Справа №333/6975/18
Провадження №1-кп/333/763/18
УХВАЛА

16 січня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, клопотання потерпілого ОСОБА_4 про арешт майна обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, у кримінальному провадженні №333/6975/18, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

11.01.2019 року до суду надійшло клопотання потерпілого ОСОБА_4 , в якому він просить накласти арешт на майно обвинуваченого, а саме: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 .

У судовому засіданні потерпілий підтримав своє клопотання та просив його задовольнити. Його представник ОСОБА_5 також просив суд задовольнити клопотання ОСОБА_4 , зазначаючи, що на цей час у кримінальному провадженні останній пред`явив цивільний позов на загальну суму 723 900 грн., з яких: 700 000 це моральна шкода, а решта матеріальна шкода. Накладення арешту необхідно з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєного ОСОБА_7 злочину. Враховуючи, що обвинуваченому належить частина квартири АДРЕСА_1 , тому саме на цей майно і просить накласти арешт із забороною відчуження цього житла. Питання про заборону використання квартирою потерпілий та його представник не ставлять. З цим клопотанням потерпілий звертався ще на стадії досудового розслідування до слідчого судді, але воно розглянути не було у зв`язку з тим, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 був направлений до суду.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання потерпілого, зазначивши, що дійсно квартира АДРЕСА_1 належить по йому та його матері інваліду 3 групи ОСОБА_8 . Дії потерпілого з приводу арешту вказаного житла свідчать про те, що ОСОБА_4 намагається залишити його та ОСОБА_8 без квартири, тобто виселити власників житла. На цей час він перебуває у слідчому ізоляторі, тому не має змоги працювати та відшкодувати певним чином шкоду потерпілому.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання потерпілого, зазначивши, що він та його підзахисний належним чином не були ознайомлені із клопотанням. Також, із цим процесуальним документом він не ознайомлювався і під час досудового розслідування, тому просив дане клопотання розглянути у наступному судовому засіданні. Головуючий запропонував оголосити перерву, під час якої захисник та обвинувачений змогли ознайомитися із письмовим клопотанням потерпілого, але ОСОБА_6 відмовився він вказаної пропозиції, посилаючись на свою зайнятість в інших судових процесах. Враховуючи таку позицію сторони захисту, з урахуванням відсутності доданих до клопотання матеріалів, з якими б сторона захисту не була знайома, суд прийняв рішення про продовження розгляду клопотання потерпілого.

Захисник також вказав, що клопотання про арешт житла не відповідає принципу співмірності, так як фактично у цивільному позові вказано матеріальну шкоду у сумі 23900 грн., а вартість квартири, на яку просить потерпілий накласти арешт, у десятки разів перевищує зазначену суму. Таким чином, на думку захисника, на цей час відсутні підстави для накладенню арешту на майно обвинуваченого. Крім того, не зрозумілою є позиція потерпілого, який з одного боку наполягає на триманні під вартою обвинуваченого, а з іншого на відшкодуванні шкоди, але яким чином це здійснити, коли ОСОБА_7 знаходиться у СІЗО, не зрозуміло.

Вислухавши доводи та пояснення потерпілого, його представника, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_4 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно вимог ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, для забезпечення цивільного позову.

Судом встановлено, що 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 (відповідно до Інформації з Державнрого реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.01.2018 року).

Відповідно до п.4 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) і згідно ч.6 зазначеної статті накладається на майно обвинуваченого, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями обвинуваченого.

Вимоги ч.8 ст.170 КПК України передбачають, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові.

06.12.2018 року у кримінальному провадженні потерпілим було заявлено цивільний позов на суму 723 900 грн., з яких: 700 000 грн. моральна шкода, 23 900 грн. матеріальна шкода.

Враховуючи, що на цей час у кримінальному провадженні потерпілий пред`явив цивільний позов, по якому не сплачено ОСОБА_4 жодних грошових коштів, з урахуванням того, що вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить обвинуваченому, є співмірною із розміром цивільного позову, суд приходить до переконання, що незастосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до зникнення або втрати майна ОСОБА_7 чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, у т.ч. реально виконати вирок суду в частині відшкодування шкоди (у разі прийняття такого рішення), тому вважає за необхідне накласти арешт на майно, вказане у клопотанні потерпілого із забороною його розпорядження.

Відповідно до ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Враховуючи, що у квартирі, на яку накладається арешт, мешкає інший співвласник мати обвинуваченого ОСОБА_8 , у суду відсутні підстави для накладення арешту на житло із забороною його використання.

Керуючись ст.ст. 170-173, 372, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання потерпілого ОСОБА_4 про арешт майна обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Накласти арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною розпорядження вказаним житловим приміщенням.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту оголошення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає та може бути скасована у порядку, передбаченому ст.174 КПК України.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1