Справа № 468/151/19-к
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

05.03.2019 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого по справі судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000579 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Виноградівка Баштанського району Миколаївської області, українки, громадянина України, з повною вищою освітою, працюючої бухгалтером ФОП « ОСОБА_7 », не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Баштанського районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України з угодою про визнання винуватості, укладеною 30.01.2019 року в ході досудового розслідування між прокурором та обвинуваченою за участю її захисника.

В ході підготовчого судового засідання при виконанні судом вимог ч. 4, 6 ст. 474 КПК України судом встановлено, що обвинувачена визнає свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину та просить затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між нею та прокурором.

Прокурор, потерпіла та захисник обвинуваченої підтримали угоду.

Заслухавши прокурора, потерпілу, обвинувачену та захисника, вивчивши обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості, суд вважає, що угода про визнання винуватості не може бути затверджена з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.

Із змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що сторони угоди дійшли згоди, щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 191 та ч. 3 ст. 191 КК України, та щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачена беззастережно визнала свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинна понести обвинувачена: за ч. 1 ст. 191 КК України у виді одного року обмеження волі, за ч. 3 ст. 191 КК України у виді трьох років обмеження волі та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно слід призначити покарання у виді трьох років обмеження волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки.

При цьому, санкція ч. 3 ст. 191 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк від трьох до п`яти років або позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, тобто призначення додаткового виду покарання за вказаною статтею є обов`язковим.

Однак визначене сторонами угоди покарання, яке повинна понести обвинувачена, суперечить вимогам КК України, оскільки ними було узгоджено призначення обвинуваченій покарання, зокрема за ч. 3 ст. 191 КК України, у виді обмеження волі строком на три роки без призначення обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю без вказівки на підстави не призначення такого додаткового покарання.

Не змінює цього і зміст угоди щодо звільнення обвинуваченої від відбування остаточного покарання у виді обмеження волі строком на три роки на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на два роки, оскільки положення ст. 75 КК України передбачають можливість звільнення від відбування покарання з випробування лише при призначенні вичерпного переліку видів покарань таких, як виправні роботи, службове обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років. При цьому, положення ст. 75 КК України не передбачають можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо інших видів покарань, в тому числі додаткових.

Наведені висновки суду свідчать про те, що при призначенні винній особі покарань за вчинення злочинів, передбачених ч. 1, 3 ст. 191 КК України, із застосуванням ст. 70, 75 КК України останній має бути призначене одне з основних видів покарань, передбачених санкцією даної статті, та обов`язково вирішене питання щодо додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Таким чином, встановлені судом обставини вказують на те, що зміст укладеної між прокурором та обвинуваченою за участі її захисника угоди про визнання винуватості суперечать вимогам КК України, а, отже, і відсутні підстави для затвердження вказаної угоди.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Оскільки угода про визнання винуватості була укладена на стадії досудового розслідування, а не на підготовчому судовому засіданні тому слід відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314, 474 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_4 , в кримінальному провадженні №0000579 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України, - відмовити.

Кримінальне провадження повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: