Ухвала Іменем України

17 квітня 2018 р.

м. Київ
справа № 572/1493/15-к

провадження № 51-2246км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 20 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000065, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кричильськ Сарненського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 20 травня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 240 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на нього певні обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_6 на рахунок Немовицької сільської ради 453,46 грн на відшкодування збитків, заподіяних земельним ресурсам.
Судом вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року вирок залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення за таких обставин.
22 січня 2015 року приблизно о 14.40 год, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з не встановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, будучи суб`єктом підприємницької діяльності, всупереч п. 4 ч. 3 ст. 9 Закону України від 01.06.2000 року «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», якою передбачено надання дозволу (ліцензії) на видобуток дорогоцінного каміння органогенного утворення, до якого відповідно до Закону України № 637/97 ВР від 18.11.1997 року «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» відноситься бурштин-сирець, в порушення вимог ст. 19 Кодексу України про надра, без отримання спеціального дозволу на користування надрами, без акту, що засвідчує гірничий відвід, не маючи спеціального дозволу (ліцензії), шляхом гідророзмиву ґрунту за допомогою мотопомпи кустарного виробництва, незаконно здійснював видобування бурштину-сирцю в лісовому масиві кварталу № 59 Немовицького лісництва поблизу с. Гута-Перейма Сарненського району Рівненської області. В результаті незаконних дій було видобуто камінці, що згідно висновку експерта № 13/15 від 29.01.2015 року являються бурштином-сирцем загальною вагою 8,54 г. та вартістю 06 грн. 83 коп.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційних скаргах захисник ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_6 ставлять вимогу про скасування судових рішень відносно останнього та закриття кримінального провадження з підстав порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.
Захисник зазначає, що судом не встановлено необхідні елементи складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, зокрема, предмет злочину, а також не доведено розмір заподіяної злочином шкоди. Вказує, що суд першої інстанції безпосередньо не досліджував докази, наявні у матеріалах кримінального провадження, не надав їм належної оцінки, в основу вироку поклав недопустимі докази. Звертає увагу на відсутність в матеріалах кримінального провадженння технічного запису, на якому зафіксовано виїзне судове засідання. Посилається, що суд апеляційної інстанції необгрунтовано відхилив клопотання про повторне дослідження окремих доказів, не виклав в ухвалі усіх доводів апеляційної скарги та не навів мотивів на їх спростування.
Засуджений посилається, що судом не надано оцінки доказам, внаслідок чого в основу покладено недопустимі докази. Вказує, що судом не встановлено, яким способом та якими саме діями він здійснював видобуток корисних копалин та яких саме. Вважає, що доказами у кримінальному провадженні не доведено його умислу на видобуток бурштину і взагалі його причетність до кримінального правопорушення. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції не зазначив в своїй ухвалі підстав, з яких визнав необгрунтованими доводи його апеляційної скарги щодо незаконності вироку суду першої інстанції.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення касаційних скарг та вважав за необхідне залишити судові рішення без змін.
Мотиви Суду
Як видно з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції визнав недопустимим доказом дані, які містяться у висновку експерта № 13/15 від 29 січня 2015 року про те, що вилучені на місці події сім камінців є бурштином-сирцем, вагою 8,54 г, вартість якого станом на 22 січня 2015 року становить 06,83 грн. Натомість, пославшись на інші докази у кримінальному провадженні, суд визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, за ознакою незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення.
Засуджений ОСОБА_8 оскаржив вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі він вказував на те, що відсутність допустимих доказів щодо предмету злочину виключає наявність складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України. Суд апеляційної інстанції не погодився з такими доводами та зазначив, що цей злочин вважається закінченим з початку незаконного видобування корисних копалин незалежно від кількості здобутих корисних копалин.
Один із суддів колегії суддів апеляційного суду висловив окрему думку, в якій зазначив, що визнання висновку експерта щодо належності предмету злочину до корисних копалин недопустимим доказом унеможливлює притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності і вважав, що провадження підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України за недоведеністю його винуватості.
Крім того, як видно з ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2016 року № 5-127км16 у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 суд касаційної інстанції погодився із судовими рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій щодо визнання ОСОБА_9 невинуватим та виправдання його за ч. 2 ст. 240 КК України саме з посиланням на те, що висновок судово-гемологічної експертизи про віднесення вилучених каменів до дорогоцінного каміння та корисних копалин загальнодержавного значення визнаний недопустимим доказом.
З огляду на таку неоднакову практику застосування судами норм кримінального та кримінального процесуального права у подібних правовідносинах, виникла необхідність звернення до Науково-консультативної ради при Верховному Суді з таких підстав.
Відповідно до ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року при Верховному Суді утворюється Науково-консультативна рада з числа висококваліфікованих фахівців у сфері права для підготовки наукових висновків з питань діяльності Верховного Суду, що потребують наукового забезпечення.

Пунктом 3.2 Положення про Науково-консультативну раду при Верховному Суді, затвердженого постановою Пленуму Верховного Суду № 1 від 02 лютого 2018 року, до повноважень Науково-консультативної ради, зокрема, належить підготовка наукових висновків щодо тлумачення та застосування норм права.
З метою формування єдності судової практики Верховним Судом, на думку колегії суддів, є необхідність отримання наукового висновку щодо таких питань:
1. Що є предметом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, а саме незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення?
2. Чи є предмет цього злочину обов`язковим елементом складу злочину?
3. З якого моменту злочин, передбачений ч. 2 ст. 240 КПК України, за ознакою незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення є закінченим?
За необхідності визначити інші проблемні питання застосування зазначеної правової норми, на які, на думку Науково-консультативної ради при Верховному Суді, необхідно звернути увагу суду касаційної інстанції під час судового розгляду.
Керуючись ст. ст. 433, 434, 441 КПК України, п. п. 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України та § 3 Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

п о с т а н о в и в:
У касаційному розгляді кримінального провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 20 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_6 оголосити перерву.
Звернутися до Науково-консультативної ради при Верховному Суді стосовно підготовки наукового висновку з питань, що зазначені у мотивувальній частині цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3