Справа № 457/77/16-к
провадження №1-кп/457/16/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Трускавці кримінальне провадження № 438/77/16-к (провадження 1-кп/457/6/18) про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000677 від 04.12.2015 року щодо обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Івано-Франківська, українця, громадянина України, розлученого, з середньою освітою, приватного підприємця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України ,-

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

захисника обвинуваченого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

В С Т А Н О В И В:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 27.11.2015року о 21 год. 35 хв. керуючи автомобілем марки «Рeugeot:-107 1OE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким він рухався по вул. Стебницькій у м. Трускавці в напрямку м. Стебник та неподалік будинку № 95А зупинився перед пішоходом ОСОБА_5 , який знаходився на смузі руху його автомобіля. В подальшому, з метою нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень та усвідомлюючи, що своїми діями може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілому і свідомо припускаючи її настання, умисно здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , в результаті чого, останній опинився на капоті автомобіля. Водночас в подальшому обвинувачений ОСОБА_3 різко натиснув на педаль тормозу, внаслідок чого, потерпілий впав на асфальтоване дорожнє покриття та отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що були небезпечними для життя в час їх заподіяння.

Таким чином, ОСОБА_3 умисно наніс тілесне ушкодження потерпілому, що небезпечне для його життя в момент заподіяння, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України, а саме, заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження.

В судовових засіданнях обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, пояснивши, що він 27.11.2015 року у вечірній час він відвозив свою дівчину в м. Стебник. На ділянці дороги по вул.. Стебницькій він побачив посеред дороги людину та зупинив свій автомобіль. Потерпілий підійшов до автомобіля і він запитав його " що сталось?", на що потерпілий нічого не відповів, а розвернувся і сів на передній капот його автомобіля. Він включивши задню передачу від`їхав назад близько 10 метрів. Потерпілий підійшов знову до автомобіля, вискочив йому на капот та вдарив кулаком по лобовому склі, внаслідок чого лобове скло отримало тріщини. Він вирішив втікати, оскільки переживав за своє здоров`я, свій автомобіль та здоров`я своєї дівчини. Він натиснув на газ, але потерпілий тримався за сколоочисні щітки, перебуваючи на капоті автомобіля. Проїхавши певну відстань, він затормозив і потерпілий скотився з капоту на асфальт. Також обвинувачений пояснив, коли він побачив людину на автодорозі, він міг її об`їхати, але на його думку потерпілий міг кинутись під колеса автомобіля. Крім того, обвинувачений висловив свою думку, що він не повинен був об`їхати потерпілого та дав йому зрозуміти, що йому потрібно їхати вперед по дорозі. Його дії спрямовані були на захист, оскільки на нього напали.

Незважаючи на невизнання обвинуваченого своєї вини, його вина доводиться наступними доказами, безпосередньо досліджені судом, а саме:

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що 27.11.2015 року він йшов пішком по вул. Стебницькій і зупиняв будь-який автомобіль. Він зупиняв автомобіль обвинуваченого, розтавивши руки в сторони та знаходився на проїзджій частині дороги. Обвинувачений зупинився. Він в даному автомобілі впізнав автомобіль свого товариша, але за кермом був не його товариш ОСОБА_7 , а обвинувачений. Він попросив обвинуваченого підвезти його в м. Стебник, але обвинувачений йому відмовив, тому він став перед автомобілем. Обвинувачений рушив автомобілем, він опинився на капоті, а пізніше на асфальті.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що вона зі своїм хлопцем 27.11.2015 року їхали з м. Трускавця в м. Стебник. По дорозі біля заправки вони побачили мужчину на дорозі. Обвинувачений зупинив автомобіль, а цей мужчина сів на капот. Пізніше потерпілий взявся за сколоочисники, трохи проїхав на капоті та впав з капоту. Коли обвинувачений відїхав назад, потерпілий встав з капоту, але ОСОБА_9 ще раз під`їхав до нього впритул, тоді потерпілий ліг на капот та вдарив рукою в лобове скло, яке трісло. Після цього ОСОБА_9 поїхав вперед з потерпілим, який тримався за склоочисник і загальмував, після чого потерпілий скотився з капоту разом з склоочисником. Коли потерпілий впав, вони викликали поліцію та швидку допомогу.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що вона працює медичною сестрою в Дрогобицькій міській лікарні. При поступлені потерпілого в Дрогобицьку міську лікарню, вона діагнозу йому не встановлювала, а тільки прочитала з книги, що написав лікар та повідомила поліцію.

