Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

30 жовтня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі :

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

З участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

Прокурора ОСОБА_5

Обвинуваченого ОСОБА_6

Захисника-адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000034 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колки Маневицького району Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 ,обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 червня 2018 року затверджено угоду від 26 січня 2018 року із внесеними змінами від 07 червня 2018 року про визнання винуватості, укладену між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_6 , якого визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України з призначенням покарання: за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 305 КК України із застосуванням ст. 69 КК України п`ять років позбавлення волі без конфіскації майна; за ч. 2 ст. 306 КК України із застосуванням ст. 69 КК України чотири роки позбавлення волі без позбавлення права обіймати посади чи займатись певною діяльністю та без конфіскації майна; за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України чотири роки позбавлення волі без конфіскації майна; за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України чотири роки і шість місяців позбавлення волі без конфіскації майна; за ч. 1 ст. 263 КК України три роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання п`ять років позбавлення волі без застосування додаткових покарань у виді конфіскації майна та без позбавлення права обіймати посади чи займатись певною діяльністю.
Прийнято рішення рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_6 з моменту його затримання 12 серпня 2017 року, зарахувавши попереднє ув`язнення в строк покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі та постановлено стягнути із ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, понесені на залучення експертів в сумі 58058 грн. 23 коп.

Захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна обвинуваченого ОСОБА_6 , яке належить йому на праві приватної власності, а саме житлового приміщення, що розташоване в АДРЕСА_1 , скасовано.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_6 , в період 2016-2017 років, в порушення вимог Закону України Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори та інших нормативно-правових актів, за розробленим планом довготривалого здійснення злочинної діяльності, вступив в злочинну змову із невстановленою досудовим розслідуванням особою, направлену на вчинення ними злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, незаконного переміщення їх через митний кордон України, з метою збуту та збуту в особливо великих розмірах, та вчиняв контрабандне переміщення наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів в Україну, а також незаконно їх придбавав, пересилав, зберігав з метою збуту та збував по всій території держави.

Крім того, ОСОБА_6 , придбавши у невстановлений досудовим розслідуванням період пістолет марки Stalker 917 S серійний номер НОМЕР_1 , який є ручною нестандартною гладкоствольною вогнепальною зброєю, зберігав його без відповідного дозволу в салоні автомобіля марки Nissan Teana д.н.з. НОМЕР_2 до 12.08.2017 моменту вилучення співробітниками УСБУ в Рівненській області.

У поданій апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник-адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи узгоджену сторонами міру покарання ОСОБА_6 , покликається на порушення судом вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, якою передбачено вирішення питання про розподіл процесуальних витрат, зокрема, витрат на залучення експерта, сума яких значно перевищує визначену суму в угоді. Доводить, що сторонами кримінального провадження була узгоджена міра покарання ОСОБА_6 без застосування додаткових покарань, зокрема у виді конфіскації майна, однак резолютивна частина вироку містить посилання щодо конфіскації грошових коштів в сумі 8930 доларів США та 5130 грн, які вилучені під час обшуку квартири ОСОБА_6 , а також повернення транспортного засобу ТОВ Автокредит плюс. Вказує, що суд вийшов за межі угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, призначивши фактично ОСОБА_6 додаткову міру покарання конфіскацію майна, яке належить іншим особам, як власникам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що було встановлено під час досудового розслідування. Просить змінити вирок в частині вирішення питання щодо речових доказів у справі та стягнути із ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, понесені на залучення експертів, в сумі 28207 грн. 58 коп.

Іншими учасниками судового провадження вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який визнав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_6 за вказаних у вироку обставин кримінальних правопорушень, передбачених 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України та призначення йому міри покарання, затверджені в порядку укладення угоди між прокурором та підозрюваним, ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, а тому апеляційний суд їх не досліджує.

Згідно ст. 394 КПК України, існують певні обмеження в частині можливості оскарження вироку на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим, але ці обмеження не стосуються можливості оскаржити рішення суду в частині вирішення процесуальних витрат та долі речових доказів, що насамперед забезпечує учасникам судового розгляду доступ до правосуддя, і, зокрема, така можливість передбачена ч. 2 ст. 126 КПК України.

Вказана норма закону є спеціальною по відношенню до правової норми ст. 394 КПК України і підлягає застосуванню у цьому конкретному випадку.

Як слідує з вироку та технічного звукозапису судового засідання, судом першої інстанції перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості повністю виконано вимоги ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України.

Поряд з цим, ухвалюючи вирок на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_6 , суд першої інстанції допустився помилки стосовно розподілу процесуальних витрат, зокрема, витрат на залучення експерта, зазначених в обвинувальному акті, відповідно до положень п. 8 ч. 2 ст. 291 КПК України.

За змістом ст. 374 КПК України, в разі визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення, суд стягує з винної особи на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як вбачається з обвинувального акту у даному кримінальному провадженні ( т. 17 а. с. 32-33), він містить відомості про залучення експертів при проведенні експертиз під час досудового розслідування щодо ОСОБА_6 , розмір витрат яких складає 28207 грн. 58 коп, про що правомірно наголошується апелянтом в апеляційній скарзі та при її розгляді.

Однак, оскаржуваний вирок на підставі угоди про визнання винуватості ОСОБА_6 містить рішення щодо загальної суми витрат на залучення експертів - 58058 грн. 23 коп. при проведенні експертиз, частина яких, як зазначив прокурор при апеляційному розгляді, не стосується підозрюваного ОСОБА_6 .

За таких обставин, вирок в цій частині є незаконним, і, відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підлягає зміні, із зменшенням суми стягнення процесуальних витрат з 58058 грн. 23 коп. до 28207 грн. 58 коп.

Що ж до покликання захисника-адвоката ОСОБА_10 стосовно неправильності вирішення судом першої інстанції долі речових доказів - грошових коштів в сумі 8930 доларів США і 5130 грн та транспортного засобу марки Nissan Teana реєстраційний номер НОМЕР_2 , які, на його думку, повинні бути повернуті власникам - ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Згідно ч. ч. 9, 10 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. Під час вирішення питання щодо спеціальної конфіскації, насамперед, має бути вирішене питання про повернення грошей, цінностей та іншого майна власнику (законному володільцю) та/або про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції в порядку ст. 100 КПК України прийняв рішення щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, застосувавши спеціальну конфіскацію грошових коштів в сумі 8930 доларів США і 5130 грн, а транспортний засіб марки Nissan Teana реєстраційний номер НОМЕР_2 повернув власнику - ТОВ Автокредит плюс.

На момент затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним ОСОБА_6 суду не надано належних доказів, що підтверджують приналежність вказаних коштів, які, згідно протоколу обшуку, були вилучені за місцем проживання ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , як власнику.

Не надано таких доказів апелянтом та прокурором і суду апеляційної інстанції.

Що ж стосується вимоги про повернення транспортного засобу марки Nissan Teana, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 , яка, згідно наданих апеляційному суду захисником доказів, повністю виконала свої фінансові зобов`язання перед ТОВ Автокредит плюс за договором фінансового лізингу № RO00А! від 29.04.2014 року, колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 не позбавлена права звернення із відповідною письмовою заявою до ТОВ Автокредит плюс - власника майна на момент затвердження угоди, щодо повернення транспортного засобу із подальшим переоформленням свого права власності на нього, а ТОВ Автокредит плюс зобов`язане повернути вказаний транспортний засіб ОСОБА_8 , внаслідок сплати заборгованості за договором фінансового лізингу.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 із внесеними доповненнями задовольнити частково.

Вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 червня 2018 року стосовно ОСОБА_6 змінити.

Зменшити суму стягнення із ОСОБА_6 процесуальних витрат, понесених на залучення експертів, з 58058 грн. 23 коп. до 28207 грн. 58 коп.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з моменту проголошення повного тексту ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3