Справа № 761/5304/19
Провадження № 1-кс/761/3887/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року Шевченківський районний суд м. Києвав складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участі

секретаря судових засідань ОСОБА_2

представника володільця майна ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в залі суду клопотання представника володільця майна ТОВ «РОЗА-Л» адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

в с т а н о в и в :

в провадження Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника володільця майна ТОВ «РОЗА-Л» адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2018 року у справі № 761/21645/18 (провадження № 1-кс/761/14667/2018), а саме, на земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, що належать ПАТ «Обухівське» на підставі Державного Акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003263 від 16.02.1996 р., виданого Нещерівською сільською радою Обухівського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 284, Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003262 від 13.02.1996 р., виданого Першотравенською сільською радою Обухівського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 1 та відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003264 від 19.02.1996 р., виданого Обухівською міською радою Обухівського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 26 радгоспу-комбінату Обухівський з позбавленням права ПАТ «Обухівське», Центрального орану виконавчої влади з питань земельних ресурсів та у галузі земельних відносин та його територіальних органів, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування права на відчуження та розпорядження ними, а також перелік яких вказаний в ухвалі слідчого судді з позбавленням їх власників фізичних осіб та користувача ТОВ «РОЗА-Л» () права на відчуження, розпорядження та користування ними.

Клопотання мотивовано, зокрема, тим, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня2018 року в межах кримінального провадження № 0001223 від 02 вересня 2016 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356; ч. 3 ст. 358; ч. 2 ст. 364 КК України, накладено арешт на майно, а саме, земельні ділянки, перелік яких вказано в клопотанні слідчого СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_4 , з позбавленням їх власників фізичних осіб та користувачів ТОВ «РОЗА-Л» () права на відчуження, розпорядження та користування ними. Разом з тим, арешт на згадане майно накладено необґрунтовано, оскільки матеріалами клопотання не доведено правову підставу для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, можливість використання його як доказу в кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб, зокрема, для ТОВ «РОЗА-Л». Крім того, в матеріалах клопотання відсутні належні дані, що земельні ділянки, на які накладено арешт, відповідають критеріям ст. 98 КПК України, тобто, що вони є речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001223 від 02 вересня 2016 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356; ч. 3 ст. 358; ч. 2 ст. 364 КК України, та як наслідок можуть бути використані як доказ в даному кримінальному провадженні. Та обставина, що майно, на яке накладено арешт, визнано речовими доказами у зазначеному кримінальному провадженні, не давало законних підстав для арешту майна, оскільки у згаданій постанові слідчого не обґрунтовано та невмотивовано на підставі яких даних зроблено висновок, що земельні ділянки є речовими доказами в розумінні ст. 98 КПК України. ТОВ «РОЗА-Л» у відповідності до Статуту та виписки, є підприємством, основним видом економічної діяльності якого є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Така господарська діяльність здійснюється на орендованих земельних ділянках. Типовий договір, який укладається між ТОВ «РОЗА-Л» та власниками земельних ділянок передбачає передачу орендованих земельних ділянок в суборенду, що не заборонено національним законодавством. Арештовані земельні ділянки планувались для передачі в суборенду іншому підприємству в силу економічної ситуації, яка склалась на ТОВ «РОЗА-Л», однак необґрунтований арешт майна перешкоджає товариству в реалізації таких планів, що може в подальшому призвести до негативних наслідків. Фізичні особи (власники) правомірно набули право власності на земельні ділянки, які передано в оренду ТОВ «РОЗА-Л», що підтверджується відповідними судовими рішеннями, власники земельних ділянок не є фігурантами кримінальних правопорушень у кримінальному провадженні, в межах якого накладено арешт, крім того, у цьому кримінальному провадженні не вручено жодного повідомлення про підозру. Також, ТОВ «РОЗА-Л» відповідно до положень ст. 64-2 КПК України є третьою особою щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, а тому належним суб`єктом звернення з клопотанням про арешт майна є не слідчий, а прокурор. Натомість арешт на земельні ділянки третьої особи у даному кримінальному провадженні накладено за клопотанням слідчого, тобто неуповноваженої особи.

В судовому засіданні представник володільця майна ТОВ «РОЗА-Л» адвокат ОСОБА_3 підтримав клопотання, з наведених у ньому мотивів та просив задовольнити його.

Особа, за клопотанням якої було арештовано майно, в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду клопотання повідомлена належним чином, однак її неявка в силу положень ч. 2 ст. 174 КПК України не є перешкодою для розгляду клопотання, при цьому, в розпорядженні слідчого судді наявні достатні матеріали для прийняття рішення.

Заслухавши пояснення представника володільця майнаТОВ «РОЗА-Л» адвоката ОСОБА_3 , вивчивши матеріали клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України, зокрема, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів убачається, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2018 року (справа № 761/21645/18, провадження № 1-кс/761/14667/2018) в межах кримінального провадження № 0001223 від 02 вересня 2016 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356; ч. 3 ст. 358; ч. 2 ст. 364 КК України, накладено арешт на ряд земельних ділянок, перелік яких зазначено, із позбавленням для власників та користувача ТОВ «РОЗА-Л» () права на відчуження та розпорядження.

При цьому, як слідує з мотивувальної частини ухвали слідчого судді, арешт накладено, у зв`язку з тим, що вказані у клопотанні слідчого земельні ділянки є предметом, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом, тобто відповідають критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, на момент накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001223 від 02 вересня 2016 року за ст. 356; ч. 3 ст. 338; ч. 2 ст. 364 КК України, слідчим не було доведено об`єктивними даними, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Так само, не було доведено слідчим того, що потреби досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001223 від 02 вересня 2016 року за ст. 356; ч. 3 ст. 338; ч. 2 ст. 364 КК України виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йшлося в клопотанні.