Допитаний в судовому засіданні в якості експерта ОСОБА_11 підтвердив висновок комісійної судової-автотехнічної експертизи від 25.10.2017 року та пояснив, що обвинувачений правил дорожнього руху не порушував, на відміну від потерпілого, якому було заборонено виходити на проїзджу частину дороги. Дії обвинуваченого та потерпілого після зупинки автомобіля обвинуваченим, не потребують спеціальних знань в галузі судової автотехніки, а являються з`ясуванням відносин між собою.

Крім того, винуватість ОСОБА_3 стверджується письмовими доказами, які безпосередньо досліджені судом, а саме:

1.Заявою на ім`я начальника Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 від ОСОБА_5 від 03.12.2015 року про те, що 27.11.2015 року невідомим громадянином здійснено наїзд на нього, внаслідок чого він отримав черепно-мозгову травму. (а.к.п. 5).

2.Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.11.2015 року згідно якого ОСОБА_3 просив прийняти міри до невідомої особи, який накинувся на його автомобіль, розбив лобове скло та зірвав склоочисник (а.к.п. 14).

3.Протоколом огляду місця події від 27.11.2015 року згідно якого проводився огляд проїзджої части дороги по вул. Стебницькій у м. Трусквці, неподалік будівлІ під № 95А, місце вчинення ДТП (а.к.п. 15-16).

4.Запитом слідчого про надання інформації до Трускавецької міської ради за № 077611 від 04.12.2015 року з проханням надання файлів відеозаписів подій з камери відео спостереження, як встановлена по вул.. Стебницькій в м.Трускавці, поблизу ТКО «Комфорт сервіс» за період часу з 21.30 год по 22.00 год 27.11.2015 року (а.к.п. 23).

5.Відповіддю міського голови м.Трускавця на запит слідчого за № 18/29-2952/1 від 04.12.2015 року, згідно якої слідчому було скеровано відео файли з відео спостереження, з камер які встановлені по вул.. Стебницькій в м.Трускавці, поблизу ТКО «Комфорт сервіс» за період часу з 21.30 год по 22.00 год 27.11.2015 року (а.к.п. 24).

6.Протокол огляду предмета від 10.12.2015 року, згідно якого було проведено огляд ДВД диск із файлами відеозапису подій за 27.12.2015 року, які зафіксували камери відео спостереження по вул. Стебницькій поблизу повороту на с. Станиля з фото таблицею (а.к.п. 25-30).

7.Постановою про приєднання речових доказів від 10.12.2015 року, згідно якої ДВД диск із файлами відеозапису подій за 27.11.2015 року було визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінальному провадженні № 0000677 від 04.12.2015 року (а.к.п. 31).

8.Постановою про призначення судово-медичної експертизи від 04.12.2015 року згідно якої було призначено судово-медичну експертизу тілесних ушкоджень, які мались на тілі ОСОБА_5 отриманих внаслідок ДТП (а.к.п. 41).

9.Висновком експерта № 727 від 04.12.2015 року, згідно якого у ОСОБА_5 мались тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжкого тілесного ушкодження, як такі, що були небезпечними для життя в час їх заподіяння (а.к.п. 42-43).

10.Відповіддю з Дрогобицької міської лікарні за № 1443 від 07.12.2015 року на запит слідчого з якої вбачається, що ОСОБА_5 , 1973 р.н., знаходився на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному віділенні Дрогобицької МЛ № 1 з 30.11.2015 року з діагнозом: відкрита черепно-мозкова травма. Перелом склепіння та основи черепа. Забій головного мозку середнього ступеню. Субарахноїдальний крововилив. (а.к.п. 44).

11.Довідкою з Дрогобицької міської лікарні № 1 за № 1543 від 28.12.2015 року, про те, що вартість лікування стаціонарного хворого ОСОБА_5 в нейрохірургічному відділенні становить 2394.00 грн. (а.к.п. 46).

12.Протоколом огляду предмета від 04.12.2015 року згідно якого було проведено огляд СД диска із файлами відеозапису подій за 27.12.2015 року, які зафіксувала камера відео реєстратора автомобіля марки «Пежо 107» під керуванням ОСОБА_3 з фото таблицею (а.к.п. 69-73).

13.Постановою про приєднання речових доказів від 24.12.2015 року, згідно якої СД диск із файлами відеозапису подій за 27.11.2015 року, які зафіксувала камера відео реєстратора автомобіля марки «Пежо 107» під керуванням ОСОБА_3 було визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінальному провадженні № 0000677 від 04.12.2015 року (а.к.п. 31).

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 29 червня 1990 року з послідуючими змінами «Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при постановлені вироку суддя повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п.150, п.253).

Аналізуючи безпосередньо досліджені докази у судовому засіданні суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення вважає, що винуватість ОСОБА_3 поза будь яким сумнівом доведена, оскільки він умисно наніс тілесне ушкодження потерпілому, що небезпечне для його життя в момент заподіяння і його дії кваліфікує за частиною 1 статті 121 КК України.

Відповідно до ст. 121 КК України з об`єктивної сторони тілесне ушкодження характеризується дією або бездіяльності у виді посягання на здоров`я людини, наслідками у виді спричинених тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідком.

В даному кримінальному провадженні для заподіяння тілесного ушкодження обвинуваченим було використане джерело підвищеної небезпеки автомобіль та на думку суду дії обвинуваченого по відношенню до потерпілого були протиправними.

Суд критично оцінює покази обвинуваченого ОСОБА_3 що стосується його дій спрямованих на відвернення небезпеки через напад на нього та його дівчину, а також від пошкодження його автомобіля, оскільки з пояснень самого обвинуваченого, потерпілого, з відеозаписів випливає, що на думку суду обвинувачений мав реальну можливість після зупинення автомобіля, діяти іншим шляхом для уникнення перешкоди на автодорозі шляхом об`їзду потерпілого або іншим способом, без нанесення за допомогою автомобіля тілесних ушкоджень. Вказане свідчить про те, що обвинувачений давав покази з метою уникнення від покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення.

При призначенні покарання обвинуваченому суд керується вимогами частини 2 статті 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами. Також, суд за змістом частини 1 статті 65 КК України, призначаючи покарання ОСОБА_3 за вчинене ним кримінальне правопорушення враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

У даній справі суд, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим за частиною 1 статті 121 КК України зазначає, що злочин вчинений обвинуваченим за змістом статті 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

При цьому обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до роз`янень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди зобов`язані мотивувати свої висновки щодо виду і міри покарання, яке слід призначити підсудному.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, а саме те, що він не перебуває на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога, по місцю проживання характеризується позитивно, не судимий, у потерпілого відсутні претензії матеріального та морального характеру, ним добровільно в повному розмірі відшкодовані витрати по перебуванню потерпілого на лікуванні, згідно досудової доповіді органу пробаціїї ОСОБА_3 має низький рівень вчинення повторного правопорушення та можливе виправлення його без призначення покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі, тому суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покаранні у межах санкції статті, за якою він притягається до кримінальної відповідальності у виді позбавлення волі з випробуванням, оскільки саме такий вид покарання на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження злочинів у майбутньому.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що призначення покарання у виді позбавлення волі можливе із застосуванням статті 75 КК України з урахуванням встановлених вище обставин із покладенням обов`язків передбачених статтею 76 КК України, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Що стосується заявленого цивільного позову прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Дрогобицької МЛ № 1 щодо стягнення з обвинуваченого коштів в сумі 2394.00 грн., які були затрачені на лікування потерпілого ОСОБА_5 , то в задоволенні даного цивільного позову слід відмовити, оскільки обвинуваченим добровільно сплачено кошти в розмірі 2394.00 грн. за лікування потерпілого ОСОБА_5 , що підтверджується квитанцією від 24.06.2016 року, яка знаходиться в матеріалах кримінального провадження.

Поцесуальні витрати у справі відсутні

Майно, на яке накладено арешт, відсутнє.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, ст. ст. 75, 76, ч. 1 ст. 121 КК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців, якщо він протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає обов`язки покладені на нього судом.

На підставі статті 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1)Періодично з`являтися для реєстрації до органу з питань пробації;

2)Повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Іспитовий строк рахувати з дати проголошення вироку.

Речові докази:

- ДВД диск із файлами відеозапису подій за 27.12.2015 року, які зафіксували камери відео спостереження по вул. Стебницькій в м. Трускавці поблизу повороту на с. Станиля, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження;

- СД диск із файлами відеозапису подій за 27.12.2015 року, які зафіксувала камера відео реєстратора автомобіля марки «Пежо 107» під керуванням ОСОБА_3 , який знаходиться в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Трускавецький міський суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію.

Суддя: ОСОБА_1