Справа № 357/2047/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.08.2018 року м. Біла Церква Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі головуючий суддя ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, розлученого, має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працюючого, раніше судимого 17.08.2017 р. Дружківським міським судом Донецької області за ст. 407 ч.4 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, проживаючого АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст.ст. 1, 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президента України «Про часткову мобілізацію»:

- від 17.03.2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII;

- від 06.05.2014 року № 454/2014, затвердженого Законом України від 06.05.2014 року № 1240-VII;

- від 21.07.2014 року № 607/2014, затвердженого Законом України від 22.07.2014 року № 1595-VII;

- від 14.01.2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України від 15.01.2015 року № 113-VIII,

з 18 березня 2014 року в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 29 листопада 2016 року № 351 (по стройовій частині) молодшого сержанта ОСОБА_4 , прийнятого на військову службу за контрактом через ІНФОРМАЦІЯ_3 , зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду заступника командира бойової машини навідника-оператора 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону, а згідно з наказом від 13 березня 2017 року № 74 (по стройовій частині) його призначено на посаду командира відділення ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

5 жовтня 2017 року молодший сержант ОСОБА_4 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 5 жовтня 2017 року № 103 вибув у чергову відпустку до місця свого проживання в м. Біла Церква Київської області строком на 10 діб з 5 по 14 жовтня 2017 року, з якої повинен був прибути на службу до розташування військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 о 8 годині 00 хвилин 15 жовтня 2017 року.

Під час проходження військової служби молодший сержант ОСОБА_4 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу на вказаній посаді і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, молодший сержант ОСОБА_4 , бажаючи тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, діючи з прямим умислом, у порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, о 8 годині 00 хвилин 15 жовтня 2017 року в умовах особливого періоду не з`явився вчасно на службу без поважних причин з відпустки до військової частини НОМЕР_2 , що дислокується у АДРЕСА_2 , та до 25 січня 2018 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

25 січня 2018 року близько 10 години молодший сержант ОСОБА_4 самостійно прибув до місця дислокації військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_3 для подальшого проходження військової служби.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчинені злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України визнав повністю, фактичні обставини справи і зібрані по ній докази не заперечує, не оспорює, у вчинені злочину щиро розкаюється і дав показання, що повністю узгоджуються з мотивувальною частиною цього вироку.

По суті обвинувачення і заданих запитань ОСОБА_4 пояснив, що дійсно до 23 березня 2018 р. був військовослужбовцем за контрактом. Був засуджений 17.08.2017 р. Дружківським міським судом за ст. 407 ч.4 КК України. Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 29 листопада 2016 року № 351 (по стройовій частині) його було прийнято на військову службу за контрактом через ІНФОРМАЦІЯ_4 . 5 жовтня 2017 р. йому було надано відпустку строком на 10 діб з 5 по 14 жовтня 2017 р., з якої повинен був прибути на службу до розташування військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 годині 00 хвилин 15 жовтня 2017 р. Разом з тим він прибув на службу лише 25 січня 2018 р. Час з 15 жовтня 2017 р. до 25 січня 2018 р. проводив на свій розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків. Будь-яких поважних причин його не з`явлення на службу у вказаний період не було. Причинами нез`явлення були не бачив тривалий час сина, було страшно повертатися, злякався. Свою вину у вчинені вказаного злочину визнає, щиро розкається. Він має на утриманні малолітнього сина, який проживає із колишньою дружиною у м. Бар Вінницької області. Він матеріально допомагає сину. Він є учасником АТО. Просить суворо не карати.

Оскільки зібрані на досудовому розслідуванні документи, інші матеріали, які є матеріалами кримінального провадження кримінальною справою, визнані обвинуваченим ОСОБА_4 у повному обсязі і нею не заперечуються та не оспорюються, відповідно до ст. 349 ч.3 КПК України, вони з ініціативи прокурора і згоди обвинуваченого, захисника, яким попередньо були роз`яснені положення ст. 349 ч.3 КПК України, у судовому засіданні не досліджувались, їх дослідження визнано недоцільним, про це судом постановлена ухвала.

