№ 204/3502/16-к
№ 1-кп/204/32/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська

Колегія суддів у складі трьох професійних суддів:
головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
адвоката ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000931 внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 15.04.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красне Кобеляцького району Полтавської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, працюючого, раніше судимого:
- 05.06.2012 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст. 309 ч.1, 75 КК України до 1 року позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік;
- 20.06.2013 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст. 185 ч.1, 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі;
зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 15 ч.2, 115 ч.1 КК України;

встановила:

Обвинувачений ОСОБА_8 , 15.04.2015 року приблизно о 12 годині 30 хвилин, знаходився на перехресті вул. Алтайської та вул. Виборзької у м. Дніпропетровську, де на ґрунті особистих неприязних відносин з раніше йому знайомим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на умисне спричинення потерпілому ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , знаходячись у зазначеному місці та у зазначений час, наблизившись до потерпілого ОСОБА_7 , утримуючи в правій руці молоток, умисно наніс один удар в область правої скроні потерпілого ОСОБА_7 , чим спричинив останньому, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2327е від 21.05.2015 року, тілесні ушкодження у вигляді: відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2-го степеню, контузійних вогнищ забиття кори головного мозку, субарахноїдального крововиливу, пневмоцефалії, розривів твердої мозкової оболонки, відкритого втисненого уламкового перелому лобної та скроневої кісток праворуч з переходом на основу черепа, забійно-рубленої рани у правій лобно-скроневій області волосистої частини голови. Вказані тілесні ушкодження, згідно висновку судово-медичного експерта № 2327е від 21.05.2015 року, за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним свої перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю.
Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник.
Умисні дії ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що виразилися в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, кваліфікуються за ч.1 ст. 121 КК України.
ОСОБА_8 свою вину в спричиненні потерпілому тяжкого тілесного ушкодження визнав повністю. Суду пояснив, що проживав у гуртожитку, який розташований по АДРЕСА_3 , разом зі своєю дівчиною ОСОБА_9 14.04.2015 року в гуртожитку святкували день народження ОСОБА_7 та ОСОБА_10 . Його запрошували з ОСОБА_9 , але він не був присутнім на святкуванні. Приблизно о 02 годині ночі, ОСОБА_9 повернулася в кімнату та знову збиралася йти. Він заперечував, зачинив двері та не випускав її з кімнати. Це почув ОСОБА_7 та почав руками і ногами стукати в двері, лаявся і погрожував йому. ОСОБА_8 не відкривши дверей, повідомив ОСОБА_7 , що це їх сімейні справи та просив не вмішуватись. В цей час, ОСОБА_9 через вікно покинула кімнату. ОСОБА_8 не зміг вийти з кімнати, бо пошкоджені ОСОБА_7 двері не відчинялись. ОСОБА_8 спустився через вікно на перший поверх, де через вікно побачив ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Він постукав у вікно, щоб йому відчинили двері до гуртожитку, ОСОБА_7 вибіг на вулицю та намагався його наздогнати, а ОСОБА_8 уникаючи бійки втікав від потерпілого. ОСОБА_7 зайшов в гуртожиток та зачинив двері. ОСОБА_8 всю ніч провів на вулиці. Зранку 15.04.2015 року близько 08 години, ОСОБА_8 зайшов до гуртожитку, де від сусідів йому стало відомо, що ОСОБА_9 ночувала у ОСОБА_7 . ОСОБА_8 оглянув пошкоджені двері своєї кімнати та вирішив сходити в магазин, щоб придбати інструмент та матеріали для ремонту дверей. Коли ОСОБА_8 повертався до гуртожитку купивши цвяхи, плоскогубці та молоток, на балконі кімнати потерпілого він побачив ОСОБА_7 та зупинився. ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння, почав кричати та ображати ОСОБА_8 , коли той стояв біля гуртожитку та вирішував чи варто йому підніматися до своєї кімнати, розуміючи, що в такому випадку не уникнути конфлікту. В цей час, з гуртожитку вибіг ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , тому ОСОБА_8 злякався та відбіг від гуртожитку до перехрестя вулиць Алтайської та Виборзької у м. Дніпро. ОСОБА_7 погнався спочатку за невідомими хлопцями, які від нього втекли. До ОСОБА_8 підійшов ОСОБА_10 , а потім підбіг ОСОБА_7 та правою рукою дав ляпас по голові ОСОБА_8 , який відмахуючись від ОСОБА_7 знизу вверх вдарив ОСОБА_7 пакетом з молотком, що тримав в руці, в той час, як останній намагаючись уникнути удару нахилився головою вперед та вліво, внаслідок чого під удар молотком попала права сторона голови ОСОБА_7 . Він побачив, як потерпілий впав, до нього підбіг ОСОБА_10 та став допомагати ОСОБА_7 . ОСОБА_10 порадив йому йти звідти, тому ОСОБА_8 покинув місце події. ОСОБА_8 пояснює, що не мав наміру вбивати ОСОБА_7 та не планував своїх дій, потерпілий його провокував на конфлікт. Так сталося, що в наслідок образи, він діяв різко та небезпечно, внаслідок чого наніс потерпілому один удар молотком, що був у пакеті, спричинивши потерпілому тяжке тілесне ушкодження. Про скоєне він жалкує.
