У Х В А Л А
Іменем України

25 травня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , вивчивши скаргу представника володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України,

В С Т А Н О В И В :

в провадження слідчого судді 17.05.2018 року надійшла скарга представника володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна в ході обшуку 06.12.2008 року за місцем проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Зокрема, адвокат зазначає, що на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_2 здійснюється у відповідності до Кримінального процесуального кодексу України 2012 року після повернення кримінальної справи на додаткове розслідування, а тому грошові кошти, вилучені за місцем мешкання ОСОБА_2 , на які не накладався арешт, мають статус тимчасово вилученого майна.

Вивчивши матеріали скарги представника володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 , приходжу до наступного висновку.
Пунктом 1 частини 1 ст. 303 КПК України встановлено, що на досудовому провадженні може бути оскаржена, в тому числі, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Так, зі змісту скарги та доданих до неї матеріалів убачається, що представником володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_3 оскаржується бездіяльність, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, саме, грошових коштів у сумі 235000 грн., в ході обшуку 06.12.2008 року за місцем проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

За правилами ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Таким чином, враховуючи положення ч. 5 ст. 171 КПК України, бездіяльність слідчого чи прокурора в даному випадку має місце за спливом 48 годин, після вилучення майна.

Разом з тим, представник володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України лише 11.05.2018 року, тобто поза межами десятиденного строку, визначеного ч.1 ст. 304 КПК України, на оскарження бездіяльності слідчого чи прокурора.

При цьому, адвокатом ОСОБА_3 у скарзі не порушується питання про поновлення цього строку.

Окрім того, слід зазначити, що положення узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», в якому зазначено про віднесення бездіяльності з неповернення майна до категорії триваючих, у зв`язку з чим, строки не є пропущеними при поданні відповідної скарги не підлягають застосуванню, оскільки за правилами ч. 1 ст. 1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, до якого не належить узагальнення судової практики, як результат аналітичної роботи вищестоящого суду.

Так, ч. 1 ст. 303 КПК України визначено перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, зокрема бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а положенням ч. 1 ст. 304 КПК України визначено строк подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 КПК України, особою протягом десяти днів з моменту бездіяльності.

Таким чином, згаданими нормами процесуального закону визначено як конкретний перелік рішень, дій чи бездіяльності, що можуть бути оскаржені, так і конкретні строки їх оскарження, при цьому, КПК України не відносить бездіяльність з неповернення майна до категорії триваючих та і взагалі не містить такого поняття як триваюча бездіяльність.

У даному випадку, початок такої бездіяльності починається з моменту спливу 48 годин, як слідчий мав звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, що передбачено ч. 5 ст. 171 КПК України.

Разом з тим, положеннями ч. 2 ст. 304 КПК України передбачено право особи, у разі подання скарги з пропуском строку, порушувати питання про поновлення цього строку.

Тобто, правова визначеність з цього питання чітко регламентована кримінальним процесуальним законодавством.

Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора повертається, якщо скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

З огляду на те, що представником володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_3 у скарзі не порушується питання про поновлення строку на оскарження бездіяльності, то така скарга в силу п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України підлягає поверненню.

Також, слід зазначити, що відповідно до п. 7 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, слідчі та процесуальні дії, розпочаті до дня набрання чинності цим Кодексом, завершуються у порядку, який діяв до набрання ним чинності.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.

Тобто, наведені норми Перехідних положень КПК України дають підстави для висновку, що проведення слідчих та процесуальних дій за правилами Кримінально-процесуального Кодексу України в редакції 1960 року, не свідчить про їх недопустимість у зв`язку із здійсненням на даний час досудового розслідування в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_2 за правилами Кримінального процесуального Кодексу України в редакції 2012 року.

Таким чином, факт вилучення грошових коштів в ході обшуку 06.12.2008 року за місцем проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , не може бути безумовною підставою вважати вилучені грошові кошти тимчасово вилученим майном, оскільки на момент проведення обшуку Кримінально-процесуальний кодекс України не містив положень, які визначали статус вилученого майна, як тимчасово вилучене майно, у разі не накладення на таке майно у подальшому арешту.

На підставі наведеного, слідчий суддя вважає за необхідне повернути скаргу особі, що її подала.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Скаргу представника володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України, повернути особі, що її подала.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 5 днів.

Слідчий суддя