Визнавальні показання обвинуваченого в ході судового засідання, підтверджуються, доказами, що містяться у кримінальному провадженні, повністю з ними узгоджуються, тому його показання суд визнає достовірними.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за:

ст. 407 ч.4 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненого особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обираючи вид та міру покарання суд, керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, враховує вид та межі покарання, установлені в санкції частини статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачена за формою вини, ступенем тяжкості вчинив умисний тяжкий злочин.

ОСОБА_4 раніше судимий 17.08.2017 р. Дружківським міським судом Донецької області за ст. 407 ч.4 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої судом визнаються: щире каяття, має на утриманні малолітню дитину, є учасником АТО.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 судом визнається повторність і рецидив злочинів (ст.34 КК України) п.1 ч.1 ст. 67 КК України.

За місцем колишньої служби ОСОБА_4 характеризується негативно.

На обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває.

Суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який характеризується за місцем колишньої служби негативно, раніше судимий, злочин вчинив в період іспитового строку, що свідчить про порушення умов звільнення від відбування покарання з випробуванням, не виправдання довіри суду, вперте небажання стати на шлях виправлення, обставини, які пом`якшують покарання, обставину, яка обтяжує покарання, приходить до висновку що ОСОБА_4 представляє небезпеку для суспільства, його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто призначення йому покарання у виді позбавлення волі у нижній межі санкції частини 4 статті 407 КК України.

Таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для його можливого виправлення та попередження вчинення обвинуваченим та іншими особами нових злочинів.

При цьому суд незважаючи на обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, має на утриманні малолітню дитину, є учасником АТО, не може їх визнати такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи особу винного, який раніше судимий, злочин вчинив у період іспитового строку, що свідчить про порушення умов звільнення від відбування покарання з випробуванням, злочинну спрямованість його поведінки, небажання ставати на шлях виправлення, не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Суд уважає, що призначення обвинуваченому більш суворого покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст. 407 КК України, на переконання суду, буде явно несправедливим через суворість, враховуючи: обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, його відношення до вчиненого, особу обвинуваченого, який є молодою людиною 1993 року народження.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами, невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати: частину покарання, від відбування якого особу звільнено умовно-достроково (статті 81,107 КК).

ОСОБА_4 раніше судимий 17.08.2017 р. Дружківським міським судом Донецької області за ст. 407 ч.4 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Враховуючи викладене йому має бути призначено остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України.

Цивільний позов, процесуальні витрати, речові докази, відсутні.

25.06.2018 р. судом відносно ОСОБА_4 за клопотанням прокурора застосований запобіжний захід у виді особисте зобов`язання, покладені певні обов`язки

Відповідно до ст. 370 ч.1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідження яких судом із згоди учасників судового провадження визнано недоцільним відповідно до ст. 349 ч.3 КПК України.

Суд уважає у вироку наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_4 право на справедливий суд, змагальний процес, право на захист від висунутого обвинуваченого.

Ухвалений вирок суд уважає як фактично так і юридично, вмотивовано (п.48,26,30 рішень Європейського суду з прав людини у справах «Мітрофанов проти Республіки Молдова», Гарсія Руїс проти Іспанії», «Гарвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371,373,374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 17.08.2017 р. відносно ОСОБА_4 , призначивши ОСОБА_4 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки один місяць.

Початок строку покарання ОСОБА_4 обчислювати з часу фактичного його затримання після набрання вироку законної сили.

Відносно ОСОБА_4 запобіжний захід залишити попередній у виді особисте зобов`язання із покладенням обов`язку не відлучатися за межі Біла Церква Київської області без дозволу суду до вступу вироку в законну силу, але не більш ніж на 2 місяці, тобто до 7 жовтня 2018 р.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання ОСОБА_4 покласти відповідно до ст. 179 ч.3 КПК України на прокурора ОСОБА_3 .

Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1