Дата документу 25.03.2019 Справа № 320/1654/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/243/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/1654/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 березня 2019 року, якою щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, який не працює, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України,

задоволено клопотання слідчого СВ Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 15 години 00 хвилин 28 квітня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 березня 2019 року та постановити нову ухвалу, обравши ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житлове приміщення цілодобово, у зв`язку з суттєвими порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповнотою судового розгляду.

Апелянт, виходячи з матеріалів, які були додані до клопотання, вважає, що, підозра у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, є необґрунтованою, оскільки спростовується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань та протоколом затримання, згідно з якими, на час вчинення злочину о 16 годині, ОСОБА_9 вже було затримано о 15 годині 00 хвилин; протоколи затримання, огляду місця події та речові докази взагалі не містять жодних відомостей, які б свідчили про винуватість ОСОБА_9 або його причетність до скоєння злочину; покази потерпілого відповідно до ст. 23 КПК України, суд не міг брати до уваги, показання свідка ОСОБА_11 взагалі не були надані стороні захисту разом із іншими матеріалами, а протокол впізнання особи складено з грубим порушенням норм процесуального права, так як потерпілий не вказав, за яких ознак він впізнав та впізнає особу (посилання на подію кримінального правопорушення).

Також, на думку захисника, письмове повідомлення про підозру не було здійснено відповідно до вимог КПК України, оскільки в ньому невірно зазначено по-батькові підозрюваного ОСОБА_12 , замість правильного - ОСОБА_13 , а у порушення вимог п. 8 ч. 1 ст. 277, ч. 2 ст. 278 КПК України, у вказаному документі відсутній підпис слідчого ОСОБА_10 , а лише наявний підпис прокурора, при цьому, повідомлення про підозру взагалі вручав слідчий ОСОБА_14 .

Крім того, апелянт вважає, що матеріалами кримінального провадження зазначені органом досудового розслідування ризики не тільки не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а навпаки спростовуються.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 березня 2019 року, та постановити нову ухвалу, обравши ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житлове приміщення цілодобово, у зв`язку з суттєвими порушенням норм процесуального права, норм європейського права, посилаючись на незаконне затримання ОСОБА_9 , неправильне застосування норм матеріального права, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального правопорушення, та необґрунтованість обрання стосовно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу.

Апелянт вважає, що під час розгляду клопотання не доведено обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, та існування ризиків, зазначених у клопотанні, а також недостатність застосування до ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Також захисник просить врахувати, що слідчий суддя, всупереч позиції сторони захисту, взяв до уваги показання потерпілого, який знаходився три дні в стані алкогольної інтоксикації (запої), та надав цим показанням належної оцінки, проте, не взяв до уваги, що протокол впізнання особи складено з грубим порушенням норм процесуального права, оскільки потерпілий не вказав, за яких ознак він впізнав та впізнає особу, а також дані про особу ОСОБА_9 , який раніше не судимий, позитивно характеризується, має стійкі соціальні зв`язки та постійне місце проживання в м. Запоріжжі, що автоматично виключає ризик впливу на свідків та потерпілих, які мешкають в м. Мелітополі.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційних скарг, захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступних висновків.

Згідно зі змістом судового рішення та матеріалами, доданими до клопотання, СВ Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 27.02.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000578, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.189 КК України.

27 лютого 2019 року о 15 годині 00 хвилин ОСОБА_9 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 28 лютого 2019 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.

01 березня 2019 року слідчий СВ Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з клопотанням про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя, встановивши, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, зазначені у ч. 1 ст. 194 КПК України, врахувавши підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З таким рішенням слідчого судді погоджується й колегія суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону.

Згідно зі змістом апеляційних скарг, захисники не погоджуються з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.

Проте, вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Як вбачається з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, в них міститься достатньо даних для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_9 підозри.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, та не встановив чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного.

Не виявлено таких обставин і колегією суддів, у зв`язку з чим, як вважає колегія суддів, доводи апелянтів про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_9 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, є неспроможними.

Зазначення у повідомленні про підозру по-батькові ОСОБА_9 « ОСОБА_12 », на що звертає увагу в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , є технічною помилкою, оскільки зі змісту матеріалів, доданих до клопотання, вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000578, здійснювалось щодо ОСОБА_9 .

Твердження захисника ОСОБА_8 про відсутність у повідомленні про підозру підпису слідчого, спростовується наявністю у цьому повідомленні підпису слідчого СВ Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 /а.п. 19-20/.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_9 , колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, санкцією якої передбачено покарання від семи до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин, чим, у свою чергу, перешкоджатиме кримінальному провадженню.

При цьому, колегія суддів вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, ОСОБА_9 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового слідства або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Крім того, на думку колегії суддів, ризик переховування посилюється відсутністю у підозрюваного родини, що не прив`язує останнього до місця проживання у м. Запоріжжі.

Також колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_9 матиме змогу незаконно впливати на потерпілих у даному кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний знає адресу місця проживання потерпілих, а під час вчинення кримінального правопорушення один із його учасників висловлював погрози потерпілій ОСОБА_15 щодо повідомлення про скоєний злочин поліції.

Крім того, ОСОБА_9 було затримано в порядку ст. 208 КПК України безпосередньо після вчинення злочину. На момент затримання з потерпілими від кримінального правопорушення орган досудового розслідування мав можливість провести лише першочергові слідчі (розшукові) дій, а тому перебуваючи на волі, у підозрюваного є реальна можливість вчинити спробу незаконного впливу на потерпілих в кримінальному провадженні.

Згідно з пред`явленою ОСОБА_9 підозрою, йому інкримінується вчинення вимоги передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, його близькими родичами, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому, поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи.

Перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст. ст. 23, 95 КПК України суд досліджує докази (показання, речі, документи) безпосередньо, у тому числі, показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо в судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки, отже, решта доводів захисників, зокрема тих, які стосуються обставин затримання підозрюваного, проведення обшуку та впізнання, з урахуванням викладеного вище, на думку колегії суддів, не впливає на правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Оскільки досудове розслідування наразі ще триває, то залишається існувати ризик незаконного впливу ОСОБА_9 на потерпілих та свідків, який, на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є суттєвим.

Відсутність у ОСОБА_9 місця роботи та постійного джерела доходу, а також, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення з корисливих мотивів, свідчать про можливість останнього, з метою власного збагачення, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється, тобто, про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, наявність у межах кримінального провадження ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених слідчим у поданому клопотанні та доведених прокурором в судовому засіданні судів першої та апеляційної інстанцій.

Посилання захисника ОСОБА_8 на відсутність доказів причетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого злочину, колегія суддів вважає неспроможним, оскільки слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, є достатньою для застосування запобіжного заходу, одним із яких є тримання під вартою.

Що стосується позитивних даних про особу підозрюваного, на які посилається в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , та які були надані апеляційному суді, а саме, що ОСОБА_9 раніше не судимий, позитивно характеризується, має стійкі соціальні зв`язки та постійне місце проживання в м. Запоріжжі, що автоматично виключає ризик впливу на свідків та потерпілих, які мешкають в м. Мелітополі, то вони, на думку колегії суддів, не можуть бути, всупереч доводам апелянта, підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки жодним чином не вплинули і не стали стримуючим фактором у поведінці підозрюваного, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах, доданих до клопотання, відсутні відомості про те, що ОСОБА_9 має стійкі соціальні зв`язки, не додані такі дані захисниками, як до апеляційних скарг, так і не надані суду апеляційної інстанції.

Отже, як вважає колегія суддів, застосовуючи щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, оцінив ступінь порушення цінностей суспільства, врахував, що у даному кримінальному провадженні справжні інтереси суспільства, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, та забезпечив своїм рішенням високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Правильно застосувавши до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя на законних підставах, відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив під час розгляду клопотання розмір застави, виходячи з того, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, з погрозою застосування насильства та із застосуванням насильства.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, який, на думку колегії суддів, є достатнім стримуючим фактором неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, відповідає даним про особу підозрюваного та є співмірним з існуючими ризиками, і вважає, що інший, більш м`який, запобіжний захід, про застосування якого захисниками заявлена вимога в апеляційних скаргах, не може забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 березня 2019 року, якою щодо підозрюваного ОСОБА_9 , задоволено клопотання слідчого СВ Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 15 години 00 хвилин 28 квітня 2019 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: