Справа № 675/2539/17
Провадження № 1-кп/675/3/2019
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2019 р. м. Ізяслав
Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
- вироком від 23.02.2010 року Ізяславським районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі; Апеляційним судом Хмельницької області вирок змінено, діяння ОСОБА_4 перекваліфіковано з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді 100 годин громадських робіт. У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України визначено покарання у виді 2 років обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 2 роки;
-вироком від 28.04.2017 року Ізяславським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України з призначенням покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.
-ухвалою від 30.03.2018 року Ізяславським районним судом Хмельницької області скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено ОСОБА_4 у місця позбавлення волі для відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 3 (три) місяці, призначеного вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28.04.2017 року,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України,-

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 (по тексту ОСОБА_4 , обвинувачений) вчинивши 21.01.2017 року злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, за який вироком від 28.04.2017 року Ізяславським районним судом Хмельницької області засуджений до покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці; звільненого від відбування покарання з випробуванням, зі встановленням іспитового строку 1 (один) рік підставі ст. 75 КК України та в подальшому направленого для відбування покарання у зв`язку зі скасуванням звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинив новий злочин проти власності.
Так, ОСОБА_4 в березні 2017 року прийшовши до домоволодіння ОСОБА_6 та використовуючи довірительські стосунки, які склалися протягом останнього часу, попросив в останньої дозволу на тимчасове використання для власних потреб каструлі з кришкою об`ємом 40 літрів, виготовленої з нержавіючої сталі. Після отримання згоди ОСОБА_6 обвинувачений разом з братом останньої ОСОБА_7 віднесли вказану каструлю до місця проживання ОСОБА_4 , який використовував її для зберігання добутого березового соку.
Разом з тим, після закінчення потреби у використанні зазначеної вище каструлі за призначенням у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на розтрату вказаного майна, яке було йому ввірено ОСОБА_6 та перебувало у його користуванні.
Так, реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на розтрату чужого майна, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що вищевказана нержавіюча каструля об`ємом 40 літрів з кришкою йому не належить, діючи повторно на початку квітня 2017 року умисно продав її ОСОБА_8 за 50 гривень.
Своїми діями ОСОБА_4 вчинив розтрату, належного майна ОСОБА_6 - нержавіючої каструлі з кришкою ємністю 40 літрів, вартістю 880 гривень, яка була йому ввірена та перебувала у його віданні.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України не визнав повністю.
Так, обвинувачений суду надав показання, що дійсно в березні 2017 року йому в тимчасове користування надав ОСОБА_7 для власних потреб каструлю з кришкою об`ємом 40 літрів, виготовлену з нержавіючої сталі. Обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що до нього зверталася ОСОБА_6 з проханням повернути увірене йому майно, однак він відмовився його повертати, оскільки брав його у її брата ОСОБА_7 .
ОСОБА_4 звертав увагу суду на те, що мав дійсний намір повернути таку каструлю вже після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_7 , який саме на той час відбував покарання.
У ході розгляду вказаного кримінального провадження було допитано потерпілу ОСОБА_6 , яка вказала що близько середини місяця березня 2017 року її брат ОСОБА_7 з ОСОБА_4 взяли належну їй нержавіючу каструлю з кришкою об`ємом 40 літрів. Вказані вище дії потерпіла помітила з вікна її будинку, після чого вийшовши з нього запитала куди несуть таку каструлю, у відповідь ОСОБА_4 вказав, що буде в неї збирати березовий сік. У своїх показаннях потерпіла вказала, що вона надала дозвіл обвинуваченому взяти таку металеву ємність на деякий час, однак останній її так і не повернув, хоч і неодноразово зверталася до нього з даного приводу. ОСОБА_6 повідомила суд, що ОСОБА_4 не дозволяла розпоряджатися на власний розсуд майном, яке вона передала йому в тимчасове користування.
Допитаний у ході судового розгляду в якості свідка ОСОБА_9 суду надав показання, що в березні 2017 року, коли підвозив свою жінку до місця її роботи, під час розмови на автобусній зупинці щодо необхідності в потребі йому посудини для зберігання березового соку, ОСОБА_4 , який перебував в тому ж місці, запропонував йому каструлю з кришкою об`ємом 40 літрів, за що в подальшому взяв 50 гривень.
Свідок ОСОБА_7 повідомив суду, що в березні 2017 року його сестра ОСОБА_6 надала в користування ОСОБА_4 каструлю з кришкою об`ємом 40 літрів, вказавши йому, щоб той її повернув.
Суд констатує, що такі показання свідків по своїй суті узгоджуються між собою та не містять якихось суттєвих суперечностей.
Суд враховує, що згідно даних висновку експерта №884 судово-товарознавчої експертизи від 23.11.2017 року ринкова вартість металевої каструлі з нержавіючої сталі ємністю 40 літрів з кришкою станом на 01.03.2017 року становить 880, 00 гривень.
Також заслуговує уваги суду і та обставина, що згідно протоколу пред`явлення речей для впізнання від 07.12.2017 року ОСОБА_6 впізнала серед пред`явлених для впізнання речей свою нержавіючу каструлю з кришкою 40 л, яку передавала обвинуваченому в тимчасове користування.
