УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо неповернення вилученого майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Рівненського міського суду надійшло клопотання ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо неповернення вилученого майна.
Клопотання обгрунтовано тим, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Рівненській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000050 від 17.09.2018, за ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч. 1 ст.205 КК України.
28-29.09.2018 на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду від 21.09.2018, проведено обшук за адресою м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 22 офіс №303, №304, №305, №306, №307, у ході якого, згідно протоколу обшуку від 28.09.2018, виявлено та вилучено документи фінансово- господарської діяльності ТОВ «Грандмайстер УА», ТОВ «Вікбудсервіс», ТОВ «Аівент Груп», ТОВ «Аівент», ТОВ «Теплокор УА», ТОВ «Айсчер», ТОВ «Айхата», ТОВ «Грандмайстер», ТОВ «Гранд Девелопер», ТОВ «Грандмайстер Груп», ПП «І.В.С.-Груп», а також грошові кошти на загальну суму 7 400 (сім тисяч чотириста) доларів США, з яких 5900 (п`ять тисяч дев`ятсот) доларів США мої кошти та 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США кошти ОСОБА_4
07.12.2018року гр. ОСОБА_3 було подано клопотання про повернення володільцю грошових коштів в розмірі 5900 доларів США, оскільки вказані кошти не є знаряддям вчинення злочину.
Постановою слідчого від 10.12.2018 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено з тих підстав, що 08.10.2018 року вказані кошти визнано речовими доказами у справі і у момент проведення обшуку гр. ОСОБА_3 не було доведено джерело походження вказаних коштів.
Вважають таку постанову слідчого незаконною, а бездіяльність слідчого щодо неповернення таких коштів ОСОБА_3 протиправною.
Під час проведення обшуку слідчими заявлені скаржником зауваження щодо вилучених особистих коштів, які були вилучені з його особистої сумки під час обшуку не підпадають під жодну із ознак передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України, та були незаконно проігноровані.
Окрім того, дані кошти були позичені в його друга гр. ОСОБА_5 для оплати за навчання сина за кордоном, що підтверджується розпискою від 22.09.2018 року.
Отже, фактично власником коштів на суму 5900 (п`ять тисяч дев`ятсот) доларів США, що були вилучені під час обшуку являється гр. ОСОБА_5 , а я взяв лиш їх в тимчасове користування і зобов`язуюсь їх повернути назад.
Таким чином, вилучені грошові кошти в розмірі 5900 (п`ять тисяч дев`ятсот) доларів США не були і не могли бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення і не зберегли на собі їх сліди або інші відомості, а також не здобуті кримінально протиправним шляхом, оскільки набуті гр. ОСОБА_5 під час ведення законної господарської діяльності, що підтверджується копією декларації платника єдиного податку за III квартал 2018 року.
Таким чином, слідчим було безпідставно та незаконно відмовлено у задоволенні клопотання про повернення грошових коштів гр. ОСОБА_3 , який підтвердив джерело походження коштів, які були вилучені під час обшуку 28-29 вересня 2018 року.
Представник скаржника ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась , подала суду заяву про розгляд скарги у її відсутності та відсутності ОСОБА_3 , скаргу задоволити з підстав викладених у ній.

Слідчий ОСОБА_7 подав суду клопотання про розгляд скарги у його відсутності, просив відмовити у задоволенні скарги за безпідставністю.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів скарги, слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Рівненській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000050 від 17.09.2018, за ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.27, ч. 1 ст.205 КК України.
На підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду від 21.09.2018, проведено обшук за адресою м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 22 офіс №303, №304, №305, №306, №307, у ході якого, згідно протоколу обшуку від 28.09.2018, виявлено та вилучено документи фінансово- господарської діяльності ТОВ «Грандмайстер УА», ТОВ «Вікбудсервіс», ТОВ «Аівент Груп», ТОВ «Аівент», ТОВ «Теплокор УА», ТОВ «Айсчер», ТОВ «Айхата», ТОВ «Грандмайстер», ТОВ «Гранд Девелопер», ТОВ «Грандмайстер Груп», ПП «І.В.С.-Груп», а також грошові кошти на загальну суму 7 400 (сім тисяч чотириста) доларів США, з яких 5900 (п`ять тисяч дев`ятсот) доларів США мої кошти та 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США кошти ОСОБА_4 .
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
У відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно п.1 ч. 6 ст. 100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
У відповідності до ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення.
Так, згідно ст.. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно ст.. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за по становою прокурора, якщо він визнає таке вилучення безпідставним, а також у випадку, передбаченому ч. 5 ст. 171 КПК України.
При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно підлягає арешту.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст.. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).
Як встановлено слідчим суддею, вилучені грошові кошти в розмірі 5900 (п`ять тисяч дев`ятсот) доларів США не є і не могли бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі їх сліди або інші відомості, а також не здобуті кримінально протиправним шляхом, оскільки являються власністю гр. ОСОБА_5 .
У зв`язку з чим, суд вважає доцільним повернути грошові кошти, які були вилучені згідно протоколу обшуку від 28.09.2018 в сумі 5900 (п`ять тисяч дев`ятсот) доларів США , не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі вище викладеного, враховуючи норми Конституції України, ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2016 року №5 " Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», дослідивши надані матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання ОСОБА_3 підлягає до задоволення.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 98, 100, 167 -169, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_3 - задоволити.
Зобов`язати старшого слідчого з ОВС другого відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ФР ДФС у Рівненській області підполковника податкової міліції ОСОБА_7 повернути гр. ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) вилучені 28.09.2018 року в ході проведення обшуку в кримінальному провадженні №0000050 від 17.09.2018 грошові кошти в розмірі 5900 (п`ять тисяч дев`ятсот) доларів США.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1