Провадження №: 1-кп/752/1329/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
провівши у відкритому судовому засіданні в м. Києві судовий розгляд об`єднанних кримінальних проваджень № 0003448 та № 0004661 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, з освітою середньою, не одруженої, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченої за ч. 1 ст. 191; ч. 4 ст. 358 КК України, не судимої,
з участю сторін кримінального провадження,
прокурора ОСОБА_4 ;
обвинуваченої ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 , відповідно до наказу ПТ «Ломбард «Златобанк», ТОВ «Віпекс» і компанія» № 7 від 30.06.2017 року, призначено з 01.07.2017 року на посаду касира, ознайомлено з правилами внутрішнього фінансового моніторингу та програмою його здійснення та з нею укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно якого приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених її ломбардом матеріальних цінностей
В невстановлений слідством час, спосіб та місці у ОСОБА_3 , виник злочинний умисел, направлений на привласнення грошових коштів ПТ «Ломбард «Златобанк» ТОВ «Віпекс» і компанія», який вона реалізувала в період з 01.03.2018 по 21.03.2018 року за наступних обставин.
Так, ОСОБА_3 маючи умисел на привласнення чужого майна, яке було ввірене її, будучи матеріально-відповідальною особою, з корисливих мотивів, знаходячись на своєму робочому місці у приміщенні відділення ломбарду ПТ «Ломбард «Златобанк» ТОВ «Віпекс» і компанія», розташованого за адресою: м. Київ, пр-т Голосіївський, 8, користуючись своїми правами, передбаченими у інструкції касира-оцінювача ломбарду, згідно трудового договору (контракту) від 01.07.2017 року, сформувала у базі даних недостовірні договори про надання ломбардом фінансових кредитів, а саме:
№ 24/3651/3347 на ОСОБА_6 , щодо надання нібито останньому кредиту у сумі 7417 грн.60 коп., на підставі предмету застави у вигляді золотих ювелірних виробів, а саме сережки, 585 проби, вагою 9,46 гр.;
№ 24-3672/3385 на ОСОБА_6 , щодо надання нібито останньому кредиту у сумі 4836 грн., на підставі предмету застави у вигляді золотих ювелірних виробів, а саме каблучки, 585 проби, вагою 6,40 гр.;
№ 24/3673/3384 на ОСОБА_6 , щодо надання нібито останньому кредиту у сумі 8312 грн. на підставі предмету застави у вигляді золотих ювелірних виробів, а саме каблучки 585 проби, вагою 11,00 гр.,
№ 24/3686/3378 на ОСОБА_7 , щодо надання нібито останній кредиту у сумі 3500 грн. на підставі предмету застави у вигляді ноутбуку, у кількості 1 одиниці.
№ 24/3689/3382 на ОСОБА_8 , щодо надання нібито останній кредиту у сумі 3500 грн. на підставі предмету застави у вигляді мобільного телефону марки «Самсунг», у кількості 1 одиниці.
№ НОМЕР_1 на ОСОБА_8 , щодо надання нібито останній кредиту у сумі 1500 грн. на підставі предмету застави у вигляді мобільного телефону марки «Леново», у кількості 1 одиниці.
Загальна сума заставного майна по договорам надання фінансових кредитів складає 29066 грн. 80 коп.
Після цього, ОСОБА_3 , 21.03.2018 року повернула до каси підприємства частину отриманих грошових коштів у сумі 2483 грн. 80 коп., а грошові кошти ПТ «Ломбард «Златобанк» ТОВ «Віпекс» і компанія» на загальну суму 26583 грн., видані їй товариством для надання фінансового кредиту клієнтам відділення ломбарду, остання привласнила та використала у власних цілях.
Тобто, ОСОБА_3 визнається винною за ч.1 ст. 191 КК України,- привласнення чужого майна, яке було ввірено особі.
Крім того, у квітні 2018 у ОСОБА_3 виникла необхідність у продажі власної житлової квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 , що належить її на праві власності.
Встановлено, що 18.02.2001 року ОСОБА_3 отримала 1/3 частки житлової квартири, що за вищевказаною адресою, на підставі договору дарування частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_9 (реєстровий номер 431).
В подальшому, 11.03.2015 ОСОБА_3 отримала 2/3 частки житлової квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_10 (реєстровий номер 409).
На підставі отриманої інформації встановлено, що ОСОБА_3 належить на праві власності житлова квартира, що за вищевказаною адресою.
В невстановлений слідством час, спосіб та місці ОСОБА_3 втратила оригінал договору дарування частки квартири від 18.02.2001 року, на підставі якого у останньої виникало право власності.
Усвідомлюючи значення своїх дій, ОСОБА_3 звернулася до невстановленої слідством особи на ім`я « ОСОБА_11 », матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, з допомогою у виготовленні договору дарування частки квартири для подалі,тої реалізації житлової квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 .
В невстановлений слідством час, спосіб та місці ОСОБА_3 отримала від не встановленої слідством особи на ім`я « ОСОБА_11 », матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, підроблений документ - оригінал договору дарування частки квартири від 18.02.2001, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_12 (реєстровий номер 431).
В подальшому, 11.05.2018 ОСОБА_3 умисно, протиправно, усвідомлюючи значення своїх дій, звернулась до приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_13 , що здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_2 , з метою продажу житлової квартири потенційному покупцю та в подальшому надала пакет документів для перевірки, зокрема завідомо підроблений документ - оригінал договору дарування частки квартири від 18.02.2001, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_9 (реєстровий номер 431), знаючи при цьому, що даний документ є підробленим.
Приватний нотаріус КМНО ОСОБА_14 , перевіривши документи, надані ОСОБА_3 для укладання нотаріальної угоди виявила документ з ознаками підробки, а саме договір дарування частки квартири від 18.02.2001 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_9 (реєстровий номер 431, серія та номер бланка АЕ1 570911), оскільки згідно інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, датою отримання вищевказаного договору було 13.12.2001, а датою використання 18.02.2001, що не відповідає дійсності.
Тобто, ОСОБА_3 визнається винною за ч.4 ст. 358 КК України, - використання завідомо підробленого документа.
Обвинувачена ОСОБА_3 , після роз`яснення суті обвинувачення, визнавши себе винною, підтвердила вищезазначені обставини. Пояснила, що працювала касиром в ломбарді і з нею було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Виникли фінансові труднощі і потрібні були кошти. Вирішила взяти гроші з ломбарду та поступово повертати. Сформувала у базі даних недостовірні договори про надання ломбардом ряду фінансових кредитів, а гроші, отримані для надання цих кредитів, привласнила. Частину повернула. Однак провели інвентаризацію і виявили нестачу. Пізніше усі гроші повернула. Наявні в справі докази її винності, не оспорює, з сумою нестачі повністю згодна, саме суму зазначену в обвинуваченні привласнила.

Що стосується договору дарування на квартиру, то його загубила. Знайомий на ім`я « ОСОБА_11 », порекомендував виготовити підроблений договір, на що погодилася. Пізніше, цей договір пред`явила нотаріусу при оформленні, яка виявила підробку. У вчиненому розкаюється, просить обмежитися штрафом, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.
Суд, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України, після допиту обвинуваченої, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасники судового провадження, яким було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.

А тому, крім допиту обвинуваченої, інші докази, за погодженням з учасниками, не досліджувалися.

При призначенні покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винної, яка раніше не судима, офіційно не працює, одружена.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття, яка відображена у обвинувальних актах та підтверджена судом, додатковими обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до матеріалів та добровільне відшкодування збитку, що підтверджено клопотанням представника потерпілого.

Враховуючи обставини справи, особу обвинуваченої, пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих покарання обставин, позицію сторони обвинувачення щодо покарання, висловлену прокурором в судових дебатах, суд прийшов до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченій за сукупністю злочинів у виді штрафу.

Крім того, суд вважає за необхідне застосувати, за ч. 1 ст. 191 КК України, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з розпорядженням товаро - матеріальними цінностями.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватою та призначити покарання:
за ч.1 ст. 191 КК України, у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. з позбавлення права обіймати посади пов`язані з розпорядженням товаро - матеріальними цінностями на строк 1 рік.
за ч.4 ст. 358 КК України, у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 ( п"ятсот десять ) грн.
На підставі ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_3 визначити у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 ( вісімсот п`ятдесят) грн. з позбавлення права обіймати посади пов`язані з розпорядженням товаро - матеріальними цінностями на строк 1 рік.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1