Справа № 461/9306/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/811/16/19 Доповідач: ОСОБА_2
"13" березня 2019 р. м.Львів
13 березня 2019 року колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю апелянта та заявників, розглянувши в режимі відеоконференції вказану апеляційну скаргу, відмовлено прокурору Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 у поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 28 грудня 2018 року.
З вказаним рішенням я не згідна, маю окрему думку та вважаю, що строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали слідчого судді підлягав поновленню, апеляційна скарга прийняттю до провадження, а оскаржуване рішення до скасування з огляду на таке.
Частиною третьою ст.392 КПК України передбачено можливість апеляційного оскарження ухвал слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Пунктом третім частини другої ст. 395 КПК України визначено, що апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Таким чином, законодавець пов`язує початок обчислення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді з моментом його проголошення.
Поряд з тим, частинами першою та другою ст. 376 КПК України передбачено, що судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.
Якщо складання судового рішення у формі ухвали вимагає значного часу, суд має право обмежитися складанням і оголошенням його резолютивної частини, яку підписують всі судді. Повний текст ухвали повинен бути складений не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини і оголошений учасникам судового провадження. Про час оголошення повного тексту ухвали має бути зазначено у раніше складеній її резолютивній частині.
Водночас відповідно до статті 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора,слідчого в порядку, передбаченому КПК.
Однією з норм, які спрямовані на реалізацію положень такої засади кримінального провадження та забезпечення відповідного права особи, є юридична конструкція щодо обов`язкових вимог до змісту апеляційної скарги, встановлених ч. 2 ст. 396 КПК України, в якій, зокрема, повинні міститися вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Відповідно на момент проголошення резолютивної частини ухвали слідчого судді учасникам провадження ще не відомі мотиви прийнятого рішення, відтак відсутність повного тексту судового рішення унеможливлює мотивування апеляційної скарги, що є її обов`язковим елементом відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 396 КПК України, та відповідно не дозволяє апелянту своєчасно реалізувати своє конституційне право на апеляційне оскарження.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях не раз констатував, що суди мають уникати надмірного формалізму при прийнятті рішень, зокрема відмовляючи тим самим у доступі до правосуддя. У справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні звертає увагу на те, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, зокрема процесуальні заборони й обмеження, з метою запобігання перетворенню судового процесу на безладний рух. Разом з тим суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя має бути не лише фактичним, але й реальним.
Таким чином, я вважаю, що у випадку оголошення слідчим суддею резолютивної частини рішення, з метою забезпечення учасників правом на доступ до правосуддя, строк апеляційного оскарження має обчислюватися саме з моменту оголошення повного тексту ухвали.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, 28 грудня 2018 року за участю прокурора та представника заявника було проголошено резолютивну частину оскаржуваної ухвали слідчого судді, та постановлено, що повний текст такої буде проголошено 02 січня 2019 року о 16 год. (т.2 а.с.п.90).
Водночас, слід звернути увагу на те, що у матеріалах скарги міститься технічний запис судового засідання 28 грудня 2018 року, звукозапис якого не дозволяє в повній мірі ідентифікувати проголошене слідчим суддею рішення та дату проголошення повного тексту ухвали.
Згідно з наявною в матеріалах скарги довідкою (т.2 а.с.п.91), 02 січня 2019 року на проголошення повного тексту оскаржуваної ухвали слідчого судді усі особи, які беруть участь у розгляді справи, не з`явилися.
Поряд з тим, у матеріалах судового провадження міститься супровідний лист від 02 січня 2019 року про скерування копії судового рішення Галицькому ВП ГУ НП у Львівській області, Львівській місцевій прокуратурі №1 та ОСОБА_7 (т.2 а.с.п.96), водночас відсутні дані про те, чи отримали адресати копію скерованої ухвали та дати такого отримання, відтак не може безумовно свідчити про те, що копія ухвали слідчого судді була фактично скерована сторонам провадження.
Водночас, у матеріалах справи міститься розписка ОСОБА_8 (т.2 а.с.п.97) про отримання ним копії повного тексту ухвали безпосередньо у суді без вказівки останнім дати її отримання, та розписка прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 про те, що такий 09 січня 2019 року отримав безпосередньо у суді копію ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 28 грудня 2018 року за його заявою про видачу копії судового рішення.
09 січня 2019 року прокурор Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 подав до Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, зокрема, просив поновити строк на апеляційне оскарження з покликанням на отримання копії оскаржуваного рішення лише 09 січня 2019 року.
Окрім цього, як встановлено апеляційним судом, станом на момент прийняття колегією суддів апеляційного суду рішення про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження, повний текст ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 28 грудня 2018 року не був надісланий та оприлюднений в Єдиному реєстрі судових рішень, що, на моє переконання, позбавило апелянта можливості раніше ознайомитися зі змістом прийнятого рішення та звернутися з відповідною апеляційною скаргою.
З огляду на наведене, оскільки прокурор не був присутнім при проголошенні повного тексту оскаржуваної ухвали, зі звукозапису судового засідання неможливо в повній мірі встановити проголошене, зокрема в частині інформації щодо дати проголошення повного тексту судового рішення, на що апелює прокурор, зі змістом мотивів прийнятого рішення такий ознайомився лише 09 січня 2019 року та цього ж дня подав апеляційну скаргу, а тому, на моє переконання, строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та підлягав поновленню.
Відмова прокурору у поновленні строку на апеляційне оскарження з мотивів, що такий строк обчислюється з моменту оголошення ухвали, а саме її резолютивної частини, вважаю проявом надмірного формалізму, який у практиці Європейського суду з прав людини розглядається як порушення вимог статті 6 § 1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині забезпечення доступу до суду.
Відповідно до ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Одним з елементів цього засадничого принципу є доступ до правосуддя, забезпечений незалежними та неупередженими судами.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Тобто, враховуючи сферу дії принципу диспозитивності, процесуальний закон чітко зазначає, у який спосіб суд, слідчий суддя вирішують питання.
Таким чином, слідчий суддя має вирішувати питання, які віднесені до його повноважень процесуальним законом і саме в спосіб, передбачений процесуальними нормами.
Відповідно до вимог частини дев`ятої, якою було доповнено ст.284 КПК України Законом України від 18 вересня 2018 року №2548-УІІІ, якщо закінчилися строки досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру, встановлені ч.1 ст. 219 цього Кодексу, слідчий суддя може винести ухвалу про закриття кримінального провадження за клопотанням іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника.Разом з цим, вказана норма набрала чинності 04.11.2018 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення забезпечення дотримання прав учасників кримінального провадження та інших осіб правоохоронними органами під час здійснення досудового розслідування» від 18.09.2018 року №2548-VIII.
За змістом ч. 9 ст. 284 КПК України положення такої відсилають до приписів ч. 1 ст. 219 КПК України, відповідно до пункту другого якої в редакції Закону від 03.10.2017 року № 2147-VIII строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить: дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості. При цьому, зазначені зміни, внесені до ч. 1 ст. 219 КПК України, відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Закону від 03.10.2017 року № 2147-VIII вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін. Вказані зміни введені в дію з 16.03.2018 року. Таким чином, положення ч. 1 ст. 219 КПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року застосовуються до тих проваджень, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань з 16.03.2018 року.
З огляду на це, положення, визначені ч.9 ст.284 КПК України, не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань після введення в дію цих змін.
Ураховуючи те, що відомості за цим кримінальним провадженням до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені до введення в дію ч. 1 ст. 219 КПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, яка не має зворотної сили в часі, відтак, на моє переконання, норма ч. 9 ст. 284 КПК України в редакції Закону України від 18 вересня 2018 року №2548-УІІІ не може застосовуватися в даному випадку.
Окрім цього, з розуміння норми ч.9 ст.284 КПК України, така може застосовуватися слідчим суддею лише у тому випадку, коли слідчим, прокурором не виконано обов`язку, передбаченого ст.284 КПК України, щодо закриття кримінального провадження у разі, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.
Таким чином, на моє переконання, слідчий суддя, як суддя, який здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, не може переймати на себе функції слідства та змінювати підставу закриття кримінального провадження у вже закритому слідчим провадженні.
Відповідно до ч.2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
З аналізу наведеної норми вбачається, щоза результатами розгляду скарги на рішення слідчого, прокурора не передбачено можливості прийняття рішення про скасування рішення, зокрема, про закриття кримінального провадження, та ухвалення слідчим суддею рішення про закриття кримінального провадження.
Оскільки слідчий суддя прийняв рішення, яке не передбачено КПК України, виходячи з приписів ч.1 ст.7, ст.9 КПК України, на моє переконання, колегія суддів апеляційного суду була зобов`язана прийняти до провадження апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 28 грудня 2018 року та скасувати оскаржувану ухвалу.
Суддя Львівського апеляційного суду ОСОБА_2