Справа № 754/9937/18
У Х В А Л А
Іменем України

01 серпня 2018 року слідчий суддя Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

володільця майна ОСОБА_3 ,

представника володільця майна ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого СВ Деснянського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 , погодженого з прокурором Київської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 , в кримінальному провадженні № 0006377 від 21.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором Київської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0006377 від 21.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України на строк 60 діб.

Клопотання мотивує наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 20.07.2018, близько 13 год. 40 хв. в м. Києві, по вул. Братиславська, 52-Б, працівниками поліції було виявлено автомобіль «Мазда 3» р.н. НОМЕР_1 , номер двигуну якого має ознаки зміни кустарним шляхом.

20.07.2018 року, під час огляду місця події, по вул. Братиславська, 52-Б в м. Києві, вилучено автомобіль «Мазда 3» р.н. НОМЕР_1 .

21.07.2018 року відповідні відомості були внесені до ЄРДР за реєстраційним № 0006377.

21.07.2018 року автомобіль «Мазда 3» р.н. НОМЕР_1 визнаний речовими доказами у кримінальному провадженні № 0006377 від 21.07.2018р.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

В судове засідання слідчий не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив.

Враховуючи положення ч.1 ст. 172 КПК України, вважаю за можливе розглянути клопотання за відсутності слідчого.

В судовому засіданні володілець майна ОСОБА_3 та його представник проти задоволення клопотання заперечували з підстав наведених у їх письмовому клопотанні.

Вислухавши пояснення ОСОБА_3 та його представника, дослідивши надані докази, слідчий суддя дійшов наступного.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Деснянського УПГУНП у м.Києві перебуває кримінальне провадження № 0006377 від 21.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Приписами ч.5 ст. 171 КПК України визначено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Згідно п.п 2,3 ч.1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.
З матеріалів справи вбачається, що автомобіль «Мазда 3» р.н. НОМЕР_1 разом з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та двома ключами від нього були тимчасово вилучені за результатами огляду місця події, яке відбулось 20.07.2018, що підтверджується протоколом огляду місця події від 20.07.2018.

Клопотання про арешт майна було складено та направлено засобами поштового зв`язку 23.07.2018 та надійшло на адресу суду 31.07.2018.

Відповідно до ст.. 116 КПК України, процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.
Оскільки тимчасове вилучення майна відбулось в п`ятницю 20.07.2018, а клопотання подано засобами поштового зв`язку в понеділок 23.07.2018, то слідчий суддя дійшов висновку, що строк визначений п. 5 ст. 171 КПК України слідчим був дотриманий.
Крім того, слідчим суддею були дотримані строки розгляду клопотання про арешт майна, визначені ч.1 ст. 172 КПК України та строки постановлення ухвали про арешт тимчасово вилученого майна, передбачені ч.6 ст. 173 КПК України.
Таким чином, доводи представника володільця майна щодо недотримання слідчим строків передбачених ч.5 ст. 171 КПК України є необґрунтованими.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, псування, передачі, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Приписами ч.ч.10, 11 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другоїстатті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що метою накладання арешту на майно є збереженням речових доказів, а саме запобігання їх приховування, зникнення, втрати, знищення або перетворення, відчуження. Підставою для арешту майна є те, що наявні достатні підстави вважати, що вилучене майно є речовими доказами, що зберегли на собі сліди злочину та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що слідчим доведено необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно, оскільки існують підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити цей вид забезпечення кримінального провадження, а саме: тимчасово вилучене майно, про арешт якого ставить питання слідчий, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, вказане майно підпадає під ознаки речового доказу. Крім того, в підтвердження або спростування обставин, що встановлюються під час кримінального провадження по вказаним речовим доказам може бути проведена відповідна експертиза для забезпечення проведення якої необхідно їх надання.

Посилання володільця майна та його представника на безпідставність арешту всього автомобіля, оскільки двигун є його деталлю та може, у разі необхідності, від`єднаний від нього відхиляються судом, оскільки двигун є невід`ємною складовою частиною автомобіля і його експлуатація з іншим двигуном без дозволу відповідних органів заборонена.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Отже, з урахуванням вказаних положень норм КПК України, слідчий суддя вважає, що накладення арешту шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження автомобіля протягом 30 днів з дня постановлення цієї ухвали, а не 60 діб, як про це просить слідчий, є достатнім, розумним та співмірним видом заборони для виконання завдань кримінального провадження з метою остаточного вирішення питання про те, чи дійсно мала місце зміна номера двигуна в непередбачений законом спосіб.

Враховуючи викладене клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково на строк, який був визначений судом.

Враховуючи, що слідчий звернувся з клопотання про накладення арешту лише на тимчасово вилучений автомобіль, проте не звертався з клопотанням про арешт тимчасово вилученого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та двох ключів, то відповідно до п. 3 ч.1 ст. 169 КПК України та ч.5 ст. 171 КПК України вони негайно мають бути повернуті особі, у якої вони були вилучені.

Керуючись статтями 167-173 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Деснянського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 , погодженого з прокурором Київської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 , в кримінальному провадженні № 0006377 від 21.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, про накладення арешту на майно задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене під час огляду місця події 20.07.2018 року майно, а саме: на автомобіль «Мазда 3» р.н. НОМЕР_1 , шляхом заборони користування, розпорядження ним та його відчуження, протягом 30 днів з дня постановлення цієї ухвали, залишивши за адресою: м. Київ, вул. Мілютенка, 28-Б.

В іншій частині клопотання відмовити.

Негайно повернути свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та два ключі від автомобіля «Мазда 3» р.н. НОМЕР_1 особі, у якої вони були вилучені ОСОБА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Роз`яснити особам, які не були присутні під час розгляду клопотання, що вони не позбавлені можливості звернутись до суду у передбаченому законом порядку з клопотанням про скасування арешту майна.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1