Справа № 464/6391/18
пр.№ 1-кс/464/610/19
У Х В А Л А

22 березня 2019 року м.Львів

Слідчий суддя Сихівського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Сихівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 про надання дозволу на арешт майна, -

в с т а н о в и в :

слідчий Сихівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні № 0000048 від 04.01.2018, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, погодженим прокурором Сихівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 про накладення арешту на частину квартири АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності та транспортного засобу марки «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво № НОМЕР_2 , видане 29.11.2008 на праві тимчасового талону по дорученню, шляхом заборони відчуження такого. Подане клопотання мотивує тим, що накладення арешту зумовлене забезпечення відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просить таке задовольнити.

З метою забезпечення збереження майна щодо якого розглядається клопотання у відповідності до ч.2 ст. 172 КПК України клопотання розглянуто без участі власника майна.
Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши та перевіривши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що Сихівським ВП ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000048 від 04.01.2018, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що кримінальним правопорушенням завдано матеріальних збитків на суми 249 552 грн.

В межах даного кримінального провадження 28.02.2019 року ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема, підставу і мету відповідно до положень статті 170 цього кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 171 КПК України слідчий (прокурор) у своєму клопотанні про арешт майна має назвати документи, які підтверджують право власності на майно, що підлягає арешту.
Слідчий просить накласти арешт на частину квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності та транспортний засіб марки «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво № НОМЕР_2 , видане 29.11.2008 на праві тимчасового талону по дорученню.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до вимог ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»). Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).
Визначити співрозмірність завданої шкоди із вартістю майна, на яке прокурор просить накласти арешт, не надається можливим, оскільки органом досудового розслідування не надано доказів вартості цього майна, як і самого цивільного позову.

Таким чином, з врахуванням наведених обставин, підстав для задоволення клопотання про арешт майна не вбачається.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя ,-

у х в а л и в :

у задоволенні клопотання слідчого Сихівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п?яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1