Справа № 183/4999/18
№ 1-кп/183/1064/18
В И Р О К
іменем України

07 вересня 2018 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 07.08.2018 року за № 0000421 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Наталине Красноградського району Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, військовослужбовця, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-02.05.2018 року Красноградським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 190 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, на підставі ст.. 75 КК України звільненого з іспитовим строком на 1 рік,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2016 року наказом № 279 по стройовій частині командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначено на посаду номера обслуги роти вогневої підтримки 1 парашутно - десантного батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 .

Старший солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України (далі - Статут), бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.

Однак, 21 листопада 2017 року старший солдат ОСОБА_6 , діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

07.08.2018 року старший солдат ОСОБА_6 прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини, які лягли в основу обвинувачення, в скоєному розкаявся.

В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме:

- витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 07.08.2018 року за № 0000421, згідно якого 21.11.2017 року військовослужбовець ОСОБА_6 самовільно без поважних причин залишив розташування військової частини, в умовах особливого періоду

(а.п. 21);

- витяг з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 279 від 13.12.2016 року про зарахування до списків особового складу частини солдата запасу ОСОБА_6

(а.п. 22);

- акт службового розслідування від 07.12.2017 року, згідно якого встановлено факт нез`явлення на службу 21.11.2017 року старшого солдата ОСОБА_6

(а.п. 23-25);

- контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посаді рядового складу ОСОБА_6

(а.п. 26-29);

- посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_6 серії НОМЕР_2

(а.п. 60);

- копії документів щодо проходження ОСОБА_6 військової служби

(а.п. 30-38, 50-59).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони, кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_6 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, не встановив. Обставинами, які пом`якшують покарання, визначених ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття, а також прийняття безпосередньої участі ОСОБА_6 в антитерористичній операції.

Також суд враховує, що ОСОБА_6 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість.

Санкція ч. 4 ст. 407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, його наслідків, а також обраної позиції обвинуваченим ОСОБА_6 , суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у виді максимального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією зазначеної статті, буде занадто суворим, а призначення мінімального покарання достатньо сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_6 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд також враховує, що ОСОБА_6 був засуджений 02.05.2018 року, вирок набрав чинності. Злочин, за яким зараз обвинувачується ОСОБА_6 був ним скоєний до постановлення вироку. З урахуванням обставин злочину, а також особи обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає, що в даному випадку необхідно застосувати ч. 4 ст. 70 КК України.

При цьому суд вважає, що з причин, визначених раніше, обвинуваченому ОСОБА_6 можливо застосувати ст. 75 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням, призначеним вироком Красноградського районного суду Харківської області від 02.05.2018 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 5 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строком на 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 не виїздити за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1