Справа № 529/990/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_2 , непрацюючої, заміжньої, маючої на утриманні вісім неповнолітніх дітей, раніше судимої:

17 травня 2018 року вироком Диканського районного суду Полтавської області з а ч. 1 ст. 185 КК України до 200 годин громадських робіт, обвинуваченої у вчиненні нею злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачена ОСОБА_4 , будучи раніше засудженою вироком Диканського районного суду Полтавської області від 17.05.2018 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт, знаючи про необхідність відбування призначеного судом покарання, без поважних на те причин ухилялася від його відбуття.

Так, 26.06.2018 року обвинувачена ОСОБА_4 була офіційно викликана до Диканського районного сектору філії Державної установи "Центр пробації" в Полтавській області та того ж дня поставлена на облік. Їй було роз`яснено умови та порядок відбування покарання у виді громадських робіт, а також наслідки від відбування такого покарання, зокрема притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України.

Окрім цього, обвинуваченій ОСОБА_4 роз`яснено, що 27.06.2018 року, вона повинна з`явитися до Стасівської сільської ради Диканського району для відбуття призначеного покарання.

Однак, обвинувачена ОСОБА_4 з 24.07.2018 року по 20.08.2018 року, знаючи про необхідність прибуття до Стасівської сільської ради, для відбуття покарання, призначеного судом, свідомо не з`являлась, в наслідок чого останньою, в сукупності відбуто лише 60 годин громадських робіт з 200 годин присуджених.

При розгляді кримінального провадження суді обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України визнала повністю та детально пояснила, що вона, будучи засудженою 17.05.2018 року вироком Диканського районного суду за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді до 200 годин громадських робіт та знаючи про необхідність відбуття цього покарання, без поважних причин, умисно не з`являлася для відбуття покарання у виді громадських робіт. У вчиненому розкаюється.

Так як, обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнала повністю, в суді заявила, що сумнівів у достовірності доказів по справі, зібраних під час досудового розслідування кримінального провадження, вона не має, ніякі обставини не оспорює, тому вона та прокурор вважали недоцільним дослідження судом доказів, які ніким не оспорюються. За вказаних обставин після роз`яснення обвинуваченій положень та наслідків ст. 349 КПК України, судове слідство по справі було обмежене допитом обвинуваченої та дослідженням відомостей, які характеризують особу обвинуваченої.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченої ОСОБА_4 за статтею ч. 2 ст. 389 КК України як ухилення засудженої від відбування покарання у виді громадських робіт, є вірною, так як обвинувачена ОСОБА_4 , будучи засудженою 17.05.2018 року Диканським районним судом за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт та знаючи про необхідність відбуття цього покарання, без поважних на те причин не виконувала покладених на неї обов`язків, а саме в період відбуття покарання без причини не з`являлася для відбування покарання до Стасівської сільської ради Диканського району, а самостійно, навмисно, ухилялася від відбування призначеного їй покарання у виді громадських робіт.

Відповідно до повідомлення Диканського районного сектору філії Державної установи "Центр пробації" в Полтавській області обвинувачена ОСОБА_4 повністю відбула покарання у вигляді громадських робіт за вищезазначеним вироком.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 389 КК України, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд враховує її каяття та відсутність тяжких наслідків, яка окрім цього має на утриманні вісім неповнолітніх дітей.

Згідно ст. 67 КК України обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого є рецидив злочинів.

Представник уповноваженого органу з питань пробації в судове засідання не з`явилася, а до суду надала досудову доповідь з якої вбачається, що обвинувачена ОСОБА_4 за місцем свого проживання характеризується не зовсім позитивно, а тому ризик вчинення повторного кримінального правопорушення є середній, ризик небезпеки для суспільства - середній, з жителями села підтримує добросусідські відносини, у скоєному нею злочині розкаюється.

На думку органу пробації, беручи до уваги всю інформацію, що характеризує вказану обвинувачену, її спосіб життя, історію правопорушень, а також ймовірність вчинення нею повторного правопорушення, її виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

При призначенні покарання суд бере до уваги також те, що обвинувачена ОСОБА_4 хоча і вчинила новий умисний злочин в період не знятої та непогашеної судимості, однак у вчиненому щиро розкаялась, має на утриманні вісім неповнолітніх дітей з яких троє дітей до семи років, які потребують постійного піклування та нагляду, злочин, у якому на даний час вона обвинувачується є злочином невеликої тяжкості, активно сприяла розкриттю злочину, окрім цього тяжкі наслідки вказаного злочину відсутні.

Санкцією ч.2 ст.389 КК України передбачені покарання у виді арешту та обмеження волі.

Відповідно до ч.3 ст.60 КК України арешт не застосовується до осіб віком до шістнадцяти років, вагітних жінок та до жінок, які мають дітей віком до семи років.

Згідно з ч.3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_5 на час постановлення вироку має дев`ятьох дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , 07.032004 року народження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_7 , 27.11.2014 року, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї останньої. Батьківських прав відносно вказаних неповнолітніх дітей, обвинувачена не позбавлена.

Отже, жоден із видів покарань, передбачених санкцією ч.2 ст.389 КК України (арешт та обмеження волі) не може бути призначений обвинуваченій ОСОБА_4 . Суд також, враховуючи роз`яснення п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", згідно яких він не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані, не вбачає підстав для застосування відносно обвинуваченої ст.69 КК України та переходу до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч.2 ст.389 КК України.

Згідно з роз`ясненнями п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані, суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст.7 КПК повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Суд, в даному випадку, не вважає за необхідне застосовувати ст. 71 КК України, оскільки відповідно до повідомлення Диканського районного сектору філії Державної установи "Центр пробації" в Полтавській області обвинувачена ОСОБА_4 повністю відбула покарання у вигляді громадських робіт за вищезазначеним вироком та станом 06 листопада 2018 року знята з обліку Диканського районного сектору філії Державної установи "Центр пробації" в Полтавській області.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Беручи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку, що обвинувачену ОСОБА_4 слід визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України та звільнити її від покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 не заявлялось.

На підставі викладеного, керуючись ст. 31, 369 - 371, 373 - 377, 391, 395 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
Визнати винуватою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Звільнити ОСОБА_4 від покарання зігдно ч.3 ст. 60, ч.3 ст.61 КК України, оскільки жоден вид покарання передбаченого санкцією ч. 2 ст. 389 КК України, не може бути застосованим до останньої.

Згідно з ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, інші учасники судового провадження копію вироку суду мають право отримати після подачі відповідної заяви про це до суду.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Диканський районний суд.

Головуючий: