справа №619/725/18
провадження №1-кп/619/263/18
УХВАЛА

20 серпня 2018 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурораОСОБА_3
потерпілоїОСОБА_4
обвинуваченогоОСОБА_5
захисникаОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000020 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;
у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

встановив:
У провадженні суду знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000020 від 04.01.2018.

Ухвалою суду від 02 липня 2018 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 продовжено по 31 серпня 2018 року включно.

У судовому засіданні прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , посилаючись на ризики, які передбачені ст.177 КПК України.

Потерпіла підтримала клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, так як прокурором не зазначені ризики. При цьому обвинувачений та захисники просили змінити запобіжний захід на більш м`який.

Заслухавши клопотання та думку присутніх осіб, оцінивши в сукупності всі обставини, в том у числі передбачені п.п.1-11 ч.1 ст.178 КПК України, суд дійшов висновку про задоволення клопотання з наступних мотивів.

Згідно абз.2 ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні застосовуються тільки з метою та за наявності підстав, визначених ст.177 КПК України. Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Частиною 1 ст.183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч.2 ст.183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

Як вбачається з обвинувального акта та наданих суду матеріалів, до ОСОБА_5 19 лютого 2018 року відповідно до ухвали слідчого судді був застосований запобіжний у вигляді тримання під вартою.

Відповідно ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко встановити наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Прокурором не надано суду чітких визначень як законодавчих підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке триває з 19 лютого 2018 року, так і обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочину, врахування особи ОСОБА_5 та інших обставин (ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України).

Суд вважає, що обмеження розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії», пункти 111112 рішення від 01 березня 2007 року; п.85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Оцінивши в сукупності всі обставини, на які посилалися сторони кримінального провадження, у тому числі відповідно до ст.178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину; його вік ; наявність у нього родини; характеристику обвинуваченого; відсутність майнової шкоди; дані, що свідчать про відсутність перебування обвинуваченого на обліку у лікаря нарколога та психіатра, суд дійшов до висновку про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період з 22 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступного дня.

Суд вважає, що сторона захисту довела наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки зазначені стороною захисту обставини свідчать про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а вказані дані обґрунтовують ці обставини.

Відповідно до ч.2 ст.196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.

Згідно ч.5 ст.194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; 5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю.
Відповідно до ч.6 ст.194 КПК України обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.
Згідно п.2 ч.3 ст.202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.
Керуючись ст.ст. 178, 179, 194, 196, 201, 202, 331, 350, 372, 392 КПК України, суд

постановив:
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ДУ «Харківська установа виконання покарань (№27)» змінити на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_5 залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 22 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступного дня.

Негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі судового засідання та зобов`язати його невідкладно прибути до місця свого проживання.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до суду, а також виконувати такі обов`язки:

-не відлучатися із міста Харкова без дозволу прокурора;
-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
-утримуватися від спілкування з потерпілою ОСОБА_4 ;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
-носити електронний засіб контролю.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання начальнику Слобідського ВП ГУНП в Харківській області.

Слобідський ВП ГУНП в Харківській області повинен негайно поставити на облік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повідомити про це суд.

Працівники Слобідського ВП ГУНП в Харківській області з метою контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_5 мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити обвинуваченому ОСОБА_5 негайно після її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню та діє по 19 жовтня 2018 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення щодо ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1