Про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, суд робить висновок виходячи з наступних доказів.
Так, згідно протоколу огляду місця події від 15.04.2015 року (а.п. 8-12 т.1), на місці вчиненого злочину - відкритій ділянці місцевості на перехресті вулиць Алтайська та Виборзька у м. Дніпро, відібрано фрагмент ґрунту (асфальту) з речовиною бурого кольору з асфальтованого покриття, який визнано речовим доказом у кримінальному провадженні (а.п.13-14 т.1)
Згідно протоколу від 16.04.2015 року (а.п.23-26 т.1), в приміщенні лікарні проведено огляд та вилучення речей потерпілого ОСОБА_7 , а саме футболки та шортів, з плямами речовини бурого кольору, які також визнано речовими доказами у кримінальному провадженні (а.п.27-28 т.1)
Потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що він проживає в гуртожитку, який розташований по АДРЕСА_3 . В тому ж гуртожитку проживав обвинувачений ОСОБА_8 зі своєю дівчиною ОСОБА_9 14.04.2015 року ввечері сусіди зібрались святкувати разом день народження ОСОБА_7 та ОСОБА_10 . Були присутні ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та інші сусіди. Обвинуваченого ОСОБА_8 там не було. Всі вживали спиртні напої та сиділи разом. Коли ОСОБА_9 пішла до своєї кімнати потерпілий не пам`ятає. Через деякий час, він почув з кімнати обвинуваченого сварку між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Раніше зі слів ОСОБА_9 , йому було відомо, що ОСОБА_8 іноді бив ОСОБА_9 . ОСОБА_7 підійшов до дверей кімнати обвинуваченого, але йому здалось, що там нікого не має. Після чого, він зустрів ОСОБА_9 , яку в ту ніч залишив ночувати в своїй кімнаті, бо вона боялась, що обвинувачений її буде бити. 15.04.2015 року близько обіду, він вийшов на балкон, звідки побачив обвинуваченого, який його покликав. Він вийшов на вулицю, щоб поговорити з ОСОБА_8 . Вони зустрілись на перехресті вул. Алтайської та вул. Виборзької у м. Дніпро. ОСОБА_7 був без будь-яких предметів в руках, обвинуваченому не погрожував та не бив його. Коли він підійшов до ОСОБА_8 , той одразу наніс йому удар. ОСОБА_7 вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 наніс йому чотири удари металевою частиною молотка, а саме в губу, в скроню і два в голову. Перший удар обвинувачений наніс молотком від себе знизу вверх, далі він не пам`ятає. Обвинувачений був агресивний, але він не впевнений, що той хотів його вбити. Він отримав тяжкі тілесні ушкодження, свідки викликали йому швидку допомогу та його відвезли до лікарні.
Відповідно до висновку експерта № 2327е від 21.05.2015 року (а.п.88-90 т.1), потерпілому ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2-го степеню, контузійних вогнищ забиття кори головного мозку, субарахноїдального крововиливу, пневмоцефалії, розривів твердої мозкової оболонки, відкритого втисненого уламкового перелому лобної та скроневої кісток праворуч з переходом на основу черепа, забійно-рубленої рани у правій лобно-скроневій області волосистої частини голови. Вказані тілесні ушкодження, за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним свої перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю.
