Справа №485/228/18 15.08.2018
У Х В А Л А
15 серпня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5
на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2018 року у відношенні
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання в ДУ «Снігурівська виправна колонія (№ 5) спеціалізована туберкульозна лікарня»
Учасники судового провадження:
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати, задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, зазначає, що має тяжкі захворювання несумісні з життям. Вказує на те, що за місцем відбування покарання характеризується посередньо, через те, що за станом здоров`я є непрацездатним та не може своєю працею отримати заохочення. Стверджує, що декілька разів виходив на підприємство та працював на шлакоблоках впродовж місяця, проте через ускладнення здоров`я, повинен був повернутися до лікування. Зазначає, що перебуваючи на відділенні почав відвідувати церкву, волонтерів, психолога та бібліотеку.
Також додає, що за період покарання до нього не було застосовано жодного стягнення. Апелянт вважає, що незважаючи на те, що в нього немає заохочень, він заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_5 за час відбування покарання має посередню характеристику. На виробництві не працевлаштований за станом здоров`я. До застосування заохочення за сумлінну поведінку і ставлення до праці не представлявся.
За період відбування покарання порушення режиму відбування покарання не допускав, однак з урахуванням даних про попередні судимості, а засуджений притягнутий до кримінальної відповідальності вдев`яте, суд першої інстанції дійшов висновку про недостатність позитивних змін у особистості засудженого і неготовність його до самокерованої правослухняної поведінки, як то визначається ч. 1 ст. 6 КВК України.
Суд першої інстанції зазначив, що дотримання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком, а не правом засудженого, а тому посилання засудженого на дотримання режиму відбування покарання як на підставу умовно-дострокового звільнення, не відповідає нормі ст. 9 КВК України, за якою засуджені зобов`язанні виконувати встановлені законодавством обов`язки, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, ввічливо ставитися до персоналу, а також до інших засуджених.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що в клопотанні ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення, слід відмовити.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали судової справи та особової справи засудженого ОСОБА_5 , обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.
Як вбачається з матеріалів особової справи, вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2015 р. ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.02.2016 р. ОСОБА_5 засуджений за ст. 395 КК України до 3 місяців арешту. На підставі ч.4 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано в строк покарання ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 08.02.2016 р. по дату набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.04.2016 р. ОСОБА_5 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 19.06.2015 р. по 10.12.2015 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Невідбутий строк покарання становить 9 місяців 13 днів. Кінець строку- 11 грудня 2018 року.

На день розгляду судом першої інстанції клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, останній відбув 3 роки 3 місяці 17 днів, невідбутий строк покарання становив 9 місяців 13 днів.

Отже, встановлено, що ОСОБА_5 засуджений за умисний тяжкий злочин та відбув більше 2/3 строку покарання, призначеного судом.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому. Приймаючи рішення про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Вказаних вимог закону та роз`яснень суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як вбачається з наданих матеріалів, відбуваючи покарання у Державній установі «Снігурівська виправна колонія (№5)» засуджений зарекомендував себе посередньо, на виробництві не працевлаштований за станом здоров`я. До застосування заохочення за сумлінну поведінку і ставлення до праці не представлявся. За період відбування покарання режиму відбування покарання не допускав.

Однак, з огляду на дані про особу засудженого, який неодноразово судимий, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про недостатність позитивних змін у особистості засудженого.

Відповідно до вимог ст. 9 КВК України, засуджені зобов`язанні виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, ввічливо ставитися до персоналу, а також до інших засуджених.

Згідно характеристики засудженого ОСОБА_5 , на засіданні комісії розглядалися питання про можливість застосування зміни умов тримання, відповідно ст. ст. 100, 101 КВК України (17.05.2016 р.), про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до ст. 82 КК України (26.12.2016 р.) та щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відповідно до ст. 81 КК України, (14.08.2017 р.). По всім питанням ОСОБА_5 було відмовлено як такому, що не довів свого виправлення.

Доводи апелянта про неврахування судом його стану здоров`я є безпідставні, оскільки при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, як зазначено вище, враховуються інші обставини.

Крім того, за даними медичної довідки ДУ «Снігурівська виправна колонія (№ 5) спеціалізована туберкульозна лікарня» стан здоров`я засудженого ОСОБА_5 задовільний.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв вірне рішення про недостатність позитивних змін у особистості засудженого і неготовність його до самокерованої правослухняної поведінки та відмовив у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого та скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,532 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2018 року відносно ОСОБА_5 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3