Ухвала

04 вересня 2018 року
м. Київ
Справа № 168/93/17
Провадження № 51-7752 ск 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 22 травня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004,
встановила:
10 серпня 2018 року Касаційним кримінальним судом Верховного Суду касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 через її невідповідність вимогам пунктів 3-5 ч. 2 та ч. 5 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) залишено без руху і надано строк для усунення недоліків.
У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду засуджений направив належним чином завірену копію ухвали апеляційного суду та нову касаційну скаргу проте недоліків, які пов`язані зі змістом касаційної скарги, не усунув.
Так, засуджений ОСОБА_4 ставить питання про перевірку вироку апеляційного суду від 22 травня 2018 року, хоча насправді апеляційним судом було постановлено ухвалу.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є:
1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК);

2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК);

3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування таких рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений ОСОБА_4 посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, однак при цьому не обґрунтовує своїх доводів незаконності ухвали апеляційного суду в аспекті ст. 413 КПК, а відтак й необхідності її скасування на підставі, передбаченій п. 2 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу.
Так, не погоджуючись з рішенням суду щодо правильності його засудження за ч. 3 ст. 187 Кримінального кодексу України, ОСОБА_4 зокрема, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Оскільки суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, переглядає судові рішення згідно ст. 433 КПК у межах касаційної скарги, відсутність у поданій скарзі правового обґрунтування заявлених вимог перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Всупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга не містить чітких вимог до суду касаційної інстанції, викладених у відповідності з положеннями ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.

Так, за результатами скасування судового рішення касаційний суд призначає новий розгляд в суді першої чи апеляційної інстанції, або закриває кримінальне провадження. Проте не наділений повноваженнями скасувати судове рішення та постановити нове.

Вказане позбавляє можливості встановити дійсну позицію засудженого ОСОБА_4 щодо результатів касаційного розгляду.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню.
Враховуючи викладене і керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів
постановила:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_3