Справа № 513/232/19
Провадження № 1-кп/513/37/19
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Сарата кримінальне провадження на підставі угоди про визнання винуватості стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка Саратського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом, старшого навідника кулеметного відділення взводу вогневої підтримки десантно штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , сержанта,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014, затвердженим Законом України від 17.03.2014 № 1126-У11 "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію", в Україні оголошено про мобілізацію.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - це час, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, з 17 березня 2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період.

19 листопада 2016 року ОСОБА_5 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України з командиром військової частини НОМЕР_1

( колишня назва польова пошта НОМЕР_2 ).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (колишня назва польова пошта НОМЕР_2 ) № 305 від 19.11.2016 року ОСОБА_5 призначено на посаду сержанта з матеріального забезпечення 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 .

26 березня 2018 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 68 від 26.03.2018 року ОСОБА_5 призначено на посаду старшини 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.11.2018 року № 237 ОСОБА_5 призначено на посаду старшого навідника кулеметного відділення взводу вогневої підтримки десантно штурмової роти військової частини НОМЕР_1 .

Сержант ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини НОМЕР_1 , 21 серпня 2018 року о 08 годині 00 хвилин, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби до 27 листопада 2018 року, тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Отже ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу військовослужбовця (крім строкової служби) без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Під час досудового розслідування між підозрюваним ОСОБА_5 та військовим прокурором військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 в присутності захисника - адвоката ОСОБА_4 19 лютого 2019 року була укладена угода про визнання винуватості, за умовами якої підозрюваний ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та зобов`язався під час судового провадження беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, щиро каятися, активно сприяти розкриттю злочину.

Сторони узгодили призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч.4 ст.407 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік. На підставі ч.1 ст. 58 КК України замість покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік визнали за можливе призначити покарання ОСОБА_5 у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 рік з відрахуванням 10 відсотків із суми грошового забезпечення в доход держави.

У зв`язку з чим, суд розглянув справу відповідно до вимог ст. 474 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 під час підготовчого судового засідання свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся.

Суд роз`яснив обвинуваченому його права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ч.2 ст.473 КПК України, а також переконався у добровільності укладення угоди і в тому, що угода не є наслідком насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_5 заявив, що він цілком розуміє характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом; наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України; наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Вислухавши прокурора, захисника та обвинуваченого, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, перевіривши укладену між сторонами угоду на відповідність вимогам КПК України, суд встановив, що угода про визнання винуватості укладена у провадженні щодо тяжкого злочину, внаслідок якого шкоди завдано лише суспільним інтересам, умови угоди не суперечать вимогам КПК України, відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; сторони уклали угоду добровільно; фактичні підстави для визнання винуватості наявні; узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначеним КК України.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що угода про визнання винуватості від 19 лютого 2019 року, укладена між підозрюваним ОСОБА_5 та військовим прокурором Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 в присутності захисника - адвоката ОСОБА_4 , відповідає вимогам частин 2, 4 ст. 469, ст.472 КПК України, а тому підлягає затвердженню судом.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання: обвинувачений вперше вчинив тяжкий злочин; повністю визнав вину та щиро розкаявся, не перебуває на обліку у психіатра та нарколога.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Судом не встановлено обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого.

Беззастережне й повне визнання ОСОБА_5 своєї винуватості, а також те, що він приймав безпосередню участь у антитерористичній операції на сході України, суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Враховуючи вказані обставини, а також особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та за місцем служби характеризується позитивно, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, передбаченої ч.4 ст.407 КК України, у виді позбавлення волі строком на один рік.

Враховуючи обставини справи та особу засудженого, який є військовослужбовцем суд вважає за можливе на підставі положень ч.1 ст.58 КК України замінити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на один рік, покаранням у виді службоого обмеження для військовослужбовців на той самий строк з відрахуванням в доход держави 10 відсотків із суми грошового забезпечення.

Суд вважає, що саме таке покарання є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 469, 472, 314, 373, 374, 394,474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , укладену 19 лютого 2019 року у присутності захисника - адвоката ОСОБА_4 - затвердити.

ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік.

Відповідно до ч.1 ст.58 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на один рік замінити ОСОБА_5 покаранням у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на один рік з відрахуванням 10 відсотків із суми грошового забезпечення в доход держави.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена..

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1