Справа № 161/1679/18 Провадження № 11-кп/802/81/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
представника потерпілих адвоката ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами представника потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_12 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2018 року щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, неодруженого, працює "Автолайф", слюсар, раніше не судимого,
засуджено:
- за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.ст.75,76 КК України обвинуваченого звільнено від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком три роки із покладенням на нього обов`язків: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 100 000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди та 4000 (чотири тисячі) гривень витрат на правову допомогу, на користь потерпілої ОСОБА_10 100 000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди та 4000 (чотири тисячі) гривень витрат на правову допомогу та в дохід держави 1716 (одну тисячу сімсот шістнадцять) гривень судових витрат за проведення інженерно-транспортної експертизи та дослідження технічного стану транспортного засобу.
Накладений ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.12.2017 арешт на транспортний засіб, марки «BMW 316» реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , транспортний засіб, марки «ВАЗ-2101» реєстраційний номер НОМЕР_2 , знято.
В порядку ст.100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що 04.12.2017 близько 19 год. 30 хв. він всупереч вимогам Правил дорожнього руху України, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не маючи посвідчення водія відповідної категорії, керуючи технічно несправним автомобілем, марки «BMW 316» реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , технічна несправність якого виразилась у тому, що задні шини мали залишкову висоту протектора менше ніж 1.6 мм., що впливало на безпеку руху, і водій міг її виявити до пригоди, рухаючись автодорогою сполученням «Устилуг-Луцьк-Рівне», у с. Струмівка Луцького району, на вул. Рівненській, біля будинку №180, зі сторони м. Рівне у напрямку м. Луцьк, проявив безпечність та неуважність під час руху, не вибрав безпечну швидкість у даній дорожній обстановці, в результаті чого не впорався з керуванням транспортним засобом, перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, виїхав на смугу, призначену для зустрічного руху, та допустив зіткнення із автомобілем, марки «ВАЗ-2101» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_14 , який рухався у правій крайній смузі руху у зустрічному напрямку, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; потерпілий ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження, котрі за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; потерпіла ОСОБА_16 отримала тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; потерпілий ОСОБА_17 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; потерпілий ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження, які належать до тяжких, небезпечних для життя в момент їх заподіяння, що спричинили смерть останнього.
У прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 пунктів 2.1 а), 2.3 б), 10.1, 12.1, 34.1.3., 31.1. 31.4., 31.4.5 а) Правил дорожнього руху України.
Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор оскаржує вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Не погоджується із призначеним покаранням внаслідок його м`якості. Посилається на те, що місцевим судом необґрунтовано застосовано до ОСОБА_7 інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України. Зазначає, що вчинений обвинуваченим злочин належить до категорії тяжких. Звертає увагу на настання тяжких невідворотних наслідків, а саме смерті одного потерпілого та заподіяння тілесних ушкоджень іншим потерпілим особам. Вказує, що автомобіль, яким керував ОСОБА_7 , був технічно несправним. Крім того, посилається на позицію потерпілих, які просили призначити обвинуваченому сувору міру покарання. Просить вирок суду скасувати, призначивши ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
У поданій апеляційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_12 не погоджується з вироком суду у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 настали тяжкі невідворотні наслідки смерть одного потерпілого та заподіяння тілесних ушкоджень іншим потерпілим. Вказує, що потерпіла сторона просить призначити обвинуваченому сувору міру покарання, та наголошує, що пропозиція про відшкодування частини збитків у розмірі 20 000 (двадцяти тисяч) гривень висловлювалася ОСОБА_7 перед судовими дебатами лише потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Решта потерпілих таких пропозицій від обвинуваченого не отримували. З огляду на наведене просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання без застосування ст.75 КК України.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, пояснення прокурора, потерпілих та представника потерпілих, які подані апеляційні скарги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити та призначити покарання, яке слід відбувати реально, обвинуваченого та його захисника і потерпілу ОСОБА_11 , які апеляційні скарги заперечили і просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга представника потерпілих підлягає до задоволення, а апеляційна скарга прокурора до часткового задоволення з таких підстав.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження та смерть потерпілого, є правильною та ґрунтується на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку і перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку, і які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку суду апеляційної інстанції, доводи прокурора та представника потерпілих про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого є підставними.
Обираючи ОСОБА_7 міру покарання із застосуванням ст.75 КК України та звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням, суд першої інстанції не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, а також його наслідки смерть людини та заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень 5 потерпілим і їх позицію.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку про скасування вироку в частині призначеного покарання на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням нового вироку на підставі п.4 ч.1 ст.420 КПК України через неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України враховує, що вчинений обвинуваченим злочин належить до категорії тяжких.
Суд бере до уваги особу винного, який є особою молодого віку, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив необережний злочин, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, а також працевлаштований.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обтяжуючих покарання обставин апеляційним судом не встановлено.
Суд апеляційної інстанції враховує конкретні обставини скоєного злочину, а саме його тяжкі наслідки загибель людини та заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості п`яти потерпілим.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на позицію потерпілої сторони, яка і в суді першої, і в суді апеляційної інстанцій наполягає на суворій мірі покарання у виді реального позбавлення волі.
Таким чином, апеляційний суд вважає за можливе призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч.2 ст.286 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
Апеляційний суд вважає таке покарання відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_12 задовольнити.
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 задовольнити частково.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2018 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Строк відбуття основного покарання обчислювати з часу приведення вироку до виконання.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення шляхом подачі касаційних скарг.

Головуючий
Судді