Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
26 лютого 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Рівненського апеляційного суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 01 листопада 2018 року у кримінальному провадженні №0006894 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України,

встановила :

Цим вироком ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працевлаштованого, раніше судимого 04 жовтня 2017 року Рівненським міським судом Рівненської області за ч.1 ст.190 КК України з призначенням покарання 100 годин громадських робіт, 25.01.2018 року знятого з обліку з відбуттям громадських робіт, визнаний винуватим та засуджений:

- за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту строком 6 (шість) місяців.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 1343 (тисячу триста сорок три) гривні 33 копійки на відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 16016 (шістнадцять тисяч шістнадцять) гривень 22 копійки на відшкодування заподіяної злочином матеріальної шкоди.

Також, судом вирішено питання процесуальних витрат та долю речових доказів у провадженні.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 засуджено за те, що він, в період часу з 18.00 год. 13.10.2017 року до 07.00 год. 14.10.2017 року, перебуваючи у квартирі за АДРЕСА_2 , після закінчення робочого дня, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна та діючи з корисливих мотивів, повторно, таємно викрав, зазначені у вироку, товарно-матеріальні цінності загальною вартістю 11216, 22 гривні - належні ОСОБА_8 , та міксер-дриль вартістю 1343,33 грн., який належить ОСОБА_7 .

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив, повторно, таємне викрадення чужого майна (крадіжку) - що кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України.

Не погодившись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 оскаржив судове рішення в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі, ОСОБА_6 не оспорюючи фактичних обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, вважає вирок суду необґрунтованим та незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання його особі та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення. Вважає, що суд недостатньо врахував його щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, наявність постійного проживання, те, що він тимчасово працевлаштувався, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні батьків пенсіонерів та малолітнього сина ОСОБА_9 , 2014 року народження, а також перебуває на обліку в Тубдиспансері й частково відшкодував збитки потерпілим. Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який під час апеляційного розгляду підтримав вимоги викладені ним у апеляційній скарзі, думку прокурора який заперечив щодо вимог апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити вирок суду в силі як обґрунтований і законний, пояснення потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 які просили залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за вказаних у вироку обставин, ґрунтується на досліджених в порядку ч.3 ст.349 КПК України у судовому засіданні доказах і сторонами не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно) є вірною.

У відповідності до вимог ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Зазначені вимоги закону судом виконані належним чином.
Так, судом враховано відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.
До пом`якшуючих вину обставин, суд обґрунтовано відніс щире каяття обвинуваченого у вчиненому, його активне сприяння у розкритті злочину.
На думку колегії суддів, суд прийшов до вірного висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді арешту в межах покарання передбаченого ч.2 ст.185 КК України (яка передбачає покарання у виді арешту в межах від трьох до шести місяців, або більш тяжкі види покарання у виді обмеження волі на строк до 5 років, або позбавлення волі на той самий строк).
Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений вчинив корисливий злочини, раніше вже притягався до кримінальної відповідальності за вчинення іншого корисливого злочину передбаченого ч.1 ст.190 КК України (призначено покарання у виді громадських робіт), а також встановленої судом обставини, що пом`якшує покарання щирого каяття.
Покликання апелянта, на недостатнє врахування судом встановлених обставин які пом`якшують покарання, а також характеризуючих даних на його особу, як підстав для застосування положень ст.69 КК України не можуть враховуватися судом, оскільки, такі обставини належно враховані судом при обранні та призначенні достатнього для перевиховання та виправлення обвинуваченого покарання. Так, суд належно врахувавши у сукупності як обставини що пом`якшують покарання обвинуваченому, врахував і те, що обвинувачений не вперше притягується до кримінальної відповідальності й на шлях виправлення не став - знову вчинив злочин, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має задовільний стан здоров`я.
Під час апеляційного розгляду не підтвердилися доводи обвинуваченого щодо перебування ним на обліку в Тубдиспансері. Колегією суддів з`ясовано, що ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні легеневого туберкульозу №2 Рівненського ОПТД з 25.01.2018 року до 12.04.2018 року, однак на даний час стаціонарного лікування не потребує, виписаний з стаціонару за порушення лікувального режиму, систематичне вживання алкоголю й самовільне залишення стаціонару. (т.2 а.с.41)

Крім того, колегія суддів дає оцінку і позиції потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які у ході апеляційного розгляду пояснили, що матеріальна шкода, заподіяна їм обвинуваченим ОСОБА_6 внаслідок злочину більше року назад не відшкодована й на даний час, а тому вважають, що призначене судом покарання у виді арешту строком 6 місяців є справедливим, у разі його пом`якшення вважають виправлення обвинуваченого неможливим.
Також, колегією суддів у ході апеляційного розгляду не добуто жодних даних щодо перебування на утриманні обвинуваченого батьків-пенсіонерів й необхідності утримання ним малолітньої дитини.
Вимоги апелянта ОСОБА_6 щодо призначення йому менш суворого покарання із застосуванням ст.69 КК України, не пов`язаного з позбавленням волі, на думку колегії суддів є такими, що не підлягають до задоволення.
Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду, зазначене у ній не є підставами, в порядку ст.409 КПК України, для зміни вироку, а тому задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 01 листопада 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді :

__________ ____________ __________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3