АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/708/18 Справа № 204/8150/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 квітня 2018 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року, якою відмовлено в задоволенні заяви лікаря-психіатра ДЗ «Української психіатричної лікарні з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,кримінальне провадження за ч.1 ст. 115 КК України,

- провадження розглянуто за участю:

прокурора: ОСОБА_8

особи, відносно якої застосовано примусові заходи медичного характеру (в режимі відеоконференції) : ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_9

представників ДЗ « Українська психіатрична лікарня» (в режимі відеоконференції) ОСОБА_10

В с т а н о в и л а:
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити матеріали провадження на новий розгляд.

Обґрунтовуючи свою позицію в апеляційній скарзі прокурор зазначає, що суд першої інстанції розглянув заяву представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» з порушенням вимог п. 4 ст. 94, ст. 95 КК України та порушив порядок визначений КПК України.

Мотивуючи свою позицію прокурор зазначає, що ОСОБА_7 , з 23.09.2013 по теперішній час знаходиться на лікуванні в ДЗ "УПЛСН МОЗ України" у зв`язку із застосуванням до нього примусових заходів медичного характеру на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2013 року. ОСОБА_7 притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 115 КК України (в стані алкогольного сп`яніння скоїв вбивство громадянина).

У висновку експертної комісії (акт №416 від 10.07.2013) відносно ОСОБА_7 , зазначено, що в теперішній час ознак симулятивної поведінки не виявляє, а виявляє ознаки психотичного розладу у вигляді органічного шизофреноподібного розладу. Тобто, він не може віддавати звіт своїм діям та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із суворим наглядом».

В апеляційній скарзі прокурор звертає увагу, що даний висновок судово-психіатричної експертизи від 10.07.2013 №416, не був оскаржений пацієнтом або захисником, та був прийнятий судом в якості доказу і став підставою для ухвалення 16.08.2013 року Шевченківськім районним судом м. Запоріжжя рішення від про застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, на підставі чого ОСОБА_7 був прийнятий до ДЗ «УПЛСН МОЗ України».

Крім того прокурор звертає увагу що, встановлений у ОСОБА_7 судово-психіатричною експертною комісією психічний розлад у формі органічного шизофреноподібного розладу характеризується, поряд з маячними ідеями певного змісту, афективними розладами у вигляді роздратованості, подразливості, збудженості, агресивності, конфліктності, які є ознаками активного типу суспільної небезпечності. За час перебування у лікарні ОСОБА_7 досягнуто деякої редукції маячної симптоматики, але афективні розлади досі визначають психічний стан хворого. Це підтверджується щоденниковими записами де зазначено, що пацієнт поводить себе нестримано, зухвало, проявляє вибуховість, злобність, роздратованість, конфліктність, агресивність по відношенню до хворих і медперсоналу. Такий психопатологічний стан відповідає активному типу суспільної небезпечності пацієнта. Стійке покращення стану психічного здоров`я ОСОБА_7 відсутнє.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що при вирішенні справ зазначеної категорії компетенція суду обмежується з`ясуванням повноти, достовірності встановлення комісією лікарів-психіатрів проявів психічного захворювання, що в сукупності з іншими складовими обумовлюють суспільну небезпеку особи, тобто такого її стану, який потребує обов`язкового лікування та запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року, відмовлено в задоволенні заяви лікаря-психіатра ДЗ «Української психіатричної лікарні з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 .
Обґрунтовуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції зазначив, що не встановив характерних ознак, властивих активному типу суспільної небезпечності хворого та яка в даному випадку може бути підставою для продовження примусових заходів медичного характеру у лікарні з суворим наглядом.

Крім того суд першої інстанції при постановленні рішення врахував міцність соціальних зв`язків ОСОБА_7 , у зв`язку з чим відсутня необхідність продовження примусових заходів медичного характеру у лікарні з суворим наглядом, оскільки на думку суду дане продовження призведе до порушення принципів гуманності, додержання прав людини та принципу необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями, закріплених у ст.4 ЗУ «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року.

Вислухавши суддю- доповідача, доводи прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити та скасувати ухвалу, думку представників лікувального закладу, які вважали, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_7 потребує лікування у психіатричної лікарні з суворим наглядом, думку захисника ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише за наявності у справі обґрунтованого висновку судово-психіатричної експертизи про характер і тяжкість захворювання та заходи, які потрібно застосувати до хворої особи.
Стаття 95 передбачає можливість продовження, зміни та припинення застосування примусових заходів медичного характеру. Таким чином, суд не лише застосовує, а й контролює весь процес надання особі психіатричної допомоги у кримінально-правовому порядку. Рішення з цих питань приймається судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
За змістом ст. 95 КК, ст. 19 Закону України "Про психіатричну допомогу" зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.
Адміністрація психіатричного закладу за відсутності рішення суду не має права на свій розсуд припинити обов`язкове лікування. Підставою для припинення чи зміни примусових заходів медичного характеру є видужання особи або значне поліпшення її психічного стану, коли це виключає суспільну небезпеку хворого, незалежно від терміну його перебування у психіатричному закладі.
Згідно з ч. 3 ст. 95 суд може передати психічно хворого на піклування родичам або опікунам з обов`язковим лікарським наглядом, що не є примусовим заходом медичного характеру.
Якщо застосування примусових заходів медичного характеру припиняється через видужання осіб, які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку, вони підлягають покаранню на загальних засадах, а особи, які захворіли на психічну хворобу під час відбування покарання, можуть підлягати подальшому відбуванню покарання. При цьому у випадках спливу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, скасування кримінального закону, наявності акта про амністію та інших підстав, передбачених законом, за згодою особи, щодо якої розглядається справа, коли така згода необхідна, суд закриває кримінальну справу.
При розгляді справи про продовження, зміну або скасування (припинення) застосування примусових заходів медичного характеру суд, за наявності сумніву в правильності висновків комісії лікарів-психіатрів, може викликати в судове засідання представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надавав особі психіатричну допомогу.
Судом першої інстанції було допитано лікарів, однак суд не надав належної оцінки висновкам вказаних лікарів, хоча при судовому розгляді у суді першої інстанції та в апеляційному суді допитані лікарі беззаперечно ставили питання про продовження строку лікування ОСОБА_7 . Крім того, відмовляючи у задоволенні клопотання лікаря - психіатра, суд не зазначив рішення щодо припинення лікування та підстав для припинення.
Ухвалюючи судове рішення, судом не враховано, що одночасно зі скасуванням (припиненням) примусових заходів медичного характеру щодо особи, яка захворіла на психічну хворобу після вчинення злочину, а потім одужала, суд має вирішити питання про відновлення кримінальної справи.
Суд визначає лише вид примусового заходу, але не строки. Його тривалість і підстави для припинення залежать від психічного стану хворого, особливостей перебігу захворювання. Примусові заходи медичного характеру тривають доти, доки хворий не перестане бути небезпечним для оточуючих, що не було враховано судом першої інстанції та суд в загалі не навів переконливих підстав для висновку про видужання особи або значне поліпшення її психічного стану, коли це виключає суспільну небезпеку хворого, незалежно від терміну його перебування у психіатричному закладі.
Крім того , суд взагалі не обґрунтував своїх висновків , чому не приймає до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів, які вважали що ОСОБА_7 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
Виходячи з вище викладеного в порушення вимог ст. 537 КПК України, питання, яке саме було предметом судового розгляду, тобто про продовження застосування примусових заходів медичного характеру або їх припинення, остаточно судом першої інстанції не вирішено, тоді як ухвалу суду не можна визнати законною та обґрунтованою в розумінні ст. 370 КПК України, тому апеляційна скарга прокурора є слушною та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 514 КПК України, п.3 розділу Х11 «Прикінцевих та перехідних положень ЗУ « Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року, якою відмовлено в задоволенні заяви лікаря-психіатра ДЗ «Української психіатричної лікарні з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , скасувати.
Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області набирає чинності негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду :
-------------------- ------------------------- -----------------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3