Провадження №: 1-кп/752/700/19
У Х В А Л А

05.04.2019 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участі прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в ході судового розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 28 ч. 2, 111 ч. 1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває вказане кримінальне провадження і в ході судового розгляду представник державного обвинувачення - прокурор ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись на те, що у даному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, встановлені ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду, чинити вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, продовжувати свою злочинну діяльність та перешкоджати судовому розгляду вказаного кримінального провадження іншим чином. Також прокурор посилався на те, що застосування іншого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не передбачено нормами кримінального процесуального закону, оскільки йому пред`явлено обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України, за яке кримінальним законом передбачено покарання до 15 років позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти клопотання прокурора та просив відмовити у задоволенні цього клопотання та не обирати відносно нього будь-який запобіжний захід, посилаючись на те, що пред`явлене йому обвинувачення не є обгрунтованим, оскільки під час судового розгляду даного кримінального провадження прокурором не було надано у розпорядження суду жодного доказу на ствердження його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, так само до клопотання прокурора не додано жодних доказів, які б стверджували наявність у даному кримінальному провадженні заявлених ризків, встановлених ст. 177 КПК України, саме по собі клопотання прокурора не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а саме - ст. 187 ч. 1 КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 заперечував проти продовження його підзахисному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на необгрунтованість пред`явленого йому обвинувачення, оскільки у розпорядження суду не було надано доказів, які б стверджували обставини, викладені у обвинувальному акті, так само на користь необгрунтованості пред`явленого обвинувачення свідчать докази, що вже були досліджені в ході судового розгляду.

Заслухавши клопотання прокурора, з`ясувавши думки сторін кримінального провадження, суд надходить до наступних висновків.

Так, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії заходу забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 суд не приймає до уваги доводи сторони захисту щодо необгрунтованості пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення та відсутності у даному кримінальному провадженні доказів на ствердження обставин, викладених у обвинувальному акті, оскільки на даний час судовий розгляд триває і оцінку всім доказам суд надає у нарадчій кімнаті під час ухвалення відповідповідного судового рішення за результатами судового розгляду, оцінюючи усі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, крім того, метою і підставою продовження заходу забезпечення кримінального провадження відповідно до ст. 177 КПК України у даному конкретному випадку є забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, оскільки згідно практики Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Будь-яких інших доводів, які б могли бути підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора - стороною захисту зазначено не було.

Таких підстав під час вирішення клопотання прокурора не було встановлено і судом.

Так, вирішуючи клопотання прокурора, суд приймає до уваги те, що ОСОБА_7 на даний час пред`явлено обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, направленого на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Дійсно, ризики у вказаному кримінальному провадженні, передбачені ст. 177 КПК України, протягом сплину відповідного строку зменшуються, однак на даний час судовий розгляд вказаного кримінального провадження триває, тобто станом на час вирішення клопотання прокурора ризики у цьому кримінальному провадженні мінімізовані не настільки, щоб надійти до висновку про факт їх відсутності у даному кримінальному провадженні, що могло бути підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора.

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Клоот проти Бельгії», серйозність обвинувачення може слугувати для суду підставою для постановлення рішення про тримання особи під вартою з метою запобігання спробі вчинення нею подальших правопорушень, тому суд зобов`язаний враховувати ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду, не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки та перешкоджати судовому розгляду даного кримінального провадження іншим чином, адже йому пред`явлено обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке кримінальним законом передбачено покарання до 15 років позбавлення волі.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд керується рішенням Європейського суду з прав людини «Лабіта проти Італії», яке входить до складу національного законодавства, відповідно до якого суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, тому, враховуючи пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, яке має високий рівень суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками для суспільства, суд надходить до висновку про наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який на даний час переважає принцип поваги до особистості обвинуваченого ОСОБА_7 .

Крім того, суд приймає до уваги й іншу практику Європейського суду з прав людини, зокрема те, що при розгляді клопотання про продовження застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом обов`язково має бути розглянуто можливість застосування альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі «Харченко проти України»), однак у даному випадку суд зобов`язаний дотримуватись вимог ст. 176 ч. 5 КПК України, згідно якої запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого, в тому числі, ст. 111 КК України.

На підставі викладеного суд надходить до висновку про те, що обставини, які слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_7 саме такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою на даний час не зменшились та продовжують існувати, а тому суд надходить до висновку про необхідність у відповідності з вимогами ст. 350 КПК України задоволення клопотання прокурора та продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст. 350 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника державного обвинувачення - прокурора ОСОБА_5 - задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_7 продовжити строк дії запобіжного заходу - тримання під вартою на 60 днів, тобто до 03.06.2019 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3