Постанова
Іменем України
17 липня 2018 року

м. Київ
справа № 263/5194/15-к
провадження № 51-1628км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засуджених ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
захисників ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),
ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги з доповненнями засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 березня 2016 року та вирок Апеляційного суду Донецької області від 01 вересня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000512 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 296, пунктами 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України,
та ОСОБА_6 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочинів, передбачених пунктами 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 296 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 березня 2016 року визнано винуватими і засуджено: ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років, за п.п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років; ОСОБА_6 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років, за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Цим же вироком визнано невинуватими та виправдано ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.
Ухвалено стягнути: із засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у солідарному порядку на користь ОСОБА_10 на відшкодування матеріальної шкоди 15 000 грн; із засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у дольовому порядку на користь ОСОБА_10 на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн, а саме по 50 000 грн із кожного.
Вироком Апеляційного суду Донецької області від 01 вересня 2016 року апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_11 залишено без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задоволено частково. Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 у частині призначеного покарання скасовано, ОСОБА_7 призначено покарання: за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 років, за пунктами 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі. У решті вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишено без змін.
Згідно з вироком місцевого суду приблизно о 01 годині 08 лютого 2015 року ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в квартирі АДРЕСА_3 під час конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_12 , та бажаючи настання її смерті, став умисно наносити численні удари руками і ногами в область голови, обличчя, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок потерпілій ОСОБА_12 . Після чого взяв ніж в руку і умисно наніс ним декілька ударів в ліве стегно, ліве вухо, по обох кистях потерпілої, заподіявши останній тілесні ушкодження. Потім ОСОБА_7 витягнув потерпілу ОСОБА_12 в оголеному вигляді з квартири і залишив біля гаража, розташованого у районі будинку АДРЕСА_4 , де вона померла від спричинених їй тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_12 настала внаслідок набряку головного мозку з вклиненням його стовбурового відділу у великий потиличний отвір, зумовлений закритою черепно-мозковою травмою, що супроводжувалася крововиливами під м`які та тверду оболонки головного мозку.
В період приблизно з 01 год. до 01 год. 15 хв. 10 лютого 2015 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля буд. № 18 на вул. Георгіївській в Центральному (Жовтневому) районі м. Маріуполя, діючи умисно, нанесли удари руками в область голови ОСОБА_13 , а ОСОБА_7 також наніс ОСОБА_13 декілька ударів дерев`яною тростиною по голові.
Після зазначених дій ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_13 прийшли до скверу, розташованого за Драмтеатром на площі Театральна, 1 у Центральному (Жовтневому) районі міста Маріуполя, де у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виник умисел на вчинення вбивства ОСОБА_13 . Так, ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи на меті умисел на протиправне позбавлення життя ОСОБА_13 , приблизно о 02 годині 10 лютого 2015 року, знаходячись на території прилеглій з південної сторони до фонтану, розташованого у сквері Драматичного театру, за адресою: площа Театральна, 1 у Центральному (Жовтневому) районі м. Маріуполя, в момент, коли ОСОБА_13 сидів на лавці, ОСОБА_7 завдав йому не менше 2 ударів рукою і удар ногою в область голови потерпілого. Коли від цих дій ОСОБА_13 впав на тротуарну плитку, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , діючи узгоджено, продовжили наносити удари ногами в область голови потерпілого, при цьому кожен наніс не менше трьох ударів. Потім, ОСОБА_7 дістав ніж, який був при ньому, попросив ОСОБА_6 тримати голову ОСОБА_13 для того, щоб він міг безперешкодно нанести удар ножем в шию потерпілого. Продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на позбавлення життя ОСОБА_13 , ОСОБА_6 став утримувати за голову потерпілого, а ОСОБА_7 наніс останньому удар ножем в область шиї. Потім ОСОБА_7 передав ніж ОСОБА_6 та наступив на голову потерпілого, притиснувши її до землі, а ОСОБА_6 завдав приблизно сім ударів ножем в область шиї ОСОБА_13 , також завдав удар ножем в область задньої поверхні тулуба потерпілого. Після чого ОСОБА_7 з метою доведення спільного з ОСОБА_6 умислу на позбавлення життя ОСОБА_13 в цьому ж місці демонтував сміттєву урну, якою завдав близько шести ударів в область голови потерпілого.
Своїми спільними, узгодженими діями ОСОБА_7 і ОСОБА_6 заподіяли потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани шиї у середньому відділі справа, з ушкодженням м`яких тканин шиї та загальної сонної артерії, забійних ран перед правою ушною раковиною у мочки, в області правої щоки, на підборідді справа, на кінчику носа справа, на підборідді у центрі, різаних ран по передній поверхні шиї у верхньому відділі справа, у середньому та нижньому відділах зліва; колото-різаних ран по передній поверхні шиї праворуч у верхньому та нижньому відділах зліва; колото-різаних ран по передній поверхні шиї праворуч у верхньому та нижньому відділах, в поперековій області справа у проекції 3-го поперекового хребта; саден обличчя та шиї.
ОСОБА_7 і ОСОБА_6 припинили завдавати ударів потерпілому, переконавшись, що від їх дій неминуче настане смерть потерпілого. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_13 помер на місці. Причиною смерті ОСОБА_13 стало колото-різане поранення середнього відділу шиї справа з ушкодженням загальної сонної артерії, яке ускладнилося зовнішньою кровотечею, що призвела до гострого недокрів`я внутрішніх органів.
Приблизно о 02 год. 30 хв. 10 лютого 2015 року після скоєння в групі осіб з ОСОБА_7 умисного вбивства ОСОБА_13 , ОСОБА_6 діючи умисно, перебуваючи біля лавочки у фонтана, у сквері Драматичного театру на АДРЕСА_5 , таємно, шляхом вільного доступу з кармана куртки викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_13 , на загальну суму 750 грн, після чого з місця скоєння злочину втік, розпорядившись в подальшому викраденим майном на свій розсуд.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_7 посилається на однобічність, неповноту судового розгляду кримінального провадження, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Зазначає, що матеріали кримінального провадження сфальсифіковані, висновки суду ґрунтуються на припущеннях, він вбивства потерпілої ОСОБА_12 не вчиняв, а вбивство потерпілого ОСОБА_13 скоїв сам, без участі ОСОБА_6 . Стверджує, що судами не враховано, що органи досудового розслідування застосовували до нього недозволені методи слідства, що у потерпілої ОСОБА_12 під час огляду у долоні було виявлено світле волосся, а він має чорний колір волосся, що матеріали кримінального провадження містять суперечності щодо дати та часу смерті потерпілої ОСОБА_12 , а апеляційний суд, скасувавши вирок частково, на думку засудженого, порушив вимоги ст. 420 КПК України.
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_14 , посилаючись на незаконність вироку апеляційного суду від 01 вересня 2016 року, просить його скасувати. Зазначає, що судами при визнанні його винним не враховано, що органами досудового розслідування до нього застосовувались недозволені методи слідства, згідно показань ОСОБА_7 вбивство потерпілого ОСОБА_13 він вчинив сам. Стверджує, що вбивства він не вчиняв, будь-яких тілесних ушкоджень на руках не мав, що спростовує висновки суду про заподіяння ним ушкоджень потерпілому руками, крадіжку речей не скоював, а висновки суду апеляційної інстанції не відповідають висновкам, викладеним в ухвалі місцевого суду.
Позиції інших учасників судового провадження
Засуджені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтримали подані касаційні скарги.
Прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційні скарги в частині недотримання апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України, просила вирок апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 2 ст. 420 КПК України вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.
Мотивувальна частина судового рішення суду апеляційної інстанції має містити аналіз доказів і докладні мотиви прийнятого рішення. При цьому необхідно проаналізувати і співставити з наявними у кримінальному провадженні і додатково поданими матеріалами всі доводи апеляційних скарг і на кожен із них дати вичерпну відповідь. Висновки суду повинні мати посилання на відповідний матеріальний або процесуальний закон.
Рішення суду апеляційної інстанції, що не містить вмотивованих висновків на доводи апеляційної скарги з питань про доведеність або недоведеність обвинувачення, кваліфікацію злочину, про міру покарання, не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Суд апеляційної інстанції при розгляді даного провадження не дотримався цих вимог закону.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_11 , прокурор ОСОБА_15 , не погоджуючись із вироком місцевого суду, подали апеляційні скарги.
При цьому засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_11 зазначали про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, що ОСОБА_6 вбивства ОСОБА_13 не вчиняв, а лише розбороняв останнього з ОСОБА_7 , що показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 працівників міліції, не можуть бути допустимими доказами, що судом безпідставно враховано показання потерпілої ОСОБА_19 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , які не були очевидцями події злочину, та не взято до уваги показання ОСОБА_7 , який зізнався у вчиненні вбивства ОСОБА_13 та детально розповів про обставини скоєння даного злочину. Також засуджений та його захисник указували на те, що під час досудового розслідування на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 чинився тиск.
Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі порушував питання про повторне дослідження судом апеляційної інстанції доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження, та зазначав, що він повністю визнав винуватість у вчиненні злочину щодо ОСОБА_13 , сприяв розкриттю цього злочину, однак судом йому призначено надто суворе покарання. Також ОСОБА_7 указував, що вбивства ОСОБА_12 він не вчиняв, що під час першого допиту йому не було надано захисника, що не встановлено точної дати та часу смерті ОСОБА_12 , а судом першої інстанції при постановленні обвинувального вироку безпідставно взято до уваги одні докази і відкинуто інші.
Прокурор подав апеляційну скаргу на вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 лише з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальним правопорушенням та особам засуджених, внаслідок чого останнім було призначено надто м`яке покарання.
Проте, як убачається зі змісту вироку апеляційного суду, апеляційний суд не виклав всіх доводів, наведених в апеляційних скаргах, та частково задовольнивши апеляційну скаргу прокурора і залишивши без задоволення апеляційні скарги засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їхнього захисника ОСОБА_11 , не зазначив підстав, із яких їх визнано необґрунтованими. Апеляційний суд обмежився перерахуванням доказів, на які є посилання у вироку, і загальним формулюванням про правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за якими вони визнані винуватими, не розкрив суті зібраних у провадженні доказів, не проаналізував їх у контексті з конкретними доводами апеляційних скарг, та не розглянув усіх доводів, викладених у них.
Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що вирок апеляційного суду не можна визнати обґрунтованим, оскільки завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті; ігнорування судом аргументів сторони є грубим порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та судової практики, а тому вирок Апеляційного суду Донецької області від 01 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підлягає скасуванню.
У зв`язку з вказаним істотним порушенням норм кримінального процесуального законодавства, передбаченим ч. 1 ст. 412, ч. 2 ст. 420 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для надання оцінки доводам касаційних скарг в іншій частині, а тому касаційні скарги з доповненнями засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню.
При новому апеляційному розгляді слід виконати усі вимоги чинного законодавства, перевірити доводи, на які посилаються учасники процесу, та навести мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд

ухвалив:
Касаційні скарги з доповненнями засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Донецької області від 01 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3