Єдиний унікальний номер 235/8044/15-к
Номер провадження 11-кп/775/510/2018

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2018 року місто Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Донецької області кримінальне провадження №0001511 за апеляційними скаргами прокурора, Красноармійського об`єднаного управління ПФУ Донецької області та захисника ОСОБА_7 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 лютого 2018 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Шевченко м. Красноармійська Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні злочинів передбачених ст.ст.358 ч.4, 190 ч.3 КК України та засуджено до покарання:

за ст.358 ч.4 КК України у виді обмеження волі на строк два роки. В силу ч.5 ст. 74 КК України звільнено від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України;

за ст.190 ч.3 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк три роки з покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Красноармійського об`єднаного управління ПФУ Донецької області у відшкодування шкоди 233 625 грн. 59 коп.

Вирішено питання щодо судових витрат на проведення експертиз.

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку, 04 листопада 2010 року, більш точної дати не встановлено, ОСОБА_8 , будучи працівником ПАТ «ШУ «Покровське», знаходячись за адресою: Донецька область, Красноармійський район сел. Удачне, вул. Восточна, 108, достовірно знаючи про неправдиві відомості щодо роботи в ДШБУ №1 ДВАТ «Вуглебуд», внесені до його трудової книжки, яка зберігалась у відділі кадрів підприємства, та відсутність необхідного для нарахування пенсії за віком загального трудового стажу, умисно надав до відділу кадрів ПАТ «ШУ «Покровське» заяву до Управління пенсійного фонду в м. Красноармійську та Красноармійському районі про призначення пенсії за віком, в якій як додаток вказав завідомо підроблений офіційний документ, а саме трудову книжку НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_8 .

23 грудня 2010 року, більш точної дати не встановлено, ОСОБА_8 використав завідомо підроблений офіційний документ - трудову книжку НОМЕР_1 , шляхом його надання до Управління пенсійного фонду в м. Красноармійську та Красноармійському районі, розташованого за адресою: м. Красноармійськ, вул. Свердлова, 154, представнику відділу кадрів ПАТ «ШУ «Покровське».

Крім того, 23 грудня 2010 року, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , будучи працівником ПАТ ШУ «Покровське» достовірно знаючи, про відсутність підстав для отримання ним пенсії за віком, передбачених ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII, оскільки не мав необхідного стажу підземних робіт на підприємствах вугільної галузі, умисно, з корисливих мотивів, з метою обману та заволодіння грошовими коштами в великих розмірах Пенсійного фонду України, надав до відділу кадрів ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», працівники якого уповноважені готувати документи для звернення до Управління пенсійного фонду України в м. Красноармійську та Красноармійському районі заяву до УПФУ про призначення пенсії за віком. При цьому ОСОБА_8 усвідомлював завідомо неправдивий характер надаваних ним відомостей, оскільки до заяви долучено завідомо підроблений документ - трудову книжку НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_8 , з неправдивими відомостями про те, що він в період часу з 18.11.1985 року по 22.11.1985 року, з 15.12.1987 року по 22.12.1991 року працював в Димитровському шахтобудівельному управлінні №1 ДВАТ «Вуглебуд» з повним робочим днем в шахті, який був відправлений до УПФУ. На підставі наданих ОСОБА_8 , через представника відділу кадрів ПАТ ШУ «Покровське» документів, та додатково наданих до УПФУ особисто ОСОБА_8 довідок Димитровського міжгалузевого регіонального архіву №№427, 428 від 15.10.2010 року з неправдивими відомостями про те, що він в період часу з 18.11.1985 року по 22.11.1985 року, з 15.12.1987 року по 22.12.1991 року працював в Димитровському шахтобудівельному управлінні №1 ДВАТ «Вуглебуд».

Протоколом Управління пенсійного фонду України в м. Красноармійську та Красноармійському районі №1263 від 24.12.2010 року, ОСОБА_8 було призначено пенсію в сумі 7170,98 гривень щомісячно.

Так, за період 04.11.2010р. по 15.07.2013р. Управління пенсійного фонду України в м. Красноармійську та Красноармійському районі щомісячно здійснювало виплату пенсії ОСОБА_8 шляхом перерахування на особисті карткові рахунки в банківських установах України, а саме, картковий рахунок «Кредитпромбанку» № НОМЕР_2 та картковий рахунок «Ощадбанку» № НОМЕР_3 , загалом на суму 233 625,59 грн.

Після чого ОСОБА_8 в період часу з 21.01.2011р. по 15.07.2013р. заволодів вказаними грошовими коштами шляхом їх отримання на власні карткові рахунки.

