Справа № 183/4080/18
№ 1-кп/183/470/19
В И Р О К
іменем України

22 березня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
03 липня 2014 року наказом №18-К (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта ОСОБА_3 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду водія-електрика апаратної телеграфного взводу центру інформаційних систем польового вузла зв`язку.
В подальшому, наказом №9-РС від 21 лютого 2017 року (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта ОСОБА_3 призначено на посаду командира відділення автомобільного відділення взводу забезпечення першого польового вузла зв`язку НОМЕР_2 окремої бригади зв`язку військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .
Молодший сержант ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави, Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року №303/2014, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», в Україні з 18.03.2014 року розпочато особливий період.

У відповідності до нової редакції статті 407 КК України внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», який опубліковано у журналі Голос України від 04 березня 2015 року № 39, зазначено, що до ст. 407 КК України внесені зміни та її доповнено ч. 4, яка передбачає відповідальність, за самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.

Зазначені зміни набирають законної сили на наступний день після опублікування, тобто 05 березня 2015 року.

Однак, 24 травня 2018 року молодший сержант ОСОБА_3 , діючи всупереч наведених вище вимог, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, в умовах особливого періоду, чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
04 червня 2018 року молодший сержант ОСОБА_3 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 та заявив про себе, внаслідок чого злочин було припинено.
Таким чином, 24 травня 2018 року молодший сержант ОСОБА_3 самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду, та незаконно перебував за межами військової частини НОМЕР_1 до 04 червня 2018 року.

Крім того, 12 липня 2018 року молодший сержант ОСОБА_3 , всупереч вимог Статуту та Законів України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка розташовується в АДРЕСА_2 без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, свої службові обов`язки не виконував,час проводив на власний розсуд, не вживаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

05 лютого 2019 року місцезнаходження молодшого сержанта ОСОБА_3 встановлено та останнього затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Таким чином, 12 липня 2018 року молодший сержант ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, та перебував за її межами до 05 лютого 2019 року.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю їх підтверджує, пояснив, що двічі залишав розташування військової частини у зв`язку із тим, що морально не витримував знаходитися у зоні проведення антитерористичної операції. У скоєному щиро кається.

В судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази.
У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Суд вважає встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.
Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає - щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
При цьому, суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю нести кримінальну відповідальність.
Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, враховуючи те, що ОСОБА_3 вину визнав повністю, на обліку у лікарів не перебуває, приймав участь в проведенні антитерористичної операції на Сході країни, є учасником бойових дій, разом з обставиною, яка пом`якшує покарання, дає суду підстави для призначення ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

В судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_5 було заявлено клопотання, підтримане обвинуваченим, про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Дослідивши клопотання, вислухавши думку учасників судового процесу, суд приходить до наступного висновку.

Закон України «Про амністію у 2016 році» набрав чинності 07.09.2017 року.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про амністію у 2016 році» дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Враховуючи те, що ОСОБА_3 було вчинено злочини у період з 24.05.2018 року по 04.06.2018 року, та у період з 12.07.2018 року по 05.02.2019 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання захисника.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.

Зарахувати в строк відбуття покарання час знаходження ОСОБА_3 під вартою з 05.02.2019 року по 22.03.2019 року включно.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком 3 роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили скасувати, звільнити з-під варти в залі суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1