Справа № 182/2432/17
Провадження № 1-кп/0182/210/2018
У Х В А Л А
Іменем України

26.09.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001134 стосовно ОСОБА_3 обвинуваченого за ч. 2 ст.307 КК України,-

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 знаходяться обвинувальний акт за кримінальним провадженням № 0001134 стосовно ОСОБА_3 обвинуваченого за ч. 2 ст.307 КК України.

Прокурор в судовому засіданні, заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому. За думкою прокурора існує ризик того, що обвинувачуй може переховуватись від суду, скоїти нові злочини, вчинити тиск на свідків по провадженню.

Обвинувачений ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5 заперечували проти клопотання прокурора, просили суд змінити запобіжний захід на більш м*який домашній арешт.

Вислухавши думку учасників процесу по заявленому прокурором клопотанню про продовження терміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, суд приходить до наступних висновків.

Обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні тяжких злочинів в період умовно-дострокового звільнення, тому існує обґрунтований ризик того, що обвинувачений буде переховуватись від суду.

Проте, ОСОБА_3 тримається під вартою більше ніж 1 рік, при цьому суду не надані для дослідження всі докази по провадженню, а саме не допитані всі свідки.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і про зміну його на домашній арешт, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

-тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

-у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення;

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні.

За таких обставив, враховуючи тривалий строк тримання під вартою обвинуваченого, суд вважає необхідним змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем його мешкання АДРЕСА_1 .

Строк домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_3 встановити два місяця..

Керуючись ст. 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Клопотання обвинуваченого задовольнити.

Змінити ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

-заборонити ОСОБА_3 залишати своє фактичне місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

-за першим викликом чи вимогою, з`являтися до суду.

ОСОБА_3 звільнити з під варти в залі суду.

Ухвалу для виконання направити до Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Строк дії ухвали до 26.11.2018р. включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1