На вказаний вирок суду надійшли апеляційні скарги захисника, прокурора та представника потерпілого Красноармійського об`єднаного управління ПФУ Донецької області.

Захисник ОСОБА_7 зазначає, що в судовому засіданні досліджено дві копії трудових книжок. При цьому, судом першої інстанції не наведено підстав, з яких він надає переважність одній книжки перед іншою. Також захисник вважає розрахунок ПФУ недостатнім доказом дати виникнення у обвинуваченого права на пенсію. Зауважує, що без проведення судово-економічної експертизи неможливо правильно визначити всі обставини, що підлягають доказуванню. Крім того, вказує що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ст.358 ч.4 КК України за закінченням строків давності, чим порушив права обвинуваченого на звільнення від кримінальної відповідальності.

Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, правильність кваліфікації вчинених ОСОБА_8 злочинів та доведеності його вини, просить змінити вирок в частині призначеного покарання. Вважає, що призначення покарання з застосуванням ст.75 КК України не відповідає тяжкості злочину та його особі внаслідок м`якості. Зауважує, що суд не мотивував, яким чином наявність у Мінасуєва неповнолітніх дітей сприятиме виправленню засудженого.

Представник ПФУ зазначив, що матеріали пенсійної справи не містять заяви ОСОБА_8 від 16 липня 2013 року про призначення пенсії відповідно до вимог закону. Тому дата умовного розрахунку пенсії щодо виникнення права на її призначення не може бути використана при обчисленні суми незаконно отриманої пенсії та матеріальної шкоди завданої злочином. Таким чином, просить повністю задовольнити цивільний позов.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника та представника потерпілого. Просив задовольнити апеляційну скаргу сторони обвинувачення.

Захисник та обвинувачений просили задовольнити апеляційну скаргу захисника та відмовити в задоволенні апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого.

Представник потерпілого повідомлений про розгляд справи телефонограмою. проте в судове засідання не з`явився.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до висновків про відсутність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього ж Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши оскаржуваний вирок в межах апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що він є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд дійшов правильних висновків щодо доведеності вчинення ОСОБА_11 злочинів за обставин зазначених у вироку.

Що стосується доводів захисника, про недоведеність використання ОСОБА_12 завідомо підробленого документа, оскільки суд не мотивував, чому вважав підробленою саме трудову книжку НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_8 , вони спростовуються матеріалами кримінальної справи і були предметом розгляду судом першої інстанції.

Так, обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції навів досліджені ним докази, які спростовують правдивість відомостей про те, що ОСОБА_12 в період часу з 18.11.1985 року по 22.11.1985 року та з 15.12.1987 року по 22.12.1991 року працював в Димитровському шахтобудівельному управлінні №1 ДВАТ «Вуглебуд» з повним робочим днем в шахті.

Такими доказами є:

- копія заяви ОСОБА_8 від 21.09.2015р. до ПФУ, з якої вбачається що він втратив оригінал трудової книжки;

- протокол обшуку, під час якого виявлено завірену нотаріусом копію трудової книжки НОМЕР_1 виданої 16.09.2010р.;

- копія трудової книжки НОМЕР_1 виданої 16.09.2010р. на ім`я ОСОБА_8 після втрати первинної трудової книжки, у яку внесені вищезазначені неправдиві відомості;

- довідки вугільних підприємств ДП «Красноармійськвугілля»: ВП «Шахта Родинська», ВП «Шахта Димитрова», ВП «Шахта Центральна», ВП «Шахта «Стаханова»», на яких виконувало роботи Димитрівське шахтобудівельне управління №1. Відповідно до цих довідок, в архівах цих підприємств по обліках контрольних табелів виїздів та спусків у шахти ОСОБА_8 не значиться.

- копія первинної трудової книжки НОМЕР_4 заведеної 25.07.1985р., у якій відсутні відомості, які вказують що ОСОБА_12 в період часу з 18.11.1985 року по 22.11.1985 року та з 15.12.1987 року по 22.12.1991 року працював в Димитровському шахтобудівельному управлінні №1 ДВАТ «Вуглебуд» з повним робочим днем в шахті. Навпаки, вона містить відомості про роботу ОСОБА_12 на інших підприємствах.

- довідкою ДП «Димитрівський учбово-курсовий комбінат» про проходження ОСОБА_12 навчання по професії гірник підземний 2р. з 01.02.1988р. по 13.03.1988р.

Всі наведені докази суд оцінив у сукупності і дійшов правильних висновків, що трудова книжка НОМЕР_1 видана 16.09.2010р. на ім`я ОСОБА_8 є підробленим документом.

Також, з урахуванням матеріалів пенсійної справи ОСОБА_12 , де міститься його заява про нарахування пенсії на підставі трудової книжки НОМЕР_1 , суд першої інстанції дійшов правильних висновків про використання ним завідомо підробленого документу.

Що стосується доводів захисника та ПФУ по епізоду вчинення ОСОБА_11 злочину передбаченого ст.190 ч.3 КК України, вони також не вказують на необґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Так, доводи захисника з приводу недоведеності суми незаконно отриманих пенсійних виплат не знайшли свого підтвердження як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді. Наявними у кримінальній справі доказами підтверджено початок нарахування та виплат пенсії ОСОБА_12 , суми виплат та фактичне набуття ним права на отримання пенсії. Суд оцінив ці докази з точки зору допустимості, належності, а їх сукупність с точки зору достатності та взаємозв`язку, і дійшов правильних висновків.

Суд першої інстанції не мав підстав ставити під сумнів матеріали пенсійної справи ОСОБА_12 та розрахунки пенсійних виплат отриманих ним з 04.11.2010р. по 15.07.2013р. на суму 233625,59 грн., оскільки ці дані не спростовані сторонами кримінального провадження.

Що стосується доводів ПФУ, який в суді першої інстанції підтримував обвинувачення за ч.4 ст.190 КК України, викладене у первинному обвинувальному акті направленому до суду, про вчинення шахрайства та незаконне отримання пенсійних виплат ОСОБА_12 у період з 21.01.2011 по 20.07.2015р. в сумі 408514,16 грн., вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції цілком обґрунтовано взяв за основу розрахунок УПФУ умовної дати набуття ОСОБА_12 права на пенсію. Зазначена дата визнана Пенсійним фондом без урахування вищенаведених завідомо неправдивих відомостей. Разом з тим пенсійним фондом вона визначена «умовною» з тих підстав, що ОСОБА_12 на цю дату вже перебував на обліку у фонді не відмовився від незаконно нарахованої пенсії і продовжував її отримувати.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки для правильної кваліфікації дій ОСОБА_12 за ст.190 КК України необхідно враховувати фактичну дату, з якої він набув право на отримання пенсії, а не звернувся до фонду з відповідною заявою. З моменту фактичного набуття ОСОБА_12 права на нарахування пенсії його діяння з отримання пенсійних виплат втрачає злочинність, а тому не може тягнути кримінальну відповідальність.

Враховуючи, що злочином зазначеним у вироку Пенсійному фонду завдано збитки на суму 233625,59 грн., суд першої інстанції дотримався вимог ст.129 КПК України та обґрунтовано задовольнив позов саме і цьому розмірі. За таких обставин, апеляційні вимоги УПФУ про задоволення цивільного позову у більшій частині, відповідно до суми шкоди первинного обвинувачення за ч.4 ст.190 КК України, не підлягають задоволенню.

Погоджується апеляційний суд і з тим, що для доказування загальної суми отриманих ОСОБА_12 коштів з пенсійного фонду внаслідок вчинення злочину, достатньо розрахунків УПФУ і необхідність для призначення судової експертизи відсутня.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі захисник зауважує на безпідставність висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності за ст.358 ч.4 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Апеляційний суд встановив такі обставини. З ухвали суду від 01 лютого 2018 року (т.2 а.с.210) вбачається, що з клопотанням про звільнення ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності звернувся прокурор. ОСОБА_12 не визнавав свою винуватість за цією статтею та відмовлявся давати показання. Сторона захисту в судовому засіданні не підтримала клопотання прокурора.

Враховуючи наведені обставини а також той факт, що в апеляційній скарзі захисник не ставить питання про скасування ухвали суду від 01 лютого 2018 року, з огляду на вимоги ст.ст.392 ч.2, 404 КПК України, ці доводи сторони захисту не заслуговують на увагу.

Безпідставні і доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Так, в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Під час судового розгляду суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_12 не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є інвалідом, за місцем проживання характеризується позитивно, є пенсіонером, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна з яких є інвалідом дитинства. Наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна з яких є інвалідом дитинства, визнано судом обставиною, що пом`якшує покарання.

Для задоволення цивільного позову в розмірі встановленому судом у вироку відносно ОСОБА_12 , на його майно (автомобілі Chevrolet Cruze; ВАЗ 2104 та квартира) накладено арешт.

Наведені обставини перевірені судом апеляційної інстанції і підтверджуються матеріалами кримінальної справи.

За таких обставин, апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_12 без реального відбування призначеного покарання, шляхом виконання ним покладених судом обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Таким чином, оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а підстави для його зміни або скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги прокурора, Красноармійського об`єднаного управління ПФУ Донецької області та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 лютого 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: