Справа № 140/2237/17
Провадження №11-кп/772/751/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2018 року м. Вінниця

Апеляційній суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянув «13» липня 2018 року розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000356 від 08.07.2017 року по обвинуваченню неповнолітнього

ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , українця ,
громадянина України , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 296 КК України,

За участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_7
обвинуваченого : ОСОБА_6
захисника адвоката: ОСОБА_8
законного представника
обвинуваченого : ОСОБА_9
потерпілого: ОСОБА_10
захисника адвоката: ОСОБА_11

за апеляційними скаргами прокурора кримінальному провадженні ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_10 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2018 року, -
В С Т А Н О В И В :
Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2018 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч.1 ст. 296 КК України та призначено покарання:
-за ч.1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі;
- за ч.1 ст. 296 КК України визнано винним та звільнено від покарання в зв`язку з неможливістю призначення покарання за скоєний злочин.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточну міру покарання ОСОБА_6 призначено у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75-78, 104 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік.
Відповідно ч.ч.1,2 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого постійного місця проживання.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь районного бюджету , грошові кошти у розмірі 7 240, 86 грн., в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого від злочину.
Стягнуто з ОСОБА_9 матеріальної шкоди у сумі 6078,33 грн. та моральної шкоди у сумі 3000 грн. в рахунок відшкодування шкоди заподіяної неповнолітнім ОСОБА_6 .

Як встановлено судом, ОСОБА_6 , 06.07.2017 близько 22:30 год. перебуваючи у громадському місці, а саме: поблизу Будинку культури, що розташований за адресою: вул. Шкільна, с. Бугаків Немирівського району Вінницької області, зустрів ОСОБА_10 та маючи намір на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство), ігноруючи загальноприйняті елементарні норми поведінки та моральні принципи у суспільстві, використовуючи малозначний привід, наніс останньому один удар кулаком правої руки в область тулубу спереду, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота з розривом печінки, яка ускладнилася внутрішньочеревною кровотечею.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 170 від 21.07.2017 дані ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили загрозливі для життя явища в момент його заподіяння.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 ставить питання про скасування вироку Немирвіського районного суду Вінницької області від 11.05.2018 року відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 296 КК України внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову прокурора в інтересах Немирівської Центральної районної лікарні. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч.1 ст. 296 КК України визнати винуватим ОСОБА_6 та звільнити від покарання , в зв`язку із неможливістю його призначення. На підставі ст. ст. 75-78, 104 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання із встановленням іспитового строку 1 рік, на підставі п.п.1,2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Цивільний позов прокурора в інтересах Немирівської центральної районної лікарні про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину, задовольнити та стягнути з ОСОБА_9 , на користь районного бюджету грошові кошти у розмірі 7 240 грн. 86 коп. в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого від злочину. В решті вирок суду залишити без змін.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 ставить питання про скасування вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 11.04.2018 року відносно ОСОБА_6 , за ч.1ст. 121, ч.1 ст. 296 КК України через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та призначити покарання в межах санкції статей. Стягнути на його користь з ОСОБА_9 у відшкодування моральної шкоди у сумі 100000 грн. та понесені ним судові витрати.

Свої вимоги потерпілий мотивував тим, що покарання, яке призначено ОСОБА_6 є дуже м`яким з огляду на тяжкість злочину, тяжкість наслідків для його здоров`я, оскільки довгий період часу він лікувався та продовжує лікуватись і на даний час.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_13 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 , які заперечили проти апеляційних скарг, потерпілого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_11 , які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, міркування прокурора, який вважає вирок суду першої інстанції незаконним, перевіривши матеріали кримінального провадження, які були дослідженні судом першої інстанції, суд вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та потерпілого підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з вимогами ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ст.374 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок і повертає справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, якщо при розгляді справи в суді першої інстанції були допущені такі істотні порушення кримінально-процесуального закону, які виключили можливість постановлення вироку.
За змістом ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями кримінально процесуального закону вважаються незастосування або неправильне застосування вимог КПК, що забезпечують права та законні інтереси учасників кримінального провадження.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Вказані вимоги чинного законодавства не були виконані судом першої інстанції.

