Ухвала
Іменем України
07 травня 2018 року

м. Київ
справа № 663/2537/17

провадження № 51-5893ск18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 24 листопада 2017 року щодо нього,

встановив:

Вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 24 листопада 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК) на 2 роки позбавлення волі.

На підставі статті 71 КК шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання за вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 30 березня 2017 року ОСОБА_4 за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 05 березня 2018 року вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 24 листопада 2017 року змінено. Виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду, як на обставину, що обтяжує покарання, «рецидив злочинів».

В іншій частині вирок залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про скасування вироку районного суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального законута невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.
Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), касаційний суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частин 2, 3 статті 427 КПК у касаційній скарзі, крім іншого, зазначається найменування особи, що подає касаційну скаргу, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
Проте вказаних вимог кримінального процесуального закону засуджений не дотримався.
Так, укасаційній скарзі засуджений ставить вимогу про скасування вироку районного суду та призначення нового розгляду всуді першої інстанції, але не звернув уваги, що оскаржуваний вирок районного суду переглядався в суді апеляційної інстанції, тоді як засуджений не вказує на незаконність такого рішення суду, не наводить доводів на спростування обґрунтованості та законності зазначеного рішення, не посилається на нього у своїй касаційній скарзі, хоча і додає його до касаційної скарги.

Тобто вимоги засудженого не узгоджуються зі статті 436 КПК, враховуючи те, що апеляційний суд змінив вирок суду першої інстанції щодо обтяжуючих обставин, які підлягають врахуванню при призначенні покарання.
Крім того, засуджений посилається на те, що йому не було роз`яснено положення частини 3 статті 349 КПК, тоді як наводить доводи на призначення йому менш суворого покарання.
Вказане свідчить про суперечності в касаційній скарзі та неузгодженість позиції засудженого.

До того ж засуджений, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, не наводить достатніх підстав таких доводів, як і не зазначає, яких помилок допустили суди першої та апеляційної інстанцій при призначенні покарання.

Так, зазначаючи, що суд першої інстанції не враховавпом`якшуючих покарання обставин, не вказує, які саме обставини пом`якшують призначене йому покарання.

Тобто у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущені судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Водночас відсутність у касаційній скарзі застережень засудженого щодо його участі в касаційному розгляді не може розцінюватися судом касаційної інстанції як виявлення такого бажання.
Також касаційна скарга засудженого адресована до Верховного Суду України, в той час, коли відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року), судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Крім того, звертаємо увагу засудженого на те, що він не позбавлений права самостійно звернутися за правовою допомогою до Регіональних центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що регулюється статтею 59 Конституції України, частиною 2 статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України, пунктом 7 частини 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».
Тобто для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначене відповідне покарання, законом встановлено гарантії та права на правову допомогу.

Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

Враховуючи наведене та керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 24 листопада 2017 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3