Справа №515/2095/18
Провадження №1-кп/515/3163/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м.Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Татарбунари Одеської області клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні за № 0000375 від 30.10.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, раніше не судимого, не одруженого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Татарбунарського районного суду Одеської області надійшло клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається з клопотання прокурора, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з посиланням на те, що обвинувачений ОСОБА_5 не має міцних соціальних зв`язків та утриманців, у зв`язку з чим, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, так як вчинив умисне, кримінальне правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк від 7 до 10 років із конфіскацією майна; може незаконно впливати на потерпілого та свідків оскільки знає де вони працюють та проживають; не працює та не має постійного джерела доходів, через що може продовжувати вчинювати інші кримінальні правопорушення з метою поліпшення свого фінансового становища. Більш м`які запобіжні заходи на думку прокурора не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого, відтак, з огляду на стадію розгляду кримінального провадження та закінчення строку дії раніше обраного запобіжного заходу, прокурор просив його клопотання задовольнити.

Потерпіла в судовому засіданні підтримала клопотання прокурора та просила його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт посилаючись на наявність постійного місця проживання.

Захисник просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на недоведеність прокурором ризиків передбачених ст. 177 КПК України, та просив обрати домашній арешт.

Вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши клопотання прокурора, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, доданий до обвинувального акту, суд зазначає наступне.

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до тяжкого.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. При цьому, положення третього речення ч. 3 ст. 315 КПК України щодо автоматичного продовження строку тримання під вартою чи домашнього арешту без наявності відповідних клопотань учасників кримінального провадження рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017 року визнано неконституційним. Конституційний Суд України виходить з того, що зміна процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинуваченого (підсудного) та початок стадії судового провадження у суді першої інстанції виключають автоматичне продовження застосування запобіжних заходів, обраних слідчим суддею до такої особи на стадії досудового розслідування як до підозрюваного. У вказаному рішенні зазначено, що такий запобіжний захід як тримання під вартою, який обмежує гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, може бути застосований судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Стаття 177 КПК України, встановлює, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання, зокрема, спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, знищити та/або сховати речі, які мають істотне значення для встановлення обставин справи, незаконно впливати на свідків чи потерпілих. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити перелічені дії.

Разом з цим, ст. 178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігати ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 199 КПК України суд повинен розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно із правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого правопорушення підтверджується обвинувальним актом та реєстром матеріалів досудового розслідування.

Тобто, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом встановлено, що надані стороною обвинувачення стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування доводять наявність обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, тобто ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), незаконно впливати на потерпілого, свідка (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу судом встановлено, що надані стороною обвинувачення докази, зазначені вище, доводять наявність обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а саме - особистого зобов`язання, особистої поруки, застави, домашнього арешту.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, судом на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів надана оцінка у сукупності всім обставинам, в тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується (позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна); віку та стану здоров`я обвинуваченого (задовільний); міцності його соціальних зв`язків в місті його постійного проживання (не одружений, утриманців не має), відсутності у обвинуваченого постійного місця роботи; репутації обвинуваченого; майнового стану обвинуваченого (незадовільний); розміру майнової шкоди, у завданні якої він обвинувачується та вагомості наявних доказів, якими обґрунтовуються ці обставини.

Суд не приймає доводів сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та зобов`язання прибувати за викликом до суду, оскільки суд у світлі факторів пов`язаних з характером вказаної особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками вважає недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам, у цей період провадження. Пояснення сторони захисту жодним чином вказані висновки не спростовують.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає необхідним ізолювати обвинуваченого від суспільства, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, а дані про особу обвинуваченого і саме обвинувачення у вчиненні ним кримінальних правопорушень, його поведінка, соціальні зв`язки, дають достатні підстави вважати, що дійсно існують ризики передбачені ст. 177 КПК України, які визначені судом вище.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176 178, 182, 183, 193, 194, 315, 369-372, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні за № 0000375 від 30.10.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 задовольнити.

Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Ізмаїльська установа виконання покарань (№ 22)» міста Ізмаїл Одеської області строком на 60 днів, а саме до 18.02.2019 року, включно.
Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити начальнику ДУ «Ізмаїльська установа виконання покарань (№ 22)» для відома та виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її постановлення.

Суддя ОСОБА_1