Справа № 749/871/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/362/2018
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000126, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 09 січня 2018 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Щорс Чернігівської області, громадянина України, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, 2006 р.н., з професійно-технічною освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи кваліфікацію скоєного, доведеність вини, просить його скасувати в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, винести новий вирок та призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 09 січня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Стягнуто з обвинуваченого на користь місцевого бюджету Сновського району Чернігівської області 196 грн. 90 коп. та на користь місцевого бюджету м. Чернігова Чернігівської області 1785,88 грн. на відшкодування витрат, понесених закладами охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 від злочину.

Цивільний позов прокурора Щорського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_10 у кримінальному провадженні в інтересах держави в особі Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна лікарня» до обвинуваченого про стягнення 3405, 54 грн. на відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого та стягнуто з ОСОБА_6 на користь місцевого бюджету м.Чернігова Чернігівської області 3405,54 грн. на відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор вважає необґрунтованим висновок суду про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, оскільки суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, характер злочинних дій винного, його особу та небезпеку для життя та здоров`я неповнолітнього потерпілого. Також зазначає, що Верховинін в силу ст. 89 КК України є не судимим, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності за умисні тяжкі злочини розбій та незаконне поводження зі зброєю за вчинення яких відбував покарання у виді позбавлення волі та знову вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке є тяжким. Також судом недостатньо враховано обставини справи, спосіб заподіяння неповнолітньому потерпілому тілесних ушкоджень та їх характер, а саме: нанесення ударів у голову, а так само не враховано характер та глибина душевних, емоційних та моральних страждань потерпілого та його батьків. На думку апелянта, вказані обставини цілком виключають можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник вважали вирок суду законним та обґрунтованим, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , перебуваючи у дворі свого господарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , 27.04.2017 року, близько 21 год. 30 хв., під час з`ясування стосунків із потерпілим ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, завдав останньому не менше трьох ударів кулаком по голові та близько восьми ударів дерев`яним дубцем по рукам та тулубу потерпілого.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 17.05.2017 року №54 ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у виді садна голови, забій рани чола зліва, крововиливів проекції кульшового суглоба, поперекової ділянки, лопаткової ділянки, плечового суглоба, лоба навколо очної ділянки зліва, ділянки сьомого шийного хребця, правого плечового суглоба, закриту травму сечовідної системи, забій лівої нирки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та закриту черепно-мозкову травму з переломом кісток склепіння черепа зліва, забоєм головного мозку, підапоневротичною гематомою лівої тім`яно-потиличної ділянки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення скарги, просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про винність ОСОБА_6 в скоєному кримінальному правопорушенні відповідають встановленим в судовому засіданні фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими доказами, яким суд дав належну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку. Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого апелянтом не оскаржується.

Дії обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України кваліфіковані правильно, в нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що він зареєстрований ФОП, займається зварювальними роботами транспортних засобів, що потребує використання різноманітних металевих конструкцій. Біля його будинку на вулиці зберігається купа металобрухту, декілька років підряд здійснюються постійні крадіжки деталей з металобрухту, у тому числі викрадено елементи кузова, деталі габаритів, а з двору велосипед, також викрадено дверцята з автомобіля «Volkswagen», які знаходились на купі металобрухту. Через деякий час йому стало відомо, що дану крадіжку скоїв ОСОБА_9 27 квітня 2017 року, у вечірній час, до його будинку прийшли 6 чоловік, серед них був потерпілий, який сказав, що викрадав елементи кузова. Поведінка потерпілого його розізлила, він не міг себе контролювати та почав наносити удари потерпілому. Шкодує з приводу вчиненого злочину. Зазначив, що протягом досудового розслідування та судового слідства потерпілому відшкодував в рахунок моральної та матеріальної шкоди 30 000 грн., також повністю відшкодував витрати по цивільним позовам прокурора. У скоєному щиро кається та просив вирок залишити без змін, врахувати, що саме поведінка потерпілого по викраденню металобрухту спровокувала вчинення ним злочину. Запевняв, що з часу скоєння злочину, протягом року, веде законослухняний спосіб життя, усвідомив протиправність своїх дій.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд, у відповідності до вимог ст. ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, обставини що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують.

Зокрема, матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, працевлаштований (а.п. 166-167), за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно (а.п. 174, 180), має на утриманні неповнолітню дитину (а.а.173), матір-пенсіонерку, яка є інвалідом 2 групи (а.п.186-189). Вказані факти свідчать про міцні соціальні зв`язки обвинуваченого. Крім того, він займає активну громадянську позицію, надавав благодійну допомогу для забезпечення Національної гвардії України (а.п. 181) та благодійну допомогу підрозділу ГУНП в Чернігівській області роти патрульної служби поліції особливого призначення в ремонті транспортних засобів, за що йому оголошувалась подяка (а.п. 182-184).

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_6 у лікаря нарколога та психіатра на обліку та як соціально незахищений в УСЗН Щорської РДА не перебуває, до адміністративної відповідальності не притягувався (а.п. 177-178, 175).

Згідно позиції неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 та його законного представника ОСОБА_11 , вони вибачили обвинуваченого, претензій до нього не мають. Потерпілий розуміє протиправність своїх дій і не заперечував, що саме його поведінка надала привід для скоєння обвинуваченим даного правопорушення. Верховинін повністю відшкодував потерпілому матеріальну та моральну шкоду, просили не позбавляти його волі.

Також колегія суддів звертає увагу на досудову доповідь, надану органом пробації, висновки якої врахував суд 1 інстанції, в якій зазначено, що ОСОБА_6 на даний час проживає в будинку своєї матері, мати проживає окремо, він являється приватним підприємцем та займається виготовленням деревообробних верстатів та іншими слюсарно-зварювальними роботами. Допомагає по господарству своїй матері, яка являється інвалідом 2-ї групи, має неповнолітню доньку, якій допомагає матеріально. Характеризується сусідами та знайомими з позитивної сторони. Обвинувачений веде соціальний спосіб життя, підтримує гарні та міцні стосунки з рідними. Серед його друзів нема осіб, які раніше були засуджені та з антисоціальною поведінкою. Має стабільні джерела доходів, в додаткових коштах потреби не має. Беручи до уваги інформацію, що характеризує обвинуваченого, його спосіб життя, його виправлення можливе без позбавлення волі, він не становить високої небезпеки для суспільства (а.п. 79-83).

В апеляційній скарзі прокурора відсутні будь-які дані, що спростовують висновки уповноваженого органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без призначення покарання у виді позбавлення в умовах його реального відбування.

Як встановлено судом 1 інстанції та підтверджено в апеляційному суді, обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв у розкритті злочину, добровільно відшкодував матеріальну та моральну шкоду, веде законослухняний спосіб життя. Також враховується поведінка потерпілого, яка передувала події.

За наявності вищезазначеного, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, відношення до скоєного, колегія суддів вважає про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, із звільненням його на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на певний строк, з покладенням на останнього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що і визначив суд 1 інстанції. Призначене покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Своє рішення щодо виду та розміру покарання суд належно мотивував, воно відповідає вимогам закону щодо мети покарання. Колегія суддів погоджується з таким рішенням і не вбачає підстав для застосування більш суворого покарання.

Що стосується доводів прокурора про тяжкість вчиненого діяння, то це саме по собі, відповідно до закону не є перешкодою для застосування положень ст. 75 КК України і є необґрунтованим.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що ОСОБА_6 в силу ст. 89 КК України є не судимим, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності за умисні тяжкі злочини, не є, на думку колегії суддів, перешкодою для ухвалення рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку, оскільки підстави для висновку про можливість виправлення особи від відбування покарання мають враховуватись у кожному конкретному провадженні. Крім того, обвинувачений, притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини 14 років тому, в 1994 році.

Таким чином, безспірних правових підстав вважати призначений ОСОБА_6 захід примусу явно несправедливим унаслідок м`якості через неправильне застосування ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає. Покарання не можна вважати явно несправедливим, необґрунтованим, чи недостатнім для досягнення його мети.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 09 січня 2018 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4