійного визначення судом, розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, в даному випадку накладення арешту не відповідає його визначеній законом меті та є неспівмірним, а його застосування призведе до порушення принципу пропорційності.

Перевіривши вказані матеріали, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано звернув увагу на те, що прокурором не додано до клопотання відповідних доказів, які у своїй сукупності об`єктивно підтверджували б викладені в цьому клопотанні обставини, та свідчили б про доцільність накладення арешту на вищевказане майно.

Як визначено у нормах законів, на які послався слідчий суддя, арешт майна під час досудового розслідування може застосовуватись виключно щодо майна підозрюваного або особи, що несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, відносно майна юридичної особи, якщо до юридичної особи може бути застосований захід у вигляді конфіскації майна.

Клопотання про арешт майна, з яким орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді, було винесено в рамках кримінального провадження за правовою кваліфікацією ч.2 ст.364-1, ч.1 ст.366 КК України. В рамках цього провадження ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень.

Матеріалами клопотанням, з огляду на ту кваліфікацію кримінальних правопорушень в рамках яких подане клопотання слідчого, не доведено, що зазначене майно одержано внаслідок вчинення злочину, є предметом чи знаряддям вчинення злочину, а відтак на нього не може бути також накладено арешт з метою спеціальної конфіскації, передбаченої ст.96-2 КК України.

При цьому слід зауважити, що не може бути метою накладення арешту і конфіскація майна, як вид покарання або захід кримінально-правового характеру у зв`язку з тим, що санкціями ч.2 ст.364-1, ч.1 ст.366 КК України не передбачена конфіскація майна як вид покарання, а забезпечення виконання можливого покарання не передбачено як мета арешту майна.

Відповідно до вимог ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Але в матеріалах справи відсутній будь-який цивільний позов, заявлений потерпілим чи прокурором, оскільки ПАТ «Нафтогаз України» знаходиться в державній власності, а накладення арешту на майно з метою забезпечення кримінального провадження на підставі того, що потерпілим можливо буде пред`явлено цивільний позов не відповідає вимогам ст.170 КПК України та не входить в перелік підстав, за якими може бути накладено арешт на майно.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що наразі прокурором пред`явлено в інтересах держави цивільний позов, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки на час розгляду клопотання слідчого про арешт майна цивільний позов пред`явлений не був.

Крім того, відповідно до вимог ч.3 ст.170 КПК України арешт може бути накладений на майно будь якої особи за достатності підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у ст.98 КПК України, тобто є речовим доказом по кримінальному провадженню.

Натомість, слідчим та прокурором не було надано будь-яких даних, що зазначене майно є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, могло зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, та відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Під час апеляційного розгляду прокурором також не додано додаткових доказів, що зазначене майно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. Не навів таких доказів прокурор і в апеляційній скарзі.

Також, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах відсутні будь-які документи, які підтверджували вартість майна зазначеного в клопотання, що позбавляє можливості суд визначити розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що слідчий суддя розглянув клопотання про арешту майна пізніше двох днів з дня його надходження, що є порушенням вимог ч.1 ст.172 КПК України, є необґрунтованими та спростовуються наданими матеріалами, відповідно до яких клопотання слідчого про арешт майна надійшло до суду 05 лютого 2019 року, про що свідчить штамп суду на клопотанні, а розглянуто було слідчим суддею 07 лютого 2019 року, тобто в дводенний строк, передбачений ч.1 ст.172 КПК України.

Отже, на думку колегії суддів, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відповідає вимогам ст.ст.172,173,370,372 КПК України, порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою її скасування або зміну колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого в ОВС УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_8 , погодженого прокурором прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000192, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.05.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364-1, ч.1 ст.366 КК України, - без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4