Справа № 467/802/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 0000299, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 червня 2018 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Анінський Міст, Витігорського району, Вологодської області громадянки України, не працюючої, не одруженої, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

-вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 лютого 2010 року за ч.1 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

-вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 травня 2011 року за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 357, ч.2 ст. 185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; звільнена від відбування покарання 09.07.2014 року ухвалою Маліновського районного суду м. Одеси від 01.07.2014 року на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію в 2014 році»,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Суд визнав доведеним, що 16 червня 2018 року, в період часу з 16.00 год. по 18.00 год. ОСОБА_5 , знаходячись на території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та скориставшись вільним доступом, таємно викрала належний ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Бравіс», моделі С-180, вартістю 325 грн. 00 коп., який знаходився на лавці біля приміщення літнього душу, спричинивши тим самими потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Таких висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України і оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні з точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, з урахуванням показань обвинуваченої, яка в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала, а в ході судового розгляду підтвердила обставини його скоєння, зокрема, в частині часу, місця та способу вчинення, а також мети і мотивів.

Так, допитана в судовому засіданні у порядку ст. 351 КПК України обвинувачена ОСОБА_5 показала суду, що влітку 2018 року, точної дати не пам`ятає, ОСОБА_7 , у будинку якого вона проживає, дав їй телефон червоного кольору і сказав здати його. Вона знала, що цей телефон належить ОСОБА_6 , однак продала його знайомим циганам за 20,00 грн., за які в той же день придбала горілку.

Того дня ОСОБА_7 приймав душ, приміщення якого знаходиться на території домоволодіння ОСОБА_6 , а тому це він викрав телефон.

Коли приїхали працівники поліції, вона разом з ними забрала у циганів телефон і віддала його ОСОБА_6 .

В подальшому обвинувачена визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй правопорушення за обставин, що викладені в обвинувальному акті, показавши, що це вона викрала телефон ОСОБА_6 та продала його за 20,00 грн., оскільки того дня також приймала душ, який знаходиться на території домоволодіння потерпілої, бачила її телефон на лавці та викрала його аби купити горілки.

Потерпіла ОСОБА_6 , будучи допитаною згідно правил 353 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, в судовому засіданні дала показання про те, що влітку 2018 року, точної дати не пам`ятає, вона разом з ОСОБА_5 приймали душ. Біля приміщення літнього душу, на лавці, знаходився належний їй телефон червоного кольору, який вона купила приблизно за 300,00 400,00 грн. в магазині в смт.Арбузинка. В це же день в неї вдома приймав душ і ОСОБА_7 , але коли він пішов додому, то телефон ще залишався на лавці. В той же день, коли помітили зникнення телефону, її син ОСОБА_8 викликав працівників поліції, посварився з ОСОБА_5 , яка невдовзі віддала телефон. Син насварив ОСОБА_5 , оскільки остання сказала, що це вона його викрала. Як ОСОБА_5 брала телефон вона не бачила.

Допитаний згідно із правилами ст. 352 КПК України свідок ОСОБА_7 показав суду, що влітку 2018 року, більш точної дати та часу не пам`ятає, ОСОБА_5 прийшла до нього додому і запропонувала піти до ОСОБА_9 аби посапати його баштан. Після роботи ОСОБА_6 запропонувала прийняти душ та дала рушник. Тоді він, прийнявши душ, пішов додому, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в цей час перебували у ОСОБА_10 , який проживає неподалік. Ніякого телефону він не бачив і не знає якого він кольору, про зникнення телефону потерпілої йому стало відомо лише тоді, коли приїхали працівники поліції, так як ОСОБА_5 сказала їм, що телефон взяв саме він.

Ці показання обвинуваченої, потерпілої та свідка, враховуючи, що вони отримані у передбачений законом спосіб, сприймались судом безпосередньо, є належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для нього, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Крім того, судом були досліджені зібрані досудовим слідством інші докази, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню, правильної кваліфікації дій обвинуваченої та призначення їй покарання у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.

Зокрема, суд дослідив такі документи у розумінні ст. 99 КПК України:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22 червня 2018 року, згідно якого ОСОБА_6 звернулась до Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області із заявою про те, що 16 червня 2018 року, в період часу з 16.00 год. по 18.00 год. невідома особа здійснила крадіжку мобільного телефону «Бравіс» С-180 червоного кольору з території домоволодіння по АДРЕСА_2 ;

- протокол огляду місця події від 22 червня 2018 року, згідно якого огляд території домоволодіння АДРЕСА_2 проведено слідчим СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_11 , в присутності двох понятих та з участю потерпілої ОСОБА_6 .

Зокрема, із вказаного протоколу слідує, що на території домоволодіння ОСОБА_6 наявна дерев`яна лавка по ліву сторону від вхідних дверей до приміщення літнього душу.

- протокол огляду від 23.06.2018 року, згідно якого на відкритій ділянці місцевості біля домоволодіння АДРЕСА_1 проведено огляд мобільного телефону марки «Бравс» С-180, чорно- червоного кольору, який добровільно видала ОСОБА_12 ;

- довідка ФОП ОСОБА_13 , відповідно до якої вартість мобільного телефону «Бравіс» С-180 станом на 16 червня 2018 року складає 325 грн. 00 коп. ;

- протокол слідчого експерименту від 06 липня 2018 року, проведеного слідчим СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_11 з участю підозрюваної ОСОБА_5 , в присутності двох понятих, та протокол огляду відеозапису від 06 липня 2018 року, згідно яких ОСОБА_5 , перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_2 показала як заходила до приміщення душу на території домоволодіння ОСОБА_6 і де знаходився мобільний телефон.

Що ж до постанови слідчого СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_14 про визнання і прилучення до кримінального провадження речових доказів від 23 червня 2018 року та заяви ОСОБА_12 від 23 червня 2018 року про добровільну видачу мобільного телефону марки «Бравіс» С-180, то суд розцінює їх як такі, що доводять можливість/неможливість вирішення долі речових доказів у цьому кримінальному провадженні.

За такого, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи надані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_5 «поза розумним сумнівом» у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за обставин, доведених перед судом.

Зокрема, всі досліджені у цьому кримінальному провадженні докази, в їх сукупності, що надані стороною обвинувачення, посвідчують відомості, що підлягають доказуванню, або ж мають значення для кримінального провадження, а саме, щодо часу, місця та способу вчинення кримінального правопорушення, наявності умислу в обвинуваченої, його спрямованості, мети і мотивів скоєного нею діяння.

Кваліфікуючи дії обвинуваченої, суд враховував роз`яснення, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 06.11.2009 року № 10, відповідно до яких крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

А отже, з огляду на наведене вище, у ракурсі установлених судом фактичних обставин справи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.1 ст. 185 КК України, так як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Тож в аспекті ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд ураховує класифікацію злочинів за ст. 12 КК України, зокрема, що інкримінований ОСОБА_5 злочин відноситься до категорії середньої тяжкості, особливості й обставини його вчинення у даному, конкретному випадку, тобто форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

В той час як обвинувачена на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває (а.к.п. 65), так само, як і на обліку в Арбузинському МРВ з питань пробації, (а.к.п. 66), раніше судима, за місцем проживання характеризується як з позитивної, так і з негативної сторони (а.к.п. 67), не одружена, неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має, має постійне місце реєстрації.

При цьому суд не погоджується з ствердженням сторони обвинувачення про наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину, оскільки факти, які б свідчили про її наявність в ході судового розгляду встановлені та належно доведені перед судом не були, так як зміст активного сприяння розкриттю злочину, за відсутності чітких критеріїв поділу сприяння на активне і звичайне, полягає у наданні особою органу досудового розслідування будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи (п.3 постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Встановлені ж в судовому засіданні факти належного виконання ОСОБА_5 її процесуальних обов`язків самі по собі не свідчать про активне сприяння розкриттю злочину з її боку.

Тож, обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, або обставин, що його обтяжують, визначених ст. 67 КК України, суд не встановив.

Отже, покарання обвинуваченій належить призначити у межах санкції ч.1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт.

При цьому суд виходив із наявних у нього дискреційних повноважень щодо призначення покарання і прийшов до висновку, що визначена його міра є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), як нею самою, так і іншими особами.

Приймаючи рішення про міру покарання, суд враховував, окрім вищевикладеного, досудову доповідь відносно обвинуваченої, складену та долучену до матеріалів кримінального провадження інспектором Арбузинського МРВ з питань пробації.

Як наслідок, визначене судом покарання увиді громадських робіт, на переконання суду, з огляду на відсутність передумов для застосування ст. 69 КК України, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Але визначене судом покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної.
В той час як про можливість належної соціалізації та допустиму репутацію обвинуваченого свідчить характер вчиненого кримінального правопорушення та відсутність будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превалювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлений.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченій не обирався та підстав для його обрання на даному етапі немає.

Долю речових доказів у цьому кримінальному провадженні належить вирішити за правилами ст. 100 КПК України.

Розмір процесуальних витрат перед судом документально не доведений, а тому він не приймає рішення щодо їх розподілу згідно із положеннями ст. 124 КПК України.

Тож, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_5 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 185 КК України і призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

Речовий доказ у кримінальному провадженні мобільний телефон марки «Бравіс» С-180, який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 залишити останній, як законному володільцю.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1