Постанова
Іменем України
03 квітня 2019 року
м. Київ
справа № 527/1325/17
провадження № 51-9379км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції,

на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2018 року

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000310, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.
Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і встановлені ними обставини
За вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 22 січня

2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Глобинської центральної районної лікарні 3581,90 грн витрат на лікування потерпілої ОСОБА_7 та 100 000 грн

на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 30 квітня 2017 року близько 04:20, керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем ВАЗ-2101, д.н.з. НОМЕР_1 з чотирма пасажирами, рухаючись по вул. Гагаріна з боку

вул. Матросова в напрямку вул. Кірова в м. Глобиному Полтавської області,

в порушення вимог пунктів 2.3. «а», 2.9. «а», 12.1., 31.1., 31.4.5. «а» Правил дорожнього руху (далі ПДР), не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та не впоравшись з керуванням виїхав на праве узбіччя,

де некерований автомобіль в заносі з`їхав у кювет і перекинувся, внаслідок чого його пасажирка ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла.
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнив, вирок місцевого суду змінив, на підставі ст. 75 КК звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням

з іспитовим строком тривалістю 3 роки та поклав на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК. Також апеляційний суд виключив з мотивувальної частини вироку посилання на кваліфікуючу ознаку «порушення правил експлуатації транспорту», а в решті вирок залишив без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції

на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону

та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок м`якості. Зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, не врахувавши, що останній, керуючи автомобілем

у стані алкогольного сп`яніння, допустив грубі порушення ПДР, внаслідок чого

у ДТП загинула молода дівчина. При цьому, суд апеляційної інстанції

не вмотивував свого висновку про можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК з урахування даних про його особу.

У запереченні на касаційну скаргу захисник ОСОБА_9 вважає

її необґрунтованою та просить залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримала подану касаційну скаргу і просила її задовольнити.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення

у межах касаційної скарги.
Висновків суду про доведеність винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 прокурор у касаційній скарзі не оспорює, а його доводи щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність,

що потягнуло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок м`якості,

є обґрунтованими.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання за злочин, передбачений

ч. 2 ст. 286 КК, місцевий суд дотримався загальних засад, передбачених

статтями 50, 65 КК, оскільки врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке є тяжким, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, однак двічі притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, за місцем проживання характеризується посередньо. Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 ,суд не встановив, а обставиною, що обтяжує покарання останнього, визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Врахувавши вищезазначені обставини в сукупності, місцевий суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 основного у виді позбавлення волі згідно санкції ч. 2 ст. 286 КК та не встановив підстав для застосування

до обвинувачуваного положень ст. 75 КК.

Змінюючи вирок місцевого суду в частині призначення ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд урахував ті самі обставини, які врахував місцевий суд

при призначенні обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 286 КК, та визнав

за можливе звільнити останнього від відбування призначеного йому за сукупністю вироків покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.
Разом із тим, ст. 75 КК передбачено, зокрема, що в разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку

про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі

ст. 75 КК, апеляційний суд не спростував висновків місцевого суду про відсутність підстав для застосування вказаної норми кримінального закону, безпідставно зазначив про визнання обвинуваченим вини в повному обсязі, хоча

в місцевому суді ОСОБА_6 визнав вину частково, зокрема в тому, що сів

за кермо в стані алкогольного сп`яніння, вважаючи, що до ДТП призвів розрив колеса автомобіля; необґрунтовано зазначив про те, що ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем проживання, хоча в матеріалах наявна лише довідка Глобинської міської Ради про відсутність компрометуючих матеріалів

на останнього (т. 1 а.п. 173).
Поза увагою апеляційного суду залишились і конкретні обставини вчиненого ОСОБА_6 злочину, який, будучи особою, яка раніше притягувалася

до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, грубо нехтуючи цими Правилами, керуючи автомобілем у стані алкогольного сп`яніння з чотирма пасажирами, спричинив ДТП, внаслідок якої загинула ОСОБА_7 .

Крім того, врахувавши, що ОСОБА_6 повністю відшкодував потерпілій матеріальну шкоду, апеляційний суд не зважив на відсутність у матеріалах провадження жодних доказів на підтвердження відшкодування завданої ОСОБА_8 моральної шкоди.

За наведених вище обставин колегія суддів дійшла висновку, що призначене ОСОБА_6 покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК
слід визнати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та, як наслідок, м`яким покаранням.

Отже, касаційну скаргу прокурора необхідно задовольнити, ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, який необхідно провести з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
За умови підтвердження обвинувачення ОСОБА_6 у тому ж обсязі, за наявності тих самих даних про особу обвинуваченого та обставин, що впливають

на призначення покарання, призначене ОСОБА_6 із застосуванням ст. 75 КК покарання слід вважати неправильним застосуванням закону України

про кримінальну відповідальність і, як наслідок, м`яким покаранням.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанцій, задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 11 липня 2018 року

щодо ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд

у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню

не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3