За змістом ч.3 ст. 349 КПК України, суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і зобов`язаний перед ухваленням такого рішення з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З матеріалів кримінального провадження, зокрема із вироку суду, журналу судового засідання та звукозапису фіксації судового процесу вбачається, що судовий розгляд відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 було проведено у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Як з`ясовано апеляційним судом неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 в суді першої інстанції взагалі не допитувався за фактом скоєння злочинів, передбачених ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 296 КК України , що підтверджується вироком і аудиозаписом судового засідання, а тому вказана норма не могла бути до нього застосована, оскільки відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого ст. 381 КПК України.
Частина 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення Кримінального процесуального Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.
Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, забезпечення права на захист та доступ до правосуддя.
Таким чином, враховуючи положення ст. 7, 9 КПК України та встановленого факту неналежного виконання районним судом вимог ст. 349 КПК України при проведенні судового розгляду, який суперечив вимогам положень ст. 2 КПК України, фактично позбавив гарантованих цим Кодексом прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, колегія суддів вважає наведені порушення вимог кримінального процесуального закону істотними та у відповідності до положень ч. 6 ст. 9 КПК України та ст. ст. 409, 410, 411, 412, 413, 415 КПК України, визнає їх підставою для скасування вироку суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, в іншому складі суду.
Статтею 485 КПК України передбачено, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, крім обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, також з`ясовуються :повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього, стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно врахувати при індивідуалізації відповідальності чи обранні заходу виховного характеру. За наявності даних про розумову відсталість неповнолітнього, не пов`язану з психічною хворобою, повинно бути також з`ясовано, чи міг він повністю усвідомлювати значення своїх дій і в якій мірі міг керувати ними; ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння; умови життя та виховання неповнолітнього; наявність дорослих підбурювачів та інших співучасників кримінального правопорушення.

Цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не дотримався.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу розясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення ( рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо предявленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Крім цього, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, суд у мотивувальній частині вироку повинен зазначити доводи на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Однак, суд, провівши судове засідання в спрощеному порядку, не зазначив у вироку показання обвинуваченого ОСОБА_6 , а лише вказав, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винним та підтвердив обставини справи, які описані у обвинувальному акті, що неможливо сприймати як зазначення доводів на підтвердження встановлених судом обставин.
Незважаючи на вказані вище обставини, суд першої інстанції на зазначені порушення вимог закону уваги не звернув, розглянув справу в порядку вимог ч. 3 ст. 349 КПК України та ухвалив обвинувальний вирок.
Вказані порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку апеляційного суду взагалі перешкоджали розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_6 та унеможливлювали за результатами такого судового розгляду ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому з урахуванням положень ст. ст. 2, 7, 9, 415 КПК України, апеляційний суд визнає їх істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанці

Оскільки суд першої інстанції не досліджував докази в повному обсязі, апеляційний суд позбавлений можливості їх повторно дослідити. Вказані обставини тягнуть за собою скасування вироку з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, під час якого слід повно та об`єктивно дослідити всі докази в їх сукупності, зібрані в ході досудового розслідування та ухвалити законне рішення, врахувавши апеляційні вимоги прокурора щодо правильної кваліфікації дій ОСОБА_6 .
Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
У зв`язку зі скасуванням вироку по вказаним підставам, апеляційний суд не входить в обговорення доводів апеляційної скарг прокурора та потерпілого, які необхідно перевірити при новому розгляді кримінального провадження по суті суду першої інстанції, усунувши вказані порушення, з дотриманням вимог закону перевірити доводи, зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого та постановити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407,412, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, прокурора Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_12 - задовольнити частково.

Вирок Немирівського суду Вінницької області від 11.04.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 296 КК України скасувати, в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Призначити новий розгляд кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000356 від 08.07.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 296 КК України , у Немирівському районному суді Вінницької області .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_14 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом: