пр. № 1-кс/759/1182/19
ун. № 759/3249/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2019 року м. Київ

Слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Київської місцевої прокурати № 8 ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого, затриманого 26.03.2019 на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 20.02.2019, фактичний час затримання в 11:10 годин, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, внесеного в рамках кримінального правопорушення №0008439 від 01.07.2013,-
ВСТАНОВИВ:
20.02.2019 року до слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесеного в рамках кримінального правопорушення № 0008439 від 01.07.2013, строком на 60 діб. Клопотання надійшло разом із клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу.
Клопотання обґрунтовується тим, що досудовим слідством встановлено, щоОСОБА_4 , 22.06.2013, приблизно о 14 год., знаходячись по вул. Г.Юри, 20 в м. Києві, незаконно заволодів автомобілем марки "Рено Кенго", д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 .

Так, ОСОБА_4 22.06.2013, приблизно о 13 год., знаходячись по вул. Г.Юри, 20 в м. Києві, взяв у ОСОБА_8 , в користування автомобіль марки "Рено Кенго", д.н.з. НОМЕР_1 , який обладнано позиційною системою «GPS», з метою отримання грошових коштів, шляхом здійснення приватних перевезень. В цей же час ОСОБА_4 вирішив незаконно заволодіти вищевказаним автомобілем.

З метою виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_4 01.07.2014, у невстановлений слідством час знаходячись на розі трас М06 та Р05 по вул. Київській, 149-а в Рівненській обл. за допомогою невстановленого слідством предмета зламав позиційну систему «GPS» вищевказаного автомобіля марки "Рено Кенго", д.н.з. НОМЕР_1 , тим сами виконав всі необхідні дії направлені на незаконне заволодіння вищевказаним автомоіблем, який належить ОСОБА_8 та незаконно заволодів ним. При цьому ОСОБА_8 не дозволяла ОСОБА_9 розпоряджатись та виїжджати за межі м. Києва, вказаним автомобілем.

Незаконно заволодівши автомобілем марки «Рено Кенго, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 79 600 гривень, ОСОБА_4 , розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 79 600 гривень.

У вчиненні даного злочину обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, українець, громадянин України, одружений, не працюючий, зареєстрований в АДРЕСА_1 , раніше не засуджений.

Обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме:

-протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 ;

-показанням свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками;

-іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

При неодноразовій перевірці ОСОБА_4 за місцем проживання по АДРЕСА_1 , встановлено, що останній там не проживає.

29 листопада 2017, слідчим суддею Святошинського районного суду м. Києва, було надано ухвалу про здійснення приводу підозрюваного ОСОБА_4 .

Місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_4 не було встановлено, строк дії ухвали від 29.11.2017, про здійснення приводу втратив законну дію.

У зв`язку з викладеним 20.02.2019 до Святошинського районного суду м. Києва, подано клопотання про дозвіл на затримання ОСОБА_4 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді від 20.02.2019 року надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, за який передбачено покарання до п`яти років позбавлення волі, за місцем реєстрації не проживає, ніде не працює та не має джерела доходів, переховується від органів досудового розслідування, може впливати на потерпілого та свідків кримінального провадження, я також продовжити вчинити інші злочини, враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи недостатні для запобіганню вищевказаним ризикам, просив обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі наведеного просив клопотання задовольнити.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити, вказуючи, що стосовно підозрюваного існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, також зазначив, що 18.06.2014 року ОСОБА_4 направлялось повідомлення про підозру поштою, 26.03.2019р. особисто йому під розписку було вручено повідомлення про підозру від 18.06.2014 року у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 289 КК України. Однак після повідомлення про підозру останній, за викликом до слідчого не з`являвся, місце знаходження його було не встановлено, в зв`язку з чим слідчим було двічі подано клопотання про надання дозволу на затримання з метою його приводу. Ухвалою слідчого судді від 20.02.2019 року надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. 26.03.2019 року, ОСОБА_4 було затримано на підставі даної ухвали.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання, та обрати міру запобіжного заходу не пов`язану з позбавленням волі.

В судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_12 , яка є дружиною ОСОБА_4 , надала позитивні характеризуючи дані про підозрюваного.

Слідчий суддя, заслухавши доводи сторін, дослідивши додані до клопотання матеріали та докази, дійшов наступних висновків.

Частиною першою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи, на судовий розгляд упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010, конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У рішенні у справі «Mattoccia v. Italy» від 25.07.2000 ЄСПЛ зазначив: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«в» ч.3 ст.6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

При цьому, слід зазначити, що на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою у вчиненні злочину, а зобов`язаний лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно неї запобіжного заходу.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», наведеного у п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Статті 183-184 КПК України покладають саме на прокурора обов`язок обґрунтовувати наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також доводити, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Проте, в порушення процесуальних норм в клопотанні вказане не доведено. Доводи прокурора зводяться виключно до припущень, що не може слугувати підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Беручи до уваги вищевикладене, відсутні підстави обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурор не довів наявності таких підстав.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, який може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Подане клопотання є формальним без зазначення будь-яких доводів і без посилання на докази, які б свідчили про наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти таким ризикам, а зводиться лише до припущення.

Окрім цього, відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 42, 176, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 276, 279, 309, 310 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, внесеного в рамках кримінального правопорушення № 0008439 від 01.07.2013, відмовити. Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, одруженого, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого, - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів до 26.05. 2019 року в межах строку досудового розслідування.

Заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щоденно, в період доби з 22:00 години вечора до 06:00 години ранку наступного дня, залишати місце постійного проживання, а саме: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- прибувати до слiдчого СВ Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві прокурора та суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ст. 139 КПК України, якщо підозрюваний, щодо якого здійснюється провадження, який був у встановленому цим Кодексом порядку викликаний (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом), не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття, на нього накладається грошове стягнення у розмірі від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Виконання ухвали доручити органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного, відповідно до ст.181 КПК України.

Контроль за виконанням обраного запобіжного заходу покласти на органи внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Строк дії ухвали до 26.05.2019 року та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 29 березня 2019 р.

Слідчий суддя ОСОБА_1