Провадження № 1-кс/643/5241/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.11.2018 року м. Харків

Слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Харкові в залі суду клопотання слідчого Московського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Харківської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 , про арешт майна за кримінальним провадженням №0006179 від 06.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах, -

В С Т А Н О В И В:
До суду 12.11.2018 року надійшло вищезазначене клопотання.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що слідчим відділом Московського ВП ГУ НП в Харківській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0006179 від 06.11.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, тобто шахрайство, вчинене у великих розмірах. Досудовим розслідуванням встановлено, що 03.10.2018 не встановлена особа шахрайським шляхом заволоділа квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , чим спричинила матеріального збитку ОСОБА_5 . Допитана за даним фактом в якості потерпілої ОСОБА_5 повідомила, що їй належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В кінці 2017 року до неї звернувся знайомий ОСОБА_6 та запропонував продати зазначену квартиру, а натомість купити інше дешевше житло. На що вона погодилася та видала довіреність на його ім`я на право розпорядження вищезазначеною квартирою. На початку серпня 2018 їй стало відомо про те, що ОСОБА_6 хоче її обманути, продати належну їй квартиру, а гроші від продажу залишити собі, тому в серпні 2018 року вона анулювала довіреність видану на ім`я ОСОБА_6 . В подальшому, 01.11.2018 ОСОБА_5 дізналася, що ОСОБА_6 продав її квартиру за адресою АДРЕСА_1 за довіреністю, але договір купівлі-продажу було укладено 03.10.2018, тобто тоді, коли довіреність на ім`я ОСОБА_7 потерпілою вже була анульована. Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 03.10.2018 ОСОБА_5 продала квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_8 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 . Вказаний правочин посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим номером 657 від 03.10.2018. Зазначене свідчить про ймовірне надання невстановленою особою приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 підроблених документів.

Зважаючи на вищевказане, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, шахрайства, вчиненого у великих розмірах, з метою припинення вчинення подальших незаконних дій відносно вищевказаного майна у слідства виникла необхідність в накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно положень ч.1 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину та для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Слідчий зазначає, що з метою забезпечення збереження речових доказів, орган досудового розслідування вважає за необхідне накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , шляхом заборони будь-яким особам, у будь-який спосіб здійснювати її відчуження, розпоряджатися нею.

Прокурор та слідчий клопотання про накладення арешту на майно підтримали, просили задовольнити, розглянути без їх участі, про що зазначили у письмових заявах.

За клопотанням слідчого відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України суд розглядає клопотання без повідомлення особи, у власності якої знаходиться вищезазначене майно, з метою забезпечення арешту майна.

Дослідивши клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання обґрунтоване та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_8 .

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до п.2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявніст ь обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3.1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Згідно п.4 ч.5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

На підставі викладеного, та приймаючи до уваги, що вищевказане нерухоме майно в силу ст. 98 КПК України є речовим доказом, та з метою збереження його як речового доказу, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна у виді накладення арешту шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаної квартири та розпоряджатися нею.

Враховуючи викладене, та керуючись ст. ст. 107, 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка на час звернення до суду із клопотанням належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , шляхом заборони будь-яким особам, у будь-який спосіб здійснювати її відчуження, розпоряджатися нею.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1