1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/5245/18 1-кс/335/3530/2018
31 липня 2018 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
На думку заявника, під час досудового розслідування не проведено повного, всебічного, об`єктивного дослідження всіх обставин справи, а тому ОСОБА_3 просив суд скасувати оскаржувану постанову, як незаконну.
В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримали з підстав, які викладені в ній, просили скаргу задовольнити у повному обсязі.
Слідчий в судове засідання не з`явився, 30.07.2018 року до суду надійшла заява, в якій він просить суд розглядати справу у його відсутність, просив у задоволенні скарги відмовити.
Враховуючи те, що неявка слідчого у судове засідання не перешкоджає розгляду скарги у його відсутності, слідчий суддя відповідно до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України вважав за можливе розглянути скаргу у його відсутність.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнений до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому розслідуванні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим його представником чи законним представником.
Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язанні всебічно, повно і неупереджено дослідити усі обставини кримінального провадження. Лише за такої умови можливе виконання завдань кримінального судочинства. Усебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення, винуватість особи; а-по друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу. Повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст.ст. 2, 284 КПК України).
Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Між тим, зміст оскаржуваної постанови та матеріали кримінального провадження беззаперечно свідчать про недотримання органом досудового розслідування вищевказаних вимог закону щодо всебічного, повного і неупереджено дослідження усіх обставини кримінального провадження, а також належної обґрунтованості прийнятої постанови, яке б не викликало жодних сумнівів в правильності прийнятого рішення.

З аналізу матеріалів досудового розслідування вбачається, що слідчим за час проведення досудового розслідування не встановлено особу, яка допустила втрату протоколу допиту громадянина ОСОБА_5 , не допитано інших слідчих, в провадженні яких знаходилось кримінальне провадження, в якому допущену втрату документів ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ), не проведено допит самого ОСОБА_5 про обставини його допиту слідчим.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 39 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

У п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів, експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Таким чином, в даному випадку слідчий суддя вважає, що слідчий прийняв рішення про закриття кримінального провадження без встановлення всіх обставин справи.

Слідчим не використано усіх можливих процесуальних заходів для розкриття кримінального правопорушення, не в повній мірі проведено слідчі дії, а тому розслідування проведено неповно, без встановлення всіх обставин, які мають істотне значення по даному кримінальному провадженню, що дає підстави слідчому судді визнати оскаржувану постанову слідчого необґрунтованою, скасувавши її.

Частиною 3 ст. 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 22, 26, 284, 303, 304, 306-307, 309, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 від 27.04.2018 року про закриття кримінального провадження № 0000309, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.05.2017 року за заявою ОСОБА_3 за ч.1 ст.367 КК України, - скасувати.
Ухвалу направити до слідчого відділу прокуратури Запорізької області для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 31 липня 2018 року.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 03 серпня 2018 року об 11 годині 00 хвилин.

Слідчий суддя: ОСОБА_1