АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/677/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Запоріжжя, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 14 лютого 2011 року Запорізьким районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого 19 лютого 2013 року за відбуттям строку покарання, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з 18 вересня 2017 року.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, просить призначити йому більш м`яке покарання.

В обґрунтування доводів зазначає, що судом не в повній мірі було враховано дані про його особу, а саме те, що він свою вину визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утримання малолітню дитину.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції не звернув належної уваги на наступні обставини: потерпілий не мав жодних претензій до обвинуваченого, не наполягав на суворому покаранні, про що повідомив під час допиту у судовому засіданні, шкода потерпілому відшкодована повністю шляхом повернення викраденого майна, обвинувачений активно сприяв розкриттю злочину, досудовому та судовому слідству, щиро розкаявся у скоєному.

Згідно з вироком суду, 18 вересня 2017 року приблизно о 10 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись навпроти будинку Запорізької обласної адміністрації, який розташований за адресою: м.Запоріжжя, пр. Соборний, будинок № 164, шляхом ривку відкрито викрав з карману брюк ОСОБА_9 його мобільний телефон марки «Леново 1ІСР4/65/81» з двома СІМ - картами мобільних операторів «КиївСтар», картою пам`яті «Тranscend Premium 300x32 gb», після чого втік з вказаного місця, до «пл. Героїв», де був затриманий співробітниками поліції.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційних скарг; прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених судом, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статі Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який свою вину у вчиненому визнав в повному обсязі, щиросердно розкаявся, однак є раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працює, його стан здоров`я та сімейний стан. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення, але на мінімальний строк, та вважає, що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують. Обставини, на які посилається сторона захисту, фактично були враховані судом при призначенні покарання на мінімальний строк.

Свої висновки суд першої інстанції належним чином вмотивував.

Зокрема, мотивуючи свої висновки про неможливість застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, суд обґрунтовано вказав на те, що ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, знову вчинив умисний тяжкий злочин, що свідчить про те, що на шлях виправлення він не став.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, і підстав для пом`якшення призначеного покарання та застосування ст.75 КК України, як на тому наполягали обвинувачений та його захисник, не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даної ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4