АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/1895/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора відділу правової допомоги управління правової допомоги та екстрадиції Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13 березня 2018 року,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13.03.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу правової допомоги управління правової допомоги та екстрадиції Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про накладання арешту на грошові кошти в сумі 22 907 доларів США та 250 Євро, які було виявлено та вилучено 14.12.2017 року під проведення санкціонованого обшуку в житлі ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування даним майном.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою клопотання про накладання арешту на грошові кошти в сумі 22 907 доларів США та 250 Євро, які було виявлено та вилучено 14.12.2017 року під проведення санкціонованого обшуку в житлі ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування даним майном задовольнити.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор зазначає, що слідчому судді були надані до клопотання матеріали, що відповідають вимогам ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки містять достатні підстави для тимчасового вилучення майна, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Прокурор зазначає, що від доводів зазначених у клопотанні не відмовлявся та на даний час існують ризики приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення грошових коштів володільцем з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Крім того, грошові кошти є предметом кримінально протиправних дій акціонерів компанії Jaspen Capital Partners Limitedта відомості щодо їх надходження і належності конкретним особам, у тому числі ОСОБА_8 , стороні обвинувачення не надано та можуть бути використані як доказ факту і обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення представника власника майна, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів провадження, що Генеральною прокуратурою України здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.08.2017 під № 0001311 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України, за фактами легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, акціонерами та службовими особами компанії «Jaspen Capital Partners Limited».
14.12.2017 на підставі ухвали слідчого судді проведено санкціонований обшук в житлі акціонера компанії «Jaspen Capital Partners Limited» ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено речі, дозвіл на відшукання та вилучення яких було прямо надано ухвалою про дозвіл на проведення обшуку.

30.01.2018 року прокурор відділу правової допомоги управління правової допомоги та екстрадиції Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладання арешту на грошові кошти в сумі 22 907 доларів США та 250 Євро, які було виявлено та вилучено 14.12.2017 року під проведення санкціонованого обшуку в житлі ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування даним майном.
13.03.2018 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у задоволенні клопотання було відмовлено.

Відмовляючи в задоволені вищевказаного клопотання, внесеного в межах кримінального провадження № 0001311 слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідив матеріали, додані до клопотання, заслухав пояснення представника власника майна та прийшов до висновку про відсутність достатніх підстав для накладення арешту на майно, під час проведення обшуку 14.12.2017 року, за адресою:АДРЕСА_1 , з огляду на те, що прокурором не було доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням слідчого судді з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Колегія суддів приходить до висновку, що зазначених вимог закону слідчий суддя дотримався.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, з метою збереження речових доказів, пославшись на те, що постановою таке майно визнано речовими доказами.

Однак, колегія суддів приходить до висновку, що в клопотанні та долучених до нього матеріалах, не надано достатніх і належних доказів на підтвердження обставин, на які послався у клопотанні прокурор.
Доводи прокурора про відповідність вилученого майна, критеріям передбаченим ст. 98 КПК України та наявність в матеріалах справи постанови про визнання речовими доказами від 10.01.2018 року не є безумовною підставою для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, при цьому висновки слідчого судді не залежать лише від наявності чи відсутності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом.

З наявної в матеріалах клопотання постанови про визнання речей, предметів і документів речовими доказами вбачається, що вилучені в ході проведення обшуку грошові кошти є такими, що набуті кримінально протиправним шляхом, оскільки відсутні дані про джерело їх походження.

Разом з тим, за положенням ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Враховуючи зазначене, а також те, що за матеріалами, які додані до клопотання прокурора, відсутні докази, що грошові кошти , вилучені під час обшуку, набуті кримінально протиправним шляхом або є предметом кримінального правопорушення, то існування правової підстави для арешту грошових коштів з метою забезпечення збереження речових доказів взагалі спростовується та свідчить про формальність постанови слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 від 10.01.2018 року про визнання грошових коштів речовими доказами.

Інші доводи апеляційної скарги не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Тому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні та доданих до нього матеріалах обставинах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 167, 170 - 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання органу досудового розслідування з підстав недоведеності та необґрунтованості необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя діяв у спосіб та у межах діючого законодавства.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13 березня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу правової допомоги управління правової допомоги та екстрадиції Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про накладання арешту на грошові кошти в сумі 22 907 доларів США та 250 Євро, які було виявлено та вилучено 14.12.2017 року під проведення санкціонованого обшуку в житлі ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування даним майном, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу правової допомоги управління правової допомоги та екстрадиції Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4