Під час проведення слідчого експерименту, потерпілий ОСОБА_7 вказав на обставини спричинення йому тілесних ушкоджень потерпілим.(а.п.207-211 т.1)
Відповідно до висновку експерта № 1875е від 14.05.2016 року, локалізація та характер виявленого у ОСОБА_7 тілесного ушкодження на голові праворуч не суперечить механізму його спричинення на який він вказує під час проведення слідчого експерименту, тобто при ударі молотком в область скроні праворуч. В ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_7 вказує на нанесення ударів молотком в область губ та задньої поверхні правого плеча, однак за даними медичної документації будь-яких тілесних ушкоджень в даних областях не зазначено. Тілесні ушкодження на голові праворуч могли бути спричинені від однієї механічної дії тупого твердого предмету з жорсткою конструкцією та обмеженою контактуючою поверхнею.(а.п.213-214 т.1)
Зазначений висновок експерт ОСОБА_13 підтвердила в судовому засіданні.
Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він проживає в зазначеному гуртожитку. 14.04.2015 року ввечері, разом з ОСОБА_7 та іншими сусідами, святкували його день народження та ОСОБА_7 . Все було добре, потім потерпілий ОСОБА_7 почув, що в кімнаті обвинуваченого, відбувається сварка між ОСОБА_8 та його дівчиною ОСОБА_9 , яка була присутня на дні народження, без обвинуваченого. ОСОБА_7 почав сильно стукати в двері кімнати ОСОБА_14 , щоб той відчинив та намагався їх вибити. Намагаючись уникнути конфлікту, ОСОБА_10 забрав звідти ОСОБА_7 . Наступного дня ОСОБА_8 прийшов розбиратися, він порадив останньому цього не робити. В цей час, до них вийшов ОСОБА_7 . Обвинувачений сказав, що просто хоче поговорити. ОСОБА_10 відійшов від них на кілька метрів та стояв спиною. ОСОБА_10 не бачив, як саме та чим ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_7 , не може сказати скільки було ударів, бо не бачив, тому що відволікся від них. Він не бачив у обвинуваченого ні молотка, ні пакета. ОСОБА_10 почув крик, повернувся до обвинуваченого та потерпілого, у останнього побачив кров, підбіг до нього та притулив рану рукою. Обвинувачений нікуди не втікав, стояв поблизу спостерігав та хвилювався. ОСОБА_10 сказав йому йти звідти. Зі слів ОСОБА_7 йому відомо, що обвинувачений вдарив потерпілого молотком. На думку свідка, конфлікт стався на ґрунті ревнощів тому, що дівчина ОСОБА_8 ОСОБА_9 пішла від нього до потерпілого. Свідок стверджує, що обвинувачений раніше ніколи не бив свою дівчину.
Суд вважає, що покази свідка ОСОБА_10 прямо підтверджують мотив злочину неприязні відносини на ґрунті ревнощів з боку обвинуваченого, а також той факт, що саме обвинувачений спричинив тілесне ушкодження потерпілому. Покази свідка в тій частині, що він не бачив знаряддя злочину, суд вважає суб`єктивним ставленням чи баченням події, що жодним чином не спростовує факт нанесення обвинуваченим удару молотком в область голови потерпілого.
Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що проживає в зазначеному гуртожитку, знайома із потерпілим, із обвинуваченим. 14.04.2015 року, разом з іншими сусідами, вона була присутня на дні народження потерпілого. В денний час 15.04.2015 року, з вікна гуртожитку вона побачила, що на вулиці стоїть ОСОБА_8 , до якого підходять ОСОБА_7 та ОСОБА_10 . Вона одразу вибігла на вулицю, де побачила, як обвинувачений наніс молотком два удари потерпілому, один в область правої скроні, другий по плечу.
Під час проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 , остання вказала на обставини спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому. (а.п.217-223 т.1)
Згідно додаткового висновку експерта № 1876е від 14.05.2016 року, локалізація та характер виявленого у ОСОБА_7 тілесного ушкодження на голові праворуч не суперечить механізму його спричинення на який вказує свідок ОСОБА_15 під час проведення слідчого експерименту, тобто при ударі молотком в область скроні праворуч. В ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_15 вказує на нанесення удару в область задньої поверхні правого плеча, однак за даними медичної документації будь-яких тілесних ушкоджень в даній області не зазначено. (а.п.225-226 т.1)
На підставі зазначеного експертного висновку, суд не приймає до уваги свідчення ОСОБА_15 про нанесення удару обвинуваченим по плечу потерпілого, оскільки це не узгоджується з даними медичної документації та зазначеним висновком експерта. Тому свідчення ОСОБА_15 в цій частині суд вважає суб`єктивними, та такими, що не відповідають дійсності.
Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що працює вахтером у зазначеному гуртожитку. Вона не була свідком зазначеної події та взагалі будь-якого конфлікту між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_8 . Вранці 15.04.2015 року, вона бачила потерпілого, він знаходився в стані сп`яніння, оскільки напередодні святкував день народження. Вона викликала швидку допомогу для потерпілого, оскільки до неї прибігла ОСОБА_15 , яка повідомила, що у потерпілого розбита голова. Біля ОСОБА_7 в той час знаходився ОСОБА_10 .
Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що проживає в зазначеному гуртожитку. Вечором 14.04.2015 року, разом з іншими він був присутній на святкуванні дня народження потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 . Обвинуваченого ОСОБА_8 на святкуванні не було, прийшла лише ОСОБА_9 . Того вечора він чув, як потерпілий стукав у двері кімнати обвинуваченого, вимагав від ОСОБА_8 вийти, щоб поговорити. Він не був свідком інших обставин події. Вважає, що до спричинення тілесного ушкодження потерпілому призвели ревнощі. Свідок пояснив, що обвинувачений добре жив зі своєю дівчиною ОСОБА_9 , до цих подій.
Свідок ОСОБА_16 пояснила, що знайома з обвинуваченим ОСОБА_8 , він є її сусідом. В день події вони з друзями зустрілись у неї дома та розпивали пиво, ОСОБА_8 покликав ОСОБА_7 і той вийшов на вулицю, через деякий час одна із подруг повідомила їй, що ОСОБА_17 сидить на перехресті з пробитою головою і що вона сама пішла подивитися. Хто наніс ОСОБА_7 ушкодження свідок не бачила.
Свідок ОСОБА_18 пояснила, що проживає в будинку поряд з місцем події. В той день бачила обвинуваченого та потерпілого на перехресті зазначених вулиць. Вона не бачила, що саме між ними сталося, тільки те, що потерпілий присів і обхопив голову руками, з-під його пальців витікала кров, а обвинувачений втікав звідти.
Свідок ОСОБА_19 пояснила суду, що є рідною тіткою обвинуваченого, добре охарактеризувала ОСОБА_8 . Обставини вчинення зазначеного злочину їй не відомі.
Під час проведення слідчих експериментів, обвинувачений вказав на механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.(а.п.229-235, 241-252 т.1)
Згідно додаткового висновку експерта № 1877е від 14.05.2016 року, механізм та характер виявленого у ОСОБА_7 тілесного ушкодження на голові праворуч не суперечить механізму та характеру його спричинення на який вказує обвинувачений під час проведення слідчого експерименту, тобто при ударі молотком, однак локалізація виявленого у ОСОБА_7 тілесного ушкодження не відповідає локалізації на яку вказує обвинувачений. Так, у ОСОБА_7 тілесні ушкодження виявлені в правій лобно-скроневій області, а ОСОБА_8 вказує на нанесення удару в ліву скроневу область. В ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_8 вказує на нанесення удару в область задньої частини правого плеча, однак за даними медичної документації будь-яких тілесних ушкоджень в даній області не зазначено. (а.п.237-238 т.1)
Суд приймає до уваги протоколи слідчих експериментів за участі обвинуваченого ОСОБА_8 (а.п.229-235, 241-252 т.1), тільки в частині того, як обвинувачений вказав на механізм спричинення тілесного ушкодження потерпілому. В частині локалізації тілесного ушкодження виявленого у потерпілого, покази обвинуваченого під час проведення слідчих експериментів суд не приймає до уваги, оскільки вони не узгоджуються з додатковим висновком експерта № 1877е від 14.05.2016 року (а.п.237-238 т.1), та уточнені показами обвинуваченого в ході судового провадження.
Таким чином, всебічно, повно та неупереджено дослідивши обставини кримінального провадження, оцінивши всі докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного.
Згідно протоколів слідчих дій, показів потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 встановлено час та місце вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 .
Мотив злочину випливає з показів обвинуваченого, потерпілого та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 особисті неприязні відносини на ґрунті ревнощів з боку обвинуваченого.
Механізм вчинення кримінального правопорушення та його наслідки встановлені дослідженими висновками експертів - № 2327е від 21.05.2015 року, № 1875е від 14.05.2016 року, які підтверджені експертом ОСОБА_13 в судовому засіданні. Потерпілому ОСОБА_7 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним свої перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_7 на голові праворуч могли бути спричинені від однієї механічної дії тупого твердого предмету з жорсткою конструкцією та обмеженою контактуючою поверхнею. За даними медичної документації будь-яких інших тілесних ушкоджень не встановлено. В зв`язку з чим, суд критично відноситься до показів потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_15 в тій частині, що обвинувачений наніс потерпілому 2-4 удари в область голови та плеча. Такі покази є суб`єктивними та не підтверджені доказами. Суд також критично ставиться до показів обвинуваченого в тій частині, що він наніс потерпілому удар пакетом в якому знаходився молоток. Вважає, що це твердження обумовлено бажанням обвинуваченого уникнути суворого покарання.
Вирішуючи питання про кваліфікацію дій ОСОБА_8 , суд приходить до наступного.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні доказуванню підлягає зокрема, форма вини, мотив, мета вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього кодексу, за винятком випадків, передбачених ч.2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора.
Відповідно до ч.1 ст.93 КПК України, збирання доказів здійснюється зокрема, сторонами кримінального провадження, у порядку, передбаченого цим кодексом.
Органом досудового розслідування дії обвинуваченого кваліфіковано за ст.ст. 15 ч.2, 115 ч.1 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Обґрунтовуючи таку кваліфікацію, органом досудового розслідування та прокурором в обвинувальному акті зазначено, зокрема, що на ґрунті особистих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_7 , у обвинуваченого ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині ( ОСОБА_7 ). Крім того, зазначено, що ОСОБА_8 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, наніс один удар в область правої скроні потерпілого ОСОБА_7 , чим спричинив потерпілому зазначені тяжкі тілесні ушкодження. У зв`язку з своєчасним наданням кваліфікованої медичної допомоги, смерть потерпілого не настала, тобто, ОСОБА_8 не довів свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, тобто, умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині ОСОБА_7 до кінця з причин, що не залежали від його волі.
Однак, суд не встановив обставин, які б свідчили про умисел обвинуваченого на умисне вбивство. З аналізу доказів досліджених колегією, зазначені вище висновки органу досудового розслідування та наведена в обвинувальному акті кваліфікація дії ОСОБА_8 , на переконання колегії суддів, є хибними, з огляду на наступне.
Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 09.12.2008 року зазначено, що згідно п.22 постанови пленуму ВСУ від 07.02.2003 №2 «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, слід виходити зі спрямованості умислу особи. Питання про спрямованість умислу слід вирішувати з урахуванням сукупності обставин справи, зокрема, способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації поранень, інших тілесних ушкоджень тощо, а також суб`єктивного ставлення винного до наслідків протиправних дій.
Верховний Суд України в постанові від 31.01.2013 року зазначив, що відповідно до ч.1 ст.15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Згідно з ч.2 ст.24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Судова практика для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи орієнтує суди на те, що при дослідженні доказів їм необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки (пункт 22 постанови пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи»).
Згідно показів потерпілого ОСОБА_20 в судовому засіданні, останній не вважає, що обвинувачений мав намір його вбити, він не має до обвинуваченого претензій.
