Справа № 539/2840/18
Провадження № 1-кп/539/331/2018
ВИРОК
іменем України
02 жовтня 2018 року м. Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лубни кримінальне провадження щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни Полтавської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, не судимого, з середньою освітою, який не має на утриманні інших осіб, інвалідності не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , тимчасово проживаючи в будинку ОСОБА_6 , що по АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою власної наживи, таємно, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає:

- на початку березня 2018 року шляхом підбору ключа до навісного замка, проник до гаражного приміщення, за вказаною адресою, звідки таємно викрав шість туристичних наметів «Турлан» вартістю згідно висновку судової товарознавчої експертизи №1105 від 25.06.2018 р. 583,66 грн. кожен, та покинув місце події, викраденим в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 3 501,96 грн;

- в середині березня 2018 року шляхом підбору ключа до навісного замка, проник до гаражного приміщення, що по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав плиту електричну вартістю 160 грн., трубу бронзову від грамофона вартістю 420 грн., каркас від теплиці 2x4x1,8м вартістю 2 788,04 грн., та покинув місце події, викраденим в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 3 368,04 грн;

- в кінці березня 2018 року шляхом підбору ключа до навісного замка, проник до гаражного приміщення, за вказаною адресою, звідки таємно викрав ручну дрель радянського виробництва вартістю 80 грн., шість свердел із циліндричним хвостовиком загальною вартістю 114 грн., два металевих кути довжиною по 2,5м кожен загальною вагою 30 кг вартістю 219 грн., та покинув місце події, викраденим в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 413 грн;

- на початку квітня шляхом вільного доступу із домогосподарства за вказаною адресою, таємно викрав вироби із міді загальною вартістю 70 грн., електромотор до холодильника «Дніпро-2м» вартістю 400 грн., компресор до холодильника «Дніпро 2-м» вартістю 400 грн., та покинув місце події, викраденим в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 870 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, щиро покаявся та погодився з висунутим відносно нього обвинуваченням та його правовою кваліфікацією. Пояснив, що на початку березня 2018 року, проживаючи разом із співмешканкою ОСОБА_8 у АДРЕСА_2 у ОСОБА_6 , підібрав ключ до гаража та викрав шість туристичних наметів, п`ять з яких продав рибакам, а один вилучили працівники поліції. В середині березня 2018 року шляхом підбору ключа до навісного замка знову проник до того самого гаражу, звідки викрав плиту електричну, трубу бронзову від грамофону, каркас від теплиці. В кінці березня 2018 року знов шляхом підбору ключа проник до того самого гаражного приміщення, звідки викрав дрель, шість свердл, два металеві кути, загальною вагою 30 кг. Крім того, на початку квітня 2018 року шляхом вільного доступу із «врем`янки», де вони тимчасово проживали із співмешканкою, викрав вироби із міді, електромотор та компресор до холодильника «Дніпро2М». Все викрадене майно він здав на прийом металобрухту, що розташований по АДРЕСА_3 .

Цивільний позов визнав в частині моральної шкоди на суму 1000,00 грн. Просив суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що є власником домоволодіння по АДРЕСА_2 , з 1993 року. Домоволодіння складається з недобудованого будинку, жилої «врем`янки» з комунікаціями, придатної для житла, капітального гаража, сараю, вхідного погребу. Всі цінні речі він утримував в гаражі, який має металеві двері, решітки на вікнах, замок з міцною важкоперепилювальною дужкою. Він вирішив підшукати квартирантів, на початку травня 2017 року до нього звернувся ОСОБА_9 з проханням поселити хоча б тимчасово його матір ОСОБА_10 та її співмешканця ОСОБА_11 . 10.05.2017 року він вселив до «врем`янки» ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на умовах, що вони за користування житлом та меблями нічого не сплачують, а платять лише за спожиті світло та газ. Він видав їм ключі лише від житлової «врем`янки» та погребу, і дозволив користуватися одним сараєм, який не зачинявся, надвірним туалетом та душем. 28.05.2018 року він приїхав до свого будинку в село Засулля, щоб взяти будівельні інструменти, які зберігалися в гаражі. Відчинивши замок гаража своїм ключем, з`ясував, що було вчинено крадіжку багатьох цінних речей, з проникненням у приміщення гаража, без взлому замка. Ним було викликано поліцію? по факту крадіжки було відкрито кримінальне провадження. На його пропозицію до обвинуваченого щодо добровільного повернення викраденого майна або відшкодування збитків над ним тільки посміялися і сказали, що нічого відшкодовувати і повертати не збираються. Зауважив, що обвинуваченим було викрадено набагато більше майна, ніж досудовим слідством направлено до суду, загальною вартістю 120727,00 грн. Вважає, що ОСОБА_4 є підступним, цинічним, підлим та соціально небезпечним злочинцем. Зауважив, що ОСОБА_4 не розкаявся, не сприяв слідству, шкоду відшкодував тільки під час судового розгляду. Наполягав на призначенні покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 років.

Потерпілий та його представник у судовому засіданні не наполягали на задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди за умови? що буде повернутий туристичний намет, який є речовим доказом. В іншій частині цивільний позов підтримали та просили його задовольнити.

Виходячи з того, що обвинувачений винуватим себе визнав у повному обсязі за всіма інкримінованими злочинами, дав суду показання, які є логічними, послідовними та такими, що узгоджуються з обставинами, викладеними в обвинувальному акті, за відсутності заперечень з боку учасників судового провадження, суд, переконавшись у правильному розумінні учасниками процесу змісту обставин справи та наслідків недослідження всіх доказів по справі, у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та вважає достатнім обмежитися допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Суд констатує, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів доведена повною мірою, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у інше приміщення, вчинене повторно; а за ч. 2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винуватого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинуваченим вчинено корисливі злочини, які віднесені до категорії середньої тяжкості та тяжких, він раніше не судимий, не працює, не одружений, утриманців не має. При цьому, суд не бере до уваги позитивну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 за підписом голови вуличного комітету ОСОБА_13 , оскільки в судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений не проживав за місцем реєстрації досить тривалий час, а тому характеристика не може бути об`єктивною.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, відшкодування завданої шкоди.

Обставини, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, відсутні.

Згідно досудової доповіді від 13.09.2018 року, існує середній ризик повторного скоєння ОСОБА_4 кримінального правопорушення, його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе.

Наведені факти, на переконання суду, дають підстави для призначення обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, а за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

При цьому, керуючись приписами ч. 1 ст. 70 КК України, призначивши покарання за кожний злочин окремо, суд вважає необхідним визначити остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань, призначивши ОСОБА_4 остаточне покарання, визначене в межах, встановлених санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, яка передбачає більш суворе покарання, у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, яке на думку суду буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання останнього, попередження з його боку здійснення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання.

Разом з тим, суд, при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі, враховуючи тяжкість скоєних злочинів, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, пом`якшувальні обставини, його прагнення до виправлення та готовність змінювати спосіб життя, приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без відбування покарання, шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1, п.2 ч. 2 ст. 76 КК України.

21.08.2018 року потерпілий ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні пред`явив цивільний позов, в якому просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 8153,00 грн.; моральну шкоду у розмірі 16000,00 грн. та витрати на надання правової допомоги у розмірі 5000,00 грн.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Так, під час судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 відшкодував потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 7410 грн., що підтверджується копією розписки від 20.09.2018 р. З урахуванням того, що на підставі ст. 100 КПК України потерпілому як законному власнику підлягає поверненню один туристичний намет «Турлан», матеріальна шкода на час розгляду справи відшкодована цивільному позивачу в повному обсязі, а тому цивільний позов у цій частині не підлягає задоволенню. Щодо пояснень цивільного позивача з приводу заподіяння йому цивільним відповідачем матеріальної шкоди в значно більшому розмірі ніж вказано в обвинувальному акті, суд зазначає, що цивільний позов в кримінальному провадженні розглядається в межах пред`явленого обвинувачення.

З приводу вимоги про стягнення моральної шкоди, завданої скоєними злочинами потерпілому ОСОБА_6 у розмірі 16000,00 грн, яка як вбачається зі змісту цивільного позову виразилася в емоційних переживаннях, що виникли внаслідок протиправних дій відповідача, результатам чого стало погіршення стану його здоров`я, суд бере до уваги положення статей 23 та 1168 ЦК України, які передбачають право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При цьому, згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у життєвому становищі, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оцінюючи у сукупності пояснення потерпілого ОСОБА_6 , надані ним під час судового розгляду, та доводи, викладені ним у якості обгрунтування своїх вимог у мотивувальній частині цивільного позову, а також пояснення обвинуваченого і фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що в результаті скоєних злочинів потерпілий дійсно зазнав моральних, душевних страждань та потребує часу на відновлення свого психоемоційного стану.

Водночас заявлена цивільним позивачем ОСОБА_6 сума відшкодування моральної шкоди є завищеною та не відповідає реальному обсягу страждань та незручностей, тож, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про достатність відшкодування моральної шкоди на суму 4000,00 грн, у зв`язку з чим з обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» слід стягнути на користь держави судові витрати у виді судового збору у розмірі 704,80 грн.

Щодо вимоги цивільного позивача ОСОБА_6 про відшкодування на його користь витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн ОСОБА_6 надано квитанцію №316 від 20.08.2018 року, однак, вона не може бути взята судом до уваги як беззаперечне підтвердження понесених витрат, оскільки не є касовим документом.

Разом з тим, судом встановлено, що цивільним позивачем не надано належних доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, а саме: детального опису робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги (розрахунок вартості складових наданих відповідних послуг).

Тим самим цивільним позивачем унеможливлено здійснення судом визначення дійсного розміру витрат на професійну правову допомогу понесених останнім. Відсутність відповідних документів не дають можливість суду зробити належну оцінку понесених витрат на правову допомогу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення вимоги ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого на його користь витрат за надання правової допомоги.

При цьому, вирішуючи клопотання прокурора про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби на цілодобовий домашній арешт, суд керується приписами ч.ч. 1,2 ст. 181 КПК України, та бере до уваги ризики, встановлені ухвалою суду від 20.09.2018 року, передбачені ст. 177 КПК України, і враховує те, що ОСОБА_4 порушував обмеження встановленого домашнього арешту, а саме: 08.08.2018 року об 00-36 годин був відсутній за місцем проживання, внаслідок чого вважає, що запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченого, необхідно залишити без змін, але із зміною його умов на цілодобовий режим із застосуванням електронного засобу контролю до набрання вироком законної сили.

Судові витрати пов`язані із залученням експерта слід стягнути з обвинуваченого.

Питання щодо речових доказів вирішити у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 128, 349, 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

-за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України застосувати часткове складання призначених покарань, призначивши ОСОБА_4 остаточне покарання, визначене в межах, встановлених санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, яка передбачає більш суворе покарання, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту залишити без змін, але із зміною його умов на цілодобовий режим із застосуванням електронного засобу контролю до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави суму 1716,00 грн. процесуальних витрат за проведення судової трасологічної експертизи №1210 від 07.06.2018 року та судових товарознавчих експертиз №1104 від 02.07.2018 року і №1105 від 25.06.2018 року.

Речові докази:

- туристичний намет «Турлан», плиту електричну одно камфорну, навісний замок червоного кольору та ключ до нього - повернути потерпілому ОСОБА_6 як законному власнику, скасувавши накладений арешт;

- ключ із металу світлого кольору з написом «Bronsta», слід взуття знищити, скасувавши накладений арешт;

- пару кросівок біло-чорного кольору повернути обвинуваченому ОСОБА_4 як законному власнику, скасувавши накладений арешт.

Цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 4000,00 грн.

В задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди та стягнення витрат за надання правової допомоги відмовити.

На підставі п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» з обвинуваченого ОСОБА_4 стягнути на користь держави судові витрати у виді судового збору у розмірі 704,80 грн.

Цивільний позивач - ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_4 .
Цивільний відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 .
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокуророві.

Суддя ОСОБА_14 тухова