Номер провадження: 11-сс/785/1210/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання: ОСОБА_5 та ОСОБА_6
представника ПАТ «Східно-український банк «Грант»: ОСОБА_7 ,
потерпілої: ОСОБА_8 ,
розглянувши апеляційну скаргу голови правління ПАТ «Східно-український банк «Грант» ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.04.2017 року про накладення арешту на майно,-

встановив

Оскарженою ухвалою в рамках кримінального провадження №0004616 від 24.06.2016 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, було задоволено клопотання потерпілої ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, а саме на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною його відчуження.

З ухвали слідчого судді вбачається, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.09.2013 року у цивільній справі за позовом ПАТ "БАНК "Грант" до ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ПП «Ажио-Плюс» перед ПАТ«Східно-український банк «Грант» за кредитним договором № 06-отд-21 від 19.08.2010 року було звернено стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 25.08.2010 року, а саме на житловий будинок з господарчими будівлями та на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , який належав іпотекодавцю ОСОБА_12 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначене рішення набрало законної сили 30.10.2013 року.

Однак, ПАТ «Східно-український банк «Грант» пропустив встановлений законом строк для пред`явлення виконавчих листів до виконавчої служби, тому вимушений був звернутись до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, яку ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.08.2015 року було задоволено, однак ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.11.2015 року ухвалу Овідіопольського р/с Одеської області від 10.08.2015 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «Східно-український Банк «Грант» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

В подальшому, ПАТ «Східно-український Банк «Грант» подав касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Одеської області від 10.11.2015 року, однак ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.12.2015 року було відмовлено у відкритті провадження.

Незважаючи на втрачене за законом право пред`явлення виконавчих листів до виконавчої служби, 11.12.2015 року ПАТ «Східно-український банк «Грант» подав до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України зазначені виконавчі листи, з нібито підробленими записами на підтвердження переривання строку пред`явлення, з метою незаконного безпідставного заволодіння будинком та земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 .

На підставі зазначених обставин, за заявою ОСОБА_8 24.06.2016 року були внесені до ЄРДР відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України посадовими особами ПАТ «Східно-український банк Грант».

В подальшому, 31.03.2017 року ОСОБА_8 звернулась до Приморського р/с м. Одеси із клопотанням про накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи задоволення клопотання потерпілої про накладення арешту на вказане вище майно, слідчий суддя вказав, що існують підстави вважати, що ПАТ «Східно-український банк «ГРАНТ», дізнавшись про вказане кримінальне провадження, почне продовжувати здійснювати заходи щодо незаконного відчуження майна потерпілої ОСОБА_8 , після чого зможе відчужити та переоформити право власності будинку та земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на свою користь.

На вказану ухвалу слідчого судді голова правління ПАТ «Східно-український банк «ГРАНТ» ОСОБА_9 27.04.2017 року подав апеляційну скаргу і клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, яка ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.05.2017 року була повернута апелянту у зв`язку із відмовою у відкритті апеляційного провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою.

Ухвалою Верховного суду від 05.07.2018 року була задоволена касаційна скарга голови правління ПАТ «Східно-український банк «ГРАНТ» ОСОБА_9 та ухвала апеляційного суду Одеської області від 03.05.2017 року скасована та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В своїй апеляційній скарзі голова правління ПАТ «Східно-український банк «ГРАНТ» ОСОБА_9 зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною, з огляду на те, що:

- слідчим суддею не було враховано того, що зазначені вище житловий будинок та земельна ділянка не відповідає жодному критерію, передбаченому ч. 1 ст. 170 КПК України; вказане майно речовим доказом в даному кримінальному провадженні не визнавалось, а підозра у вчиненні кримінального правопорушення нікому не пред`являлась;

- відомості щодо того, що ОСОБА_8 є цивільним позивачем у даному кримінальному провадженні та в оскаржуваній ухвалі відсутні;

- оскаржувана ухвала унеможливлює виконання рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.09.2013 року та, окрім цього, ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.04.2017 року судом вже застосовані заходи забезпечення скарги шляхом заборони проводити будь-які виконавчі дії в рамках виконавчого провадження за виконавчими листами №509/2261/1Зц від 19.11.2013 року.

Посилаючись на вищевикладене, голова правління ПАТ «Східно-український банк «Грант» просить скасувати ухвалу слідчого судді, скасувати арешт, накладений на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , та відмовити в задоволенні клопотання потерпілої ОСОБА_8 про накладення арешту на вищевказане нерухоме майно.

До апеляційної скарги головою правління ПАТ «Східно-український банк «Грант» було додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді як пропущеного з поважної причини, в якому останній зазначив, що ПАТ «Банк Грант» не є стороною кримінального провадження, тому вищевказана ухвала слідчого судді йому направлена не була, а про її існування він дізнався випадково, з ЄДРСР лише 24.04.2017 року.

Вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника ПАТ «Східно-український банк «Грант», який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню з наступних підстав.

В судове засідання апеляційного суду прокурор та потерпіла ОСОБА_13 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи не з`явилися, надали апеляційному суду заяву, в якій просили розглянути апеляційну скаргу за їх відсутність, в зв`язку з чим у відповідності до положень ч.1 ст.172 та ст.405 КПК України, апеляційний суд вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності прокурора та потерпілої.

Відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Разом з тим, відповідно до вимог абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.09.2013 року було звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме на будинок та земельну ділянку за адресою Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м Совіньон, вул. Паркова, 2. Зазначене рішення було прийнято за позовом ПАТ «Східно-український банк «Грант», а тому банк є особою, яка фактично була наділена правом розпорядження зазначеним майном у порядку, передбаченому законом.

Про розгляд клопотання потерпілої ОСОБА_8 про накладення арешту на майно ПАТ «Східно-український банк «Грант» не повідомлявся та представники банку в судове засідання не викликалися. При цьому, копія оскаржуваної ухвали слідчим суддею банку направлена не була, що підтверджується відсутністю в матеріалах провадження будь-яких відміток про направлення копії ухвали, а тому апеляційний суд приймає до уваги посилання голови правління банку в клопотанні про поновлення строку на те, що він дізнався про існування оскаржуваної ухвали випадково з ЄДРСР лише 24.04.2018 року. Інших даних про обізнаність ПАТ «Східно-український банк «Грант» про прийняте рішення та отримання його копії - матеріали справи не містять.

Таким чином, строк оскарження ухвали слідчого судді в цьому випадку, відповідно до вищевказаних положень кримінального процесуального закону, необхідно обчислювати саме з моменту ознайомлення з електронною копією ухвали в реєстрі, тобто з 24.04.2018 року, а тому, на думку апеляційного суду, строк оскарження ухвали слідчого судді ПАТ «Східно-український банк «Грант» фактично пропущений не був, у зв`язку з чим необхідність розгляду зазначеного питання - відсутня.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг, але положення ч. 2 ст. 404 КПК України дають можливість апеляційному суду вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону…

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 КПК України, у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, як вбачається зі змісту клопотання потерпілої ОСОБА_8 про арешт майна (а.с. 1-4), в порушення вимог ч. 3 ст. 171 КПК України, остання в своєму клопотанні не зазначила розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та розмір позовних вимог, а також в матеріалах провадження відсутні будь-які докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
Окрім того, до клопотання про арешт майна була долучена постанова слідчого від 24.03.2017 року (а.с. 5) про залучення представника цивільного позивача, в резолютивній частині якої слідчий постановив рішення про визнання ОСОБА_13 цивільним позивачем, що вказує на неналежність зазначеної постави, оскільки викладені у ній дані є суперечливими та незрозумілими.
При цьому, клопотання про арешт майна (а.с. 1-4) підписане ОСОБА_8 , в той час як вищенаведена постанова слідчого винесена відносно ОСОБА_13 , що позбавляє апеляційний суд можливості зробити однозначний висновок про те, що потерпіла ОСОБА_8 , яка ініціювала питання про арешт нерухомого майна, справді в даному кримінальному провадженні наділена процесуальним статусом цивільного позивача та може заявляти, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, клопотання про арешт майна.
Більш того зазначену постанову слідчого про визнання не можливо прийняти судом на підтвердження факту визнання ОСОБА_8 цивільним позивачем у даному кримінальному провадженні, оскільки вона не завірена належним чином відповідальною посадовою особою, яка її склала.
Крім того, матеріали клопотання не містять інших належних даних, які вказують на заявлення потерпілою ОСОБА_8 цивільного позову у рамках зазначеного кримінального провадження та визнання останньої цивільним позивачем у даному кримінальному провадженні.

Встановлені апеляційним судом обставини, вказують на невідповідність клопотання потерпілої вимогам ч.3 ст.171 КПК України, оскільки у відповідності до положень ч.1 ст.171 КПК України, таке клопотання могло бути подане безпосередньо цивільним позивачем, з метою забезпечення цивільного позову.
Частина 3 статті 172 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду при прийнятті до розгляду клопотання ОСОБА_8 про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст. 171 КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно яких встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, своєю ухвалою повертає клопотання цивільному позивачу з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

Більш того, як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді (а.с. 108-110), розглядаючи клопотання, слідчий суддя районного суду, розглянувши клопотання потерпілої по суті, фактично обмежився лише зазначенням в оскаржуваній ухвалі доводів клопотання потерпілої.

Таким чином, враховуючи викладені вище порушення, допущені ОСОБА_8 та слідчим суддею, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали слідчого судді та постановлення апеляційним судом нової ухвали про повернення клопотання потерпілій ОСОБА_8 для усунення недоліків, пов`язаних із невідповідністю клопотання вимогам ст. 171 КПК України.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області -

постановив

Апеляційну скаргу голови правління ПАТ «Східно-Український банк ГРАНТ» ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.04.2017 року, якою у рамках кримінального провадження №0004616 від 24.06.2016 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, було задоволено клопотання потерпілої ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, а саме на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною відчуження - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання цивільного позивача ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, а саме на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 - повернути останній для усунення недоліків клопотання протягом 72 годин з моменту отримання копії ухвали апеляційного суду.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4