Справа № 209/3248/18
Провадження № 1-кп/209/442/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське Дніпропетровської області кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 0000993 відносно обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Удомля Тверської області, Російської Федерації, громадянина України, який має повну вищу освіту, не працює, не одружений, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимий,

ВСТАНОВИВ:

Згідно виконавчого листа № 2-2088 від 13 березня 2012 року ОСОБА_5 повинен платити аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 22 листопада 2011 року до досягнення дитиною повноліття, на користь матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Але ОСОБА_5 , який раніше був засуджений за злісне ухилення від сплати установлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), відповідних висновків для себе не зробив і знову вчинив аналогічний злочин. ОСОБА_5 , будучи фізично здоровим та маючи можливість виконувати рішення суду, офіційно не працював, аліменти на утримання неповнолітнього сина не виплачував і таким чином злісно ухилявся від сплати аліментів.

ОСОБА_5 неодноразово викликався до державного виконавця та був попереджений ВДВС Дніпровського району Дніпродзержинського МУЮ про необхідність виплачувати аліменти, але заборгованість по аліментам до теперішнього часу не погасив.

Таким чином, ОСОБА_5 злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з вересня 2017 року по 14 вересня 2018 року включно, протягом яких був зобов`язаний виплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, до повноліття дитини, допустивши заборгованість з виплати аліментів за вказаний період на суму 14538,61 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та надав показання про те, що з він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_4 в них народився син ОСОБА_7 . У листопаді 2011 року рішенням суду з нього були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_9 в розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку на користь ОСОБА_4 . З 2013 року вони з ОСОБА_4 спільно не мешкають. У 2013 році він був засуджений за ч. 1 ст. 164 КК України. Після цього він сплачував аліменти, але не систематично і не в повному обсязі. З літа 2017 року не платив аліменти на утримання сина ОСОБА_9 . В березні 2018 року він поїхав в ОСОБА_10 , де мав доходи. Хотів висилати кошти потерпілій через « ОСОБА_11 », але треба було мати номер паспорта потерпілої, який вона йому не надіслала. За його пропозицією вона відкрила валютний рахунок в банку, але він також не зміг надіслати їй кошти, бо треба було мати ще якісь реквізити. Він повернувся додому 27 липня 2018 року, але з потерпілою він не спілкувався, хоча знав, де вона працює. Заборгованість по аліментам не погасив і в подальшому, після того, як було відкрито кримінальне провадження, аліменти не платив, чекаючи вироку суду. Сина він не бачив, нічого йому не дарував. В разі умовного засудження, просить не покладати на нього обов`язок відмічатися в органах пробації, бо не зможу працювати та погашати заборгованість по аліментам. Обіцяє в подальшому сплачувати аліменти.

За клопотанням прокурора, зі згоди обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_4 , на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд ухвалив недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та потерпіла зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи та оцінюючи показання обвинуваченого ОСОБА_5 про обставини скоєного ним кримінального правопорушення, які відповідають обставинам його скоєння, викладеним у обвинувальному акті, суд вважає доведеним, що він скоїв інкримінований йому злочин при зазначених вище, встановлених у судовому засіданні, обставинах.

Інші докази судом не досліджувалися.

Діяння ОСОБА_5 кваліфікуються за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує обставини і тяжкість вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Суд враховує особу обвинуваченого, який згідно матеріалів справи та досудової доповіді органу пробації, в силу ст. 89 КК України не має судимості, працює за цивільною угодою, задовільно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Суд вважає, що для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення інших злочинів йому необхідно призначити покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України.

Враховуючи обставини і тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, суд вважає можливим, згідно ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання у вигляді обмеження волі, з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Керуючись статтями 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно п. 1, 2 ч.1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_5 в період іспитового строку обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.

Вирок набирає законної сили через 30 днів з дня його проголошення, якщо на нього не буде подано апеляційної скарги.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку всіма учасниками процесу протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Копію вироку негайно надати прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1 .