Провадження № 1-кп/712/244/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, з освітою середньою, не працюючого, проживаючого за місцем реєстрації у АДРЕСА_1 , раніше судимого: 22.12.2008 Малиновським PC м. Одеси за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121, 69, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, 70 КК України до позбавлення волі на строк 6 років. Звільнений 24.07.2013 по відбуттю строку покарання; 08.06.2015 Київським PC м. Одеси за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік, звільнений по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 23.06.2018 близько 01 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Черкаси, вул. В. Галви, 11, незаконно заволодів особливо важливим документом, а саме банківською картою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за № НОМЕР_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_6 , що знаходилась в барсетці та перебувала в автомобілі «ДЕО ЛАНОС» д.н.з. НОМЕР_2 , який був розташований поблизу зазначеного домоволодіння. Після чого, отримавши її в своє повне розпорядження, усвідомлюючи настання суспільно - небезпечних наслідків, в подальшому використав для вчинення майнового злочину.

Відповідно до Закону України від 02.04.1992 «Про інформацію», Закону України від 02.10.2001 «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п. 1 ст. 5 Закону України від 22.05.2003 «Про електронні документи та електронний документообіг», «Положення про міжбанківські розрахунки», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.10.1998 - платіжні банківські карти є електронним платіжним документом.

Згідно з ст. 1 Закону України від 02.10.1992 «Про інформацію», пунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1 п 15.2 ст. 15, Закону України від 05.04.2001 «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України від 07.12.2000 «Про банки та банківську діяльність» документом визнається будь - який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної інформації на паперовому, електронном чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку. Один із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби, серед яких є платіжні картки, які є емітованими в установленому законодавством порядку, пластиковими чи іншого виду картками, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або в банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відповідно до п 1.4 «Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою правління Національного банку України від 30.04.2010 № 223 спеціальним платіжним засобом разом із іншими визнається платіжна картка, що виконує функцію засобу ідентифікації, за допомогою якого держатель якого її держатель, здійснює платіжні операції, установлені договором з емітентом - банком, що є членом платіжної системи та здійснює емісію спеціальних засобів, тобто проводить операції з її випуском.

Він же 23.06.2018 близько 01 год. 00 хв. перебуваючи в автомобілі «ДЕО ЛАНОС» д.н.з. НОМЕР_2 , який був розташований поблизу домоволодіння, що за адресою м. Черкаси, вул. В`ячеслава Галви, 11, в той час, коли його знайомий ОСОБА_6 , заснув, умисно, таємно з корисливих мотивів, викрав чуже майно, а саме платіжну банківську картку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за № НОМЕР_1 , на якій були грошові кошти в сумі 1872 гривні, належні потерпілому. В подальшому цієї ночі останній перебуваючи поблизу банківського терміналу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який розташований за адресою: м. Черкаси, вул. Пастерівська, 106, ввівши заздалегідь відомий пін-код вказаної картки, таємно, умисно заволодів грошовими коштами, які знаходились на рахунку викраденої раніше банківської картки шляхом їх зняття. Після цього зазначені кошти витратив на власні потреби. Своїми протиправними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Дії ОСОБА_4 , органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 357 КК України, як заволодіння у будь - який спосіб іншим важливим особистим документом та за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

11.03.2019 між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст. 468, 469 та 471 КПК України, укладено угоду про примирення.

Згідно з даною угодою, потерпілий ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в обсязі пред`явленого обвинувачення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме: за ч. 3 ст. 357 КК України у вигляді арешту строком на 3 (три) місяці, за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді арешту строком на 5 (п`ять) місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити покарання у вигляді арешту строком на 5 (п`ять) місяців.

Розглядаючи в порядку ч. 2 ст. 474, ч. 5 ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження угоди про примирення суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Так, злочини, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_6 , кожний окремо, просили затвердити угоду про примирення та призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин, потерпілий в угоді про примирення, вказав, що претензій матеріального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має.

Захисник в судовому засідані просив затвердити угоду.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про примирення затвердити і призначити обвинуваченому, узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України, погодився на застосування до нього узгодженого виду і розміру покарання у разі затвердження угоди та пояснив, що він розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, характер пред`явленого обвинувачення і що згодний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Суд, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_6 повністю усвідомлюють зміст угоди про примирення, цілком розуміють свої права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Оскільки умови угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 369, 373, 374, 469, 471, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про примирення укладену між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити узгоджене сторонами покарання за:

- ч. 3 ст. 357 КК України, у вигляді арешту строком на 3 (три) місяці;

- ч. 2 ст. 185 КК України, у вигляді арешту строком на 5 (п`ять) місяців.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання ОСОБА_4 у вигляді арешту строком на 5 (п`ять) місяців.

Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з 14.03.2019, зарахувавши попередне ув`язнення з 22.11.2018 по 13.03.2019, включно.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою.

Речові докази, а саме: DVD диск, на якому знаходяться відеозаписи з камер спостереження магазину «АТБ», який зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Черкаської області через Соснівський районний суд м. Черкаси, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 1 ст. 473 Кримінального процесуального кодексу України.

Головуючий ОСОБА_1