При цьому, арештовані земельні ділянки, на переконання слідчого судді,необґрунтовано і безпідставно постановою слідчого СУ ГУ НП в м. Києві від 08 червня 2018 року визнані речовими доказами у зазначеному кримінальному провадженні, адже вони не є знаряддям вчинення злочинів, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0001223 від 02 вересня 2016 року, не зберегли на собі сліди кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356; ч. 3 ст. 358; ч. 2 ст. 364 КК України, не є об`єктом кримінально протиправних дій, та не є такими, що набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

Тобто, в розумінні ст. 98 КПК України, арештовані земельні ділянки не можуть бути визнані речовими доказами, відповідно не доведено наявності правової підстави для арешту майна, а саме, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з положеннями ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, серед іншого, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт накладається для забезпечення збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися в клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

У мотивувальній частині ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2018 року відсутні відомості про те, що арештовані земельні ділянки, якими користується ТОВ «РОЗА-Л» якимось чином мають відношення до обставин кримінальних правопорушень у кримінальному провадженні № 0001223 від 02 вересня 2016 року.

Таким чином, наведене вище дає підстави для висновку, що в кримінальному провадженні, в межах якого накладено арешт на земельні ділянки, порушено справедливий баланс між інтересами володільця майна ТОВ «РОЗА-Л», гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2018 року арешт на земельні ділянки, є таким, що направлений на порушення права власності та права на мирне володіння майном ТОВ «РОЗА-Л».

Також, зі змісту згаданої ухвали не вбачається, що в кримінальному провадженні № 0001223 від 02 вересня 2016 року слідчим чи прокурором складалося та вручалося повідомлення про підозру у вчиненні зазначених вище кримінальних правопорушень будь-кому, в тому числі, службовим особам ТОВ «РОЗА-Л», а так само, що дане товариство у зазначеному кримінальному провадженні є юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Тобто, за спливом тривалого проміжку часу з моменту внесення відомостей до ЄРДР у кримінальному провадженні № 0001223 від 02 вересня 2016 року, відсутня будь-яка особа з процесуальним статусом підозрюваного.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, розумні строки.

Статтею 28 КПК України, якою регламентовано одну із загальних засад кримінального провадження розумні строки, визначено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

А тому, арешт майнав кримінальному провадженні № 0001223 від 02 вересня 2016 року не сприяє виконанню завдань кримінального провадження відповідно до ст. 2 КПК України.

Крім того, аналіз наданих в розпорядження слідчого судді матеріалів, свідчить про існування певних спірних питань щодо майна, на яке накладено арешт у кримінальному провадженні№ 0001223 від 02 вересня 2016 року, що викликає обґрунтовані сумніви у підставності здійснення кримінального переслідування, наслідком якого, в тому числі, є арешт майна, яким користується ТОВ «РОЗА-Л».

Також, необґрунтованість накладення арешту на земельні ділянки полягає в наступному.

Так, як слідує з ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2018 року (справа № 761/21645/18, провадження № 1-кс/761/14667/2018), арешт у кримінальному провадженні № 0001223 від 02 вересня 2016 року за ст. 356; ч. 3 ст. 358; ч. 2 ст. 364 КК України на земельні ділянки із позбавленням для власників та користувача ТОВ «РОЗА-Л» () права на відчуження та розпорядженнянакладено за клопотанням слідчого СУ ГУ НП в Київській області.

З огляду на такі відомості, володілець арештованого майна ТОВ «РОЗА-Л» в розумінні ст. 64-2 КПК України, є третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Тобто, за змістом згаданої норми кримінального процесуального закону з клопотанням про арешт майна третьої особи може звернутися виключно прокурор.

Натомість, як вказувалося вище, арешт на майно третьої особи ТОВ «РОЗА-Л» накладено за клопотанням слідчого СУ ГУ НП в Київській області, а не прокурора.

Таким чином, арешт на земельні ділянки, які перебувають у користуванні ТОВ «РОЗА-Л», накладено за клопотанням неуповноваженої на те особи, що вказує на необґрунтованість арешту.

На підставі наведеного, клопотання представника володільця майна ТОВ «РОЗА-Л» слід задовольнити, а арешт майна скасувати.

При виготовленні повного тексту ухвали слідчим суддею виявлено описку у складеній відповідно до ст. 376 КПК України резолютивній частині ухвали при написанні дати ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва про накладення арешту на майно, допущено описку у написанні дати винесення цього процесуального рішення.

Так, замість правильної дати 13 червня 2018 року помилково зазначено 13 червня 2017 року.

З урахуванням наведеного слідчий суддя, в порядку ст. 379 КПК України, вважає за необхідне виправити описку та вважати правильною дату винесення ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 13 червня 2018 року.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 174, 309, 379 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання представника володільця майна ТОВ «РОЗА-Л» адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.

Арешт майнанакладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2018 року у справі № 761/21645/18(провадження № 1-кс/761/14667/2018), а саме, на земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, що належать ПАТ «Обухівське» на підставі Державного Акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003263 від 16.02.1996 р., виданого Нещерівською сільською радою Обухівського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 284, Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003262 від 13.02.1996 р., виданого Першотравенською сільською радою Обухівського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записівдержавних актів на право постійного користування землею за № 1 та відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003264 від 19.02.1996 р., виданого Обухівською міською радою Обухівського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 26 радгоспу-комбінату Обухівський з позбавленням права ПАТ «Обухівське», Центрального орану виконавчої влади з питань земельних ресурсів та у галузі земельних відносин та його територіальних органів, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування права на відчуження та розпорядження ними, а також перелік яких вказаний в ухвалі слідчого судді з позбавленням їх власників фізичних осіб та користувача ТОВ «Роза-Л» () права на відчуження, розпорядження та користування ними скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя