Справа № 638/6758/17
Провадження № 1-кп/638/309/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

прокурора ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000684 внесеному до ЄРДР 13.02.2017 року, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, не працевлаштованого, раніше неодноразово судимого а саме: 02.09.1997 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 140 КК України, 23.08.2000 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 206, ч. 3 ст. 206 КК України, 02.08.2005 Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, 25.12.2008 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України, 14.03.2011 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України, звільнений 25.09.2015 за відбуттям строку покарання, зареєстрованого та який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України,

УСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого на строк до 60 днів, зазначивши, що ризики, які було встановлено та мали місце під час досудового розслідування кримінального провадження продовжують існувати.

Обвинувачений та його захисник судовому засіданні заперечували проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши , що існування ризиків, передбачених вимогами ст.. 177 КПК України, прокурором не доведено.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дійшов наступного.

Під час досудового слідства було встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що стало підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Стосовно ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у зв`язку з наявністю обставин, передбачених ст. 177 КПК України ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.03.2017 року та ухвалами Дзержинського районного суду м. Харкова продовжено строк тримання під вартою .

Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу, суд враховує наявність ризиків, передбаченихп.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватися від суду та продовжувати вчиняти злочин,в якому обвинувачується.

Суд також оцінює сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим інкримінуємого йому злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у скоєні злочину, приймає до уваги, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово був засуджений, не одружений, утриманців не має, міцних з"язків в місті перебування не має, офіційно не працевлаштований, не має офіційних джерел отримання прибутку.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

Продовжуючи обвинуваченим міру запобіжного заходу тримання під вартою, суд приймає до уваги, що обвинувачений підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, та вважає що відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов"язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, зокрема не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає.

Згідно даних матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений обвинувачується у скоєні тяжкого злочину, стан здоров"я не перешкоджає перебуванню в місці попереднього ув"язнення.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд приходить до висновку, що при наявності обґрунтованої підозри, та міри покарання, яка йому може загрожувати, обвинувачений може переховуватися від суду. Таким чином, суд доходить висновку, що існує ризик втечі обвинуваченого та ухилення від правосуддя.

Також суд врахував практику ЄСПЛ, а саме те, що оцінка такого ризику має проводитися з посиланням на ряд факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов"язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв"язками та усіма видами зв"язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови § 58).

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії», згідно якого, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Суди повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, ухилення від явки до суду, продовження вчинення злочину.

При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України. Вказані обставини судом враховані при продовженні запобіжного заходу.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.

Одночасно суд вважає необхідним зазначити, що дійсно, відповідно до чисельних рішень ЄСПЛ, є неможливим продовження строку тримання особи під вартою на підставах, які не можна вважати достатніми. Після спливу певного часу судова влада зобов`язана привести інші вагомі підстави для подальшого утримання під вартою особи.

Висновок суду щодо необхідності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою до вказаного строку ґрунтується на вищевикладених обставинах, що свідчать про не зменшення заявлених ризиків та виправдовують тримання особи під вартою.

Суд дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів на даний час неможливе, ризики не зменшилися, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи суд продовжує строк тримання під вартою на 60 діб, ячкий слід рахувати з 16.01.2019 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.. 177, 183, 331, 372 КПК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 12-00 год 16 січня 2019 року, тобто до 12-00 год 16 березня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1