Справа № 199/5291/18
УХВАЛА

28.08.2018 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001039 від 18.05.2018 відносно ОСОБА_3 , уродженця міста Горлівка Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, прокурор ОСОБА_4 заявив письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 на 60 днів.
Своє клопотання обвинувачений обґрунтовує необхідністю працювати та обов`язком з`являтися в судові засідання.
Прокурор обґрунтував клопотання про продовження строку тримання під вартою тим, що ОСОБА_3 , будучи неодноразово судимим, особою, якій 07.11.2017 повідомлено про підозру Шевченківським ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за ч. 2 ст. 309 КК України, про що обвинувальний акт направлено на судовий розгляд до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська, належних висновків для себе не зробив та знову обвинувачується у вчиненні умисного злочину в сфері незаконного обігу наркотичних засобів. Так, прокурор вказує, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраний слідчим суддею відносно ОСОБА_3 , спливає 09.09.2018, а у даному кримінальному провадженні потрібно дослідити і інші документи, що потребує значного процесуального часу. Прокурор зазначає, що у кримінальному провадженню продовжують зберігатися ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 в подальшому може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, оскільки ОСОБА_3 не має зареєстрованого місця проживання в місті Дніпрі, у нього відсутнє офіційне місце роботи, обвинувачений має непогашену судимість за вчинення тяжкого злочину, знову обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, в період іспитового строку за попереднім вироком від 13.04.2017, ухваленого Красногвардійським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263 КК України, яким він засуджений до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки.
Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання прокурора.
Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши зміст обвинувального акта відносно ОСОБА_3 , вивчивши клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу та клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, вважає клопотання прокурора обґрунтованим, а клопотання обвинуваченого таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, ОСОБА_3 , який не має постійного та зареєстрованого місця проживання в місті Дніпрі, оскільки зареєстрований в Донецькій області, місто Горлівка, маючи непогашену судимість за вчинення умисного тяжкого злочину, знову обвинувачується у вчиненні в період іспитового строку за попереднім вироком умисного злочину середньої тяжкості за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.
У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування», суд вважає, що ймовірна тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання останнього винуватим у кримінального правопорушенні, є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику переховування останнього від суду, оскільки особі, яка визнається винною у вчиненні злочину в період іспитового строку за попереднім вироком, призначається покарання із його реальним відбуттям, а тому такій особі неможливо повторно призначити покарання із випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
За таких обставин суд вважає, що на цей час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
При продовженні строку дії запобіжного заходу суд також враховує ту обставину, що протягом перебування обвинуваченого в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування в умовах ізоляції відносно останнього не надходило.
Розглядаючи можливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу на інший, менш суворий, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до вимог ст. 183 КПК України, вважає, що альтернативні запобіжні заходи є такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 176-179, 182, 183, 193, 194, 331, 350, 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 26.10.2018 включно.
В задоволені клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та направити її для виконання начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».
Ухвала набирає чинності негайно та оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1