Справа № 344/2920/18
Провадження № 11-сс/779/188/2018
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 травня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

Мотивує такі вимоги тим, що дану ухвалу вважає незаконною, оскільки вона винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Посилається на встановлені досудовим розслідуванням обставини. Зазначає, що ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості. Вказує, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Зазначає, що відносно обвинуваченого в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області перебувають два кримінальних провадження, проте ОСОБА_8 ухиляється від явки до суду. Звертає увагу на ухвалу суду, якою його оголошено в розшук, та ухвалу слідчого судді, якою надано дозвіл на затримання з метою приводу в судове засідання. Посилається на те, що ОСОБА_8 , будучи неодноразово раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, маючи незняту і непогашену у встановленому порядку судимість за вчинення таких злочинів, на шлях виправлення не став та повторно вчинив нові умисні корисливі злочини. Окрім цього, вказує на те, що він офіційно не працює, міцних соціальних зв`язків і постійного джерела доходу не має, систематично вчиняє злочини та з метою отримання коштів може знову їх вчинити та не надав будь-якого офіційного підтвердження щодо місця свого проживання. Вказує, що слідчим суддею неналежним чином виконано вимоги ст. 178 КПК України. Вважає, що більш м`який запобіжний захід як тримання під вартою буде недостатнім для забезпечення запобігання відповідним ризикам та інші запобіжні заходи не гарантують забезпечення належної поведінки підозрюваного під час досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 травня 2018 року: відмовлено в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 ; застосовано щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та заборонено в період часу з 21:00 год. по 06:00 год. залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду; покладено на підозрюваного ОСОБА_8 відповідні обов`язки.

Слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, передбаченому ч. 2 ст. 185 КК України. Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а прокурор при розгляді клопотання довели наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, однак наявність підстав, що існують ризики переховування підозрюваного від досудового розслідування, не доведено в судовому засіданні. Проте, враховуючи вагомість наявних доказів про можливу причетність підозрюваного до кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване, можливість призначення покарання у виді позбавлення волі, представлені дані про наявність місця проживання, стан здоров`я (підозрюваний інвалід ІІІ групи), вважав, що у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України щодо ОСОБА_8 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та заборонити в період часу з 21:00 год. по 06:00 год. залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду, з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України. На переконання слідчого судді саме цей запобіжний захід дасть змогу забезпечити адекватне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та перешкодить вчиненню ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, з мотивів, викладених у ній, просив її задовольнити;

- підозрюваний ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснив, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю сестрою в будинку, який належав їх матері, що померла;

- його захисник ОСОБА_9 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, вказала, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше не з`являвся за викликом слідчого, суду, оскільки проходив курс лікування від наркозалежності, на даний час готовий виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки та запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту достатньо для досягнення цілей кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактично, апелянт висловив свою незгоду щодо обраного ОСОБА_8 виду запобіжного заходу домашнього арешту.

Оскільки під час апеляційного розгляду не знайшли своє підтвердження достатні підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції про необхідність обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є правильним.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

За приписами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого, наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Так, як вбачається з наданих матеріалів, 13 листопада 2016 року за № 0005324 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України (а.п. 5).

З цього приводу було розпочате досудове розслідування та 16 грудня 2016 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України (а.п. 24-26), про те, що він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно.

Наведені у клопотанні про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення.

Сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, копії яких долучено до клопотання, а саме копією витягу з ЄРДР за № 0005324 від 16 грудня 2016 року, копією протоколу допиту представника потерпілого (юридичної особи) ОСОБА_10 від 15 грудня 2016 року, копією протоколу огляду речей (документів, приміщень) від 14 грудня 2016 року, копією протоколу огляду місця події від 13 листопада 2016 року, копіями протоколів допитів свідків ОСОБА_11 від 13 листопада 2016 року, ОСОБА_12 від 15 листопада 2016 року, копією довідки про судимість та іншими матеріалами кримінального провадження, підтверджується обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

На думку суду апеляційної інстанції, досліджуючи матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов переконливого висновку, що наявні у провадженні докази, свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

Також, під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження доводи прокурора про наявність в даному випадку відповідних ризиків, а саме спроб підозрюваного здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.

На них вказує сукупність відомостей, які містяться в клопотанні та долучених до нього доказах: копії довідки про судимість, копіях ухвал Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, копії постанови слідчого про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного у розшук, клопотанні слідчого про дозвіл на затримання з метою приводу та ухвалі слідчого судді, якою дане клопотання задоволено.

Підставами вважати, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, є, зокрема, те, що по кримінальних провадженнях ОСОБА_8 ухилявся від явки до слідчого та суду, офіційно не працює, міцних соціальних зв`язків і постійного джерела доходу не має, систематично вчиняє злочини та з метою отримання коштів може знову їх вчинити, усвідомлює неминучість покарання за вчинення злочинів.

При цьому, на думку суду апеляційної інстанції, заявлені у клопотанні органу досудового розслідування ризики є реальними.

Таким чином, посилання суду першої інстанції на недоведеність підстав вважати, що існують ризики переховування підозрюваного від досудового розслідування, є хибним.

В той же час, таке твердження не впливає на рішення суду про необхідність застосування конкретного виду запобіжного заходу, оскільки для застування будь-якого запобіжного заходу, в тому числі і тримання під вартою, і домашнього арешту, однією із обов`язкових підстав є наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України,

Як вбачається із матеріалів, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, санкція якого передбачає показання, в тому числі, у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, що відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Також, суд першої інстанції відповідно до ст. 178 КПК України на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів в повній мірі взяв до уваги в сукупності всі дані відносно особи підозрюваного, у тому його стан здоров`я (інвалід ІІІ групи) та наявність у нього місця проживання.

Проте, як під час розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і під час апеляційного розгляду, сторона обвинувачення не навела переконливих доводів того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів як тримання під вартою, буде недостатнім та не забезпечить запобігання ризикам, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з врахуванням обставин, на які наголошує ст. 178 КПК України, слідчий суддя в рамках даного кримінального провадження прийняв рішення в про необхідність обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

На думку суду апеляційної інстанції, застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням певних обов`язків є доцільним, достатнім та таким, що відповідає меті його застосування. При цьому не порушує прав підозрюваного гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у разі порушення підозрюваним ОСОБА_8 умов застосування такого запобіжного заходу як домашній арешт, слідчим у відповідності до вимог ст. 200 КПК України може бути подано до слідчого судді клопотання про зміну запобіжного заходу на тримання під вартою.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 176-178, 181, 183, 194, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 - відмовити.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 травня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3