Судом враховується й те, що при проведенні слідчого експерименту з використанням відеозйомки обвинувачений ОСОБА_4 надав пояснення про те, що на початку березня 2017 року прийшов до ОСОБА_6 , щоб взяти в користування в останньої нержавіючу каструлю з кришкою, ємністю 40 літрів для збору березового соку, яку зобов`язувався через декілька днів повернути. Під час слідчого експерименту обвинувачений вказав, що коли він попросив таку каструлю у ОСОБА_6 , вона сказала своєму брату ОСОБА_7 , щоб той виніс її для нього, після чого взявши її пішов додому точити сік. Також під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_4 пояснював, що обіцяв повернути каструлю ОСОБА_6 , однак не зробив цього, оскільки після точіння березового соку продав її ОСОБА_8 за 50 гривень з огляду на відсутність коштів на придбання спиртного.
Згідно слідчого експерименту вбачається, що обвинуваченому було відомо, що каструля належить ОСОБА_6 та те, що ОСОБА_4 її продав ОСОБА_8 в перших числах квітня 2017 року.
Вказані вище обставини стверджені протоколом проведення слідчого експерименту від 11.12.2017 року та оглянутим в ході судового розгляду відеозаписом фіксації проведення слідчого експерименту.
Як вважає суд, повідомленні ОСОБА_4 в ході слідчого експерименту відомості узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Належність та допустимість письмових доказів, в тому числі, і протоколу огляду місця події з фото-таблицями від 16.11.2017 року та відомостей, які вони містять, по своїй суті не оспорюється стороною захисту.
Суд констатує, що зібрані в ході досудового розслідування докази, повністю підтверджуються обставини та спосіб скоєння обвинуваченим злочину, а також законність проведення досудового розслідування, при цьому узгоджуються між собою.
Сукупність вказаних доказів та їх оцінка переконують суд, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 191 КК України, як розтрата чужого майна, що було ввірене особі та перебувало у її віданні, вчиненому повторно.
Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину суд визнає доведеною, а відтак він підлягає покаранню за його вчинення.
При цьому, судом критично оцінюються показання обвинуваченого щодо заперечення вчинення дій, які йому інкримінує орган досудового розслідування, з метою захисту, оскільки вони спростовуються вищевказаними доказами по справі.
Доводи обвинуваченого щодо невідповідності формулювання обвинувачення реальним обставинам справи, суд розцінює як обраний спосіб захисту та намагання уникнути покарання, оскільки спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вважає суд, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 злочину, який скоєно умисно, і, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, звільненого від відбування покарання з випробуванням та в подальшому направленого для відбування покарання у зв`язку зі скасуванням звільнення від відбування покарання з випробуванням, негативну характеристику по місцю проживання, а також те, що він є здоровим та працездатним, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Суд відносить активне сприяння розкриттю злочину обвинуваченого до обставин, що пом`якшують покарання.
Разом з тим, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 під час вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.
Призначаючи покарання, суд відповідно вимог ст. 65 КК України, враховує вищенаведені обставини, позицію прокурора, потерпілої, обвинуваченого та його захисника, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, дані про його особу, та вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі, оскільки більш м`які види покарання не зможуть забезпечити досягнення його мети, підстав для застосування більш суворого покарання у виді позбавлення волі не встановлено, а виправлення обвинуваченого можливо в умовах ізоляції останнього від суспільства.
На думку суду таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.
Підстав для застосування ст. 69 КК України, а саме призначення ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 191 КК України, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного, суд не вбачає.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд враховує, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 191 КК України останній вчинив до постановлення щодо нього попереднього вироку Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28.04.2017 року, за яким відбуває покарання за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком 1 рік 3 місяці в Державній установі «Шепетівська виправна колонія (№98)», а тому слід визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань.
При цьому, з огляду на призначення покарання ОСОБА_4 у виді обмеження волі та тієї обставини, що останній на виконання вироку Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28.04.2017 року вже відбуває покарання, у виді позбавлення волі строком 1 рік 3 місяці в Державній установі «Шепетівська виправна колонія (№98)» за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України (початок строку: 14.06.2018 року (невідбута частина покарання становить 7 місяців 11 днів), суд вважає необхідним на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання у виді обмеження волі за цим вироком, перевівши його у відповідності до пп. б) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України у більш суворий вид позбавлення волі та за вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28.04.2017 року, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі.
Витрати на залучення експерта для проведення експертиз в порядку ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави у сумі 296, 61 грн., що підтверджується документально.
Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 368, 370, 374-376 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань у виді 3 (трьох) років обмеження волі за цим вироком, перевівши його у відповідності до пп. б) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України у більш суворий вид позбавлення волі та за вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28.04.2017 року, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 9 (дев`ять) місяців позбавлення волі.
Зарахувати в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, частково відбуте покарання за вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28.04.2017 року в період часу з 14.06.2018 року по 04.02.2019 року включно, з розрахунку - один день перебування під вартою - за один день позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 04.02.2019 року.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь державного бюджету витрати на проведення експертизи у сумі 296 (двісті дев`яносто шість) гривень 61 копійка.
Речовий доказ: нержавіючу каструлю з кришкою, ємністю 40 літрів - залишити у власності ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Ізяславський районний суд Хмельницької області до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після проголошення вручається безпосередньо обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1