УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/1191/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
18 травня 2018 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Житомирі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 05 квітня 2018 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козіївка Коростишівського району Житомирської області,
в апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 10 листопада 2016 року та задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою.
Посилається на те, що спостережна комісія не врахувала, що на час працевлаштування він був хворий. За період відбування покарання не допускав порушень режиму відбування покарання, мав три заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці.
Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 05 квітня 2018 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції виходив з того, що за період часу відбування покарання в Житомирській виправній колонії (№4). з вересня 2014 засуджений не допускав порушень режиму відбування покарання, був працевлаштований, мав в 2016 році три заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Однак з 2017 року і по даний час засуджений не працевлаштований, у зв`язку з небажанням працювати.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку захисника, яка підтримала апеляційну скаргу засудженого, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції під час розгляду клопотання досліджувались матеріали особової справи засудженого ОСОБА_6 , згідно яких, а саме з витягу з протоколу засідання комісії державної установи «Житомирська виправна колонія №4» від 12.01.2018р. за №1, засудженому відмовлено у передачі матеріалів до суду щодо застосування згідно ст.81 КК України умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, так як він своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення (а.с11).
Державною установою «Житомирська виправна колонія №4» ОСОБА_6 характеризується посередньо, за час відбування покарання допустив одне порушення вимог режиму утримання, за що 30.12.2015 року із ним було проведено бесіду профілактично - виховного характеру. За сумлінну поведінку і ставлення до праці три рази заохочувався адміністрацією установи. На даний час не працевлаштований в зв`язку з небажанням працювати.
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 27.02.2014 року засуджений вироком Коростишівського районного суду Житомирської області за ч.1 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 11.07.2014 року направлений для відбування покарання в місця позбавлення волі і з вересня 2014 року відбуває покарання в Житомирській виправній колонії (№4).
Згідно роз`яснень, викладених у підпункті «а» п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, доведеність виправлення засудженого є головною умовою для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду, а не обов`язком.
Як вбачається з матеріалів провадження, засуджений в період відбування покарання характеризується посередньо та своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.
Доводи в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_6 щодо необґрунтованості ухвали суду першої інстанції, є неспроможними, не відповідають фактичним обставинам та спростовуються матеріалами провадження.
Суд першої інстанції, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 за весь час свого відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення та перевиховання, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, з чим погоджується і колегія суддів.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що ухвала суду є незаконною та підлягає скасуванню.
Керуючись ст. 404, 407,539 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 05 квітня 2018 року щодо ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: