Ухвала
Іменем України

07 грудня 2018 року
м. Київ
Провадження № 51-10123ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 0000870 на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року,

встановив:
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10.09.2018 року заяву прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 про відвід експерта - задоволено, та відведено експерта ОСОБА_5 від участі у кримінальному провадженні №0000870 від 29.03.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року апеляційну скаргу захисника підозрювального ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 частково задоволено, а вищевказану ухвалу слідчого судді скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
Не погодившись із зазначеним рішенням, прокурор звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати його і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, долучену до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див., наприклад, рішення у справі «Ашінгдан проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), від 28 травня 1985 року, пункт 57, Серія А, № 93).

Відповідно до ч. 2 ст. 19, п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначені норми гарантують право на касаційне оскарження судового рішення тільки у випадках, прямо визначених законом.
Нормами КПК України чітко визначений порядок розгляду скарг слідчим суддею та оскарження його рішень в апеляційному порядку.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу з прийняттям рішення по суті апеляційних вимог оскарженню в касаційному порядку не підлягають.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Оскільки прокурор звернувся до касаційного суду з касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду, постановлену за результатом розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, тобто на судове рішення, яке відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, тому у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись пунктом 1 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України, суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні № 0000870 на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3