Згідно показів обвинуваченого ОСОБА_8 , він не мав наміру вбивати ОСОБА_7 та не планував своїх дій, потерпілий його провокував на конфлікт. Так сталося, що в наслідок образи, він діяв різко та небезпечно, внаслідок чого наніс потерпілому один удар молотком, що був у пакеті, спричинивши потерпілому тяжке тілесне ушкодження. Оскільки судом не встановлено прямих свідків дій обвинуваченого при нанесенні потерпілому тілесних ушкоджень, то виходячи з показів потерпілого ОСОБА_7 , зазначених висновків судово-медичного експерта та показів експерта ОСОБА_13 , суд вважає, що обвинувачений наніс потерпілому один удар молотком, який тримав в руці, а не в пакеті. ОСОБА_8 стверджує, що повертався з придбаними інструментами з магазину, щоб полагодити двері в кімнату. При цьому, факт пошкодження дверей підтверджується показами свідків. Таким чином, наявність молотка у ОСОБА_8 під час конфлікту з ОСОБА_7 не може в даному випадку однозначно свідчити про його підготовку до умисного вбивства та намір спричинити смерть потерпілому. Крім того, встановлено, що обвинувачений наніс потерпілому тільки один удар, хоча і в життєво важливий орган - голову. На цьому обвинувачений зупинився, інших ударів потерпілому не наносив, його ніхто не зупиняв. У випадку наявності умислу на вбивство, обвинувачений мав змогу довести свій умисел до кінця (нанести кілька ударів, щоб пересвідчитись в достатності виконаних дій). Про відсутність у ОСОБА_8 умислу на вбивство ОСОБА_7 свідчить також його поведінка до нанесення потерпілому тілесних ушкоджень. ОСОБА_8 намагався уникнути конфлікту, відбіг від гуртожитку на значну відстань, в той час, як потерпілий його наздоганяв.
Таким чином, зазначене спростовує інкримінований ОСОБА_8 раптово виниклий злочинний умисел на умисне вбивство ОСОБА_7 та його обґрунтування умисні протиправні дії, усвідомлення суспільно-небезпечного характеру своїх дій, та не доведення такого умислу до кінця з причин, що не залежали від волі ОСОБА_8 (у зв`язку із доставленням потерпілого до лікарні).
Згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Частиною 3 статті 337 КПК України передбачено, що, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Таким чином, сукупність зазначених ознак, яким колегією дано оцінку в мотивувальній частині вироку суду, свідчить про наявність у ОСОБА_8 умислу на спричинення потерпілому ОСОБА_7 умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто, умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент його заподіяння, в зв`язку з чим дії обвинуваченого кваліфіковано судом за ч. 1 ст.121 КК України.
Аналогічні висновки викладені в узагальненні ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду кримінальних проваджень щодо злочинів проти життя і здоров`я особи за 2014 рік», метою якого, зокрема, є надання судам рекомендацій для вирішення складних і спірних питань застосування положень кримінального права під час судового розгляду кримінальних проваджень про злочини, передбачені розділом II Особливої частини КК України.
При призначенні виду та розміру покарання, необхідного та достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, дані про його особу свідчать, що обвинувачений раніше був засуджений, але після звільнення офіційно працював, загалом добре характеризувався.
До обставини, яка обтяжує покарання, суд відносить рецидив злочину.
До обставини, яка пом`якшує покарання, суд відносить щире каяття.
Враховуючи викладене, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе тільки в умовах ізоляції, при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі, що буде відповідати ступеню тяжкості, характеру вчиненого кримінального правопорушення, а саме злочину проти життя та здоров`я особи.
Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, суд не вбачає, оскільки будь-яких обставин, які б суттєво знижували тяжкість скоєного кримінального правопорушення по даному кримінальному провадженню не встановлено, крім того у суду не виникає переконання в тому, що виправлення обвинуваченого можливе без реального виконання покарання.
Відповідно до положень ч.5 ст. 72 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_8 в строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення в рамках даного кримінального провадження, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Питання речових доказів суд вирішує згідно вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

ОСОБА_8 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у вигляді шести років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання відраховувати з 11 квітня 2016 року, міру запобіжного заходу залишити без змін у вигляді тримання під вартою.
Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 , в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 11 квітня 2016 року до 20 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».
Речові докази: фрагмент ґрунту, який зберігається в камері схову речових доказів Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знищити; футболку синього кольору, шорти червоного кольору, які зберігаються в камері схову речових доказів Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, за відсутності заяви власника - потерпілого ОСОБА_7 про повернення зазначених речей знищити.
На вирок може бути подана апеляція в судову палату по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3