Суд
Ухвала
про відмову у відкритті касаційного провадження
11 липня 2018 року
м. Київ

справа №629/3948/16-к
провадження № 51- 7324 ск18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 5 червня 2018 року,
встановив:
До Касаційного кримінального суду надійшла касаційна скарга прокурора ОСОБА_4 , у якій він просить скасувати зазначене судове рішення та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 березня 2018 року задоволено частково клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання, призначеного вироком цього ж суду від 22 травня 2017 року на підставі ст. 3 Закону України «Про амністію в 2016 році».
Апеляційний суд Харківської області ухвалою від 5 червня 2018 року, керуючись ч.3 статті 399 КПК, відмовив у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарженнята повернув його апеляційну скаргу на зазначену ухвалу суду першої інстанції.

Прокурор ОСОБА_4 , не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, звернувся із касаційною скаргою, у якій посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у тому, що:

суд апеляційної інстанції формально розглянув провадження та в ухвалі не надав обґрунтованої відповіді на доводи його апеляції, чим порушив право учасників процесу на об`єктивний та неупереджений розгляд провадження в апеляційному порядку, у зв`язку з чим на підставі положень п.1 ч.1 ст. 438 КПК рішення апеляційного суду підлягає скасуванню;
не враховано доводи апеляції про те, що 29 березня 2018 року суд першої інстанції не мав підстав застосовувати амністію у провадженні через наявність вироків щодо обвинуваченого.
Водночас прокурор зазначає причини пропуску строку апеляційного оскарження, внаслідок яких ним своєчасно не було подану апеляційну скаргу і вважає, що такими причинами є те, що:
на момент розгляду клопотання обвинуваченого про застосування до нього амністії судом було установлено фактичні дані (відбуття ним частини призначеного строку покарання), які давали суду підстави застосування амністії, прокурор не брав участі у розгляді кримінальних проваджень, у яких ОСОБА_5 було засуджено вироками від 15 березня і 15 червня 2016 року;
учасниками провадження не було проголошено про наявність в матеріалах вироку від 15 березня 2016 року.

Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Згідно з п.2 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга на інші ухвали суду першої інстанції може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення. Як убачається із копії ухвали суду від 29 березня 2018 року, суд роз`яснив учасникам провадження право апеляційного оскарження цієї ухвали та зазначив що, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Із вказаного рішення видно, що прокурор ОСОБА_4 брав участь у розгляді клопотання засудженого про застосування амністії.
Як убачається з копії ухвали апеляційного суду, з апеляційною скаргою і клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження прокурор ОСОБА_4 звернувся лише 18 квітня 2018 року, тобто з пропуском цього строку.

Суд погоджується з тим, що відсутність в прокурора даних щодо існування вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 червня 2016 року, не може свідчити про наявність поважності причин пропуску строку на звернення до суду з апеляційною скаргою, оскільки в матеріалах кримінального провадження знаходиться копія вироку цього ж суду від 15 березня 2016 року, за яким ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст. 185, ч.1 ст.263 КК України.

Інших переконливих доводів щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження і порушень, допущених судом апеляційної інстанції, у касаційній скарзі не наведено.
У силу п.4 ч.3 ст.399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Отже, апеляційний суд правильно встановивши, що строк на апеляційне оскарження пропущений, не знайшов підстав для його поновлення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що апеляційна скарга підлягає поверненню.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 5 червня 2018 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3