УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2019 року

м. Київ
справа № справа № 573/1546/17
провадження № 51-357ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну засудженого ОСОБА_4 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 14 травня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 15 листопада 2018 року в межах кримінального провадження за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ростов на Дону Російської Федерації, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК.
Встановлені обставини
За вироком Білопільського районного суду Сумської області від 14 травня

2018 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Дніпроінвест» 33708,29 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди.
Стягнуто з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ТОВ «Дніпроінвест» 100000 грн.
Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 15 листопада 2018 року залишено без задоволення апеляційні скарги представника цивільного відповідача

ОСОБА_5 і захисника ОСОБА_6 , а вирок місцевого суду щодо

ОСОБА_4 без змін.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, засуджений

ОСОБА_4 звернувся до касаційного суду з касаційною скаргою, яка

не відповідала вимогам, встановленим у ст. 427 КПК, а тому хвалою Верховного Суду від 28 січня 2019 року цю касаційну скаргу було залишено без руху і надано п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також скаржникові було роз`яснено, що в разі, якщо він не усуне зазначені в ухвалі недоліки, в установлений строк, його касаційна скарга буде повернута.
Вказану ухвалу суду, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за трек-номером 602, ОСОБА_4 отримав 05 лютого 2019 року.
На виконання ухвали від 28 січня 2019 року ОСОБА_4 повторно 22 лютого 2019 року звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження.
У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень,

як на поважність причини його пропуску засуджений вказує на те, що касаційну скаргу він подав вчасно, однак коли отримав копію ухвали про залишення цієї касаційної скарги без руху, не міг самостійно усунути зазначені недоліки, оскільки не має юридичної освіти, а його захисник включно до 20 лютого 2019 року (день сплину 15 денного строку) перебував на стаціонарному лікуванні. При цьому ОСОБА_4 зазначає, що звернувся за допомогою до захисника одразу після його одужання та без зайвих зволікань надіслав касаційну скаргу до касаційного суду, а тому просить поновити пропущений строк на касаційне оскарження.
Мотиви Верховного Суду
Перевіривши доводи клопотання засудженого, Верховний Суд дійшов висновку,

що воно є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Разом із тим, статтею 427 КПК визначено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Залишаючи без руху касаційну скаргу засудженого, Верховний Суд в ухвалі

від 28 січня 2018 року зазначав, що ця скарга не відповідала вимогам п. 4 ч. 2

ст. 427 КПК.
Верховний Суд звертав увагу ОСОБА_4 на те, що в касаційній скарзі були відсутні посилання на підстави, передбачені ч. 1 ст. 438 КПК для скасування оскаржуваних судових рішень з обґрунтуванням їх незаконності відповідно до ч. 2 ст. 438 цього Кодексу.
Касаційна скарга не містила посилань на положення кримінального процесуального закону чи закону України про кримінальну відповідальність, які, на думку засудженого, не було дотримано кожним із судів; обгрунтування того,

у чому конкретно полягають ці порушення, як вони вплинули чи могли вплинути на законність та обґрунтованість постановлених судових рішень, і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого суду та ухвали суду апеляційної інстанції з урахуванням положень статей 370, 374, 404, 412-414, 419 цього Кодексу. Натомість засуджений у касаційній скарзі зазначав про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Також у касаційній скарзі були відсутні доводи на спростування кожного висновку місцевого й апеляційного судів, наведених в кожному з оскаржуваних судових рішень; не було зазначено, чи заявлялися у суді апеляційної інстанції стороною захисту клопотання, які всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно не задовольнив; не було наведено конкретних доводів апеляційної скарги захисника, які у порушення ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив і не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
Крім того, усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК вимоги касаційної скарги засудженого

не відповідали положенням ст. 436 цього Кодексу щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
У поданій на усунення недоліків касаційній скарзі засуджений виражає свою незгоду з висновками судів першої й апеляційної інстанцій, формально вказує на істотні порушення ними вимог статей 22, 94, 370, 418 і 419 КПК при цьому зазначає лише про неповноту судового розгляду та про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції. Таким чином, усі недоліки касаційної скарги, залишеної без руху ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2019 року не усунув.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
З огляду на викладене, оскільки засуджений не усунув зазначені в ухвалі суду недоліки в установлений строк, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі

п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК повернути касаційну скаргу.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження вироку Білопільського районного суду Сумської області від 14 травня 2018 року та ухвали Апеляційного суду Сумської області від 15 листопада 2018 року щодо нього.
Повернути засудженому його касаційну скаргу на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 14 травня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 15 листопада 2018 року разом із усіма доданими документами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3