Дата документу Справа № 335/1239/18
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/1072/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/1239/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.309 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06 березня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 29 грудня 2017 року у денний час, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту, діючи умисно, повторно, знаходячись біля будинку №21 по вул.Возз`єднання України м.Запоріжжя, придбав шляхом привласнення знайденого з кущів, зіп-пакет із речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка згідно висновку експерта №7-97 від 22 січня 2018 року містить у своєму складі наркотичний засіб «канабіс», маса якого в перерахунку на основу складає 8,507 грам. Після чого, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на незаконне зберігання наркотичних засобів, без мети збуту, переніс незаконно придбаний наркотичний засіб до буд.№20 по вул.Патріотичній в м.Запоріжжі, де незаконно зберігав його при собі до моменту вилучення з зовнішнього лівого карману куртки в ході проведення огляду місця події 29 грудня 2017 року в період часу з 11 години 50 хвилин до 12 години 20 хвилин.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.309 КК, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту, вчинене повторно. Йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 18 грудня 2014 року, остаточно призначено покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирішено питання про запобіжний захід, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити, пом`якшивши призначене обвинуваченому покарання за сукупністю вироків, посилаючись на те, що суд при призначенні покарання не врахував, що обвинувачений проживає разом з матір`ю, яка потребує постійного піклування за станом здоров`я, офіційно працевлаштований, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому. А тому для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів буде достатнім призначення більш м`якого покарання.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти скарги та просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_7 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_7 покарання, судова колегія виходила з наступного.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 , з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який віднесено до злочинів середньої тяжкості, обставини, що пом`якшують покарання визнання вини та щире каяття.
Разом з тим, суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів та за злочин у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів. Злочин у даній справі обвинуваченим вчинено в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, що безперечно свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та вказує на стійку антисоціальну спрямованість поведінки обвинуваченого.

Обставини, на які захисник посилається в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції і дали суду право призначити обвинуваченому покарання у мінімально можливому розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.309 КК.

Наведені в апеляційній скарзі обставини істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому, з урахуванням особи обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень ст.69 КК.

За таких обставин призначене ОСОБА_7 покарання не можна визнати занадто суворим. Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину.

Крім того, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком суд обґрунтовано призначив обвинуваченому остаточне покарання за правилами ст.71 КК. При цьому суд лише частково (у виді одного місяця) приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком, яка складає 1 рік 2 місяці 7 днів, та призначив остаточне покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі. А тому розмір остаточно визначеного судом покарання за сукупністю вироків також не можна визнати занадто суворим. За таких обставин підстав для його пом`якшення, як про це йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Отже, підстав вважати покарання незаконним через його суворість колегія суддів не убачає. Відтак вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4