Справа № 468/273/18-к
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

іменем УКРАЇНИ

26.09.2018 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка кримінальне провадження №0000883 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон Херсонської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, працюючого слюсарем в ТОВ «Іксора», не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України,

з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_10 , представників цивільного відповідача ТОВ «Іксора» ОСОБА_11 та адвоката ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИВ:

26.10.2017 року близько 09.35 год. (в денний час доби) водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автобусом «БАЗ А079.25» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сухій асфальтованій проїзній частині автодороги Н-11 «Дніпропетровськ-Миколаїв» зі швидкістю близько 64,7-66,5 км/год, зі сторони м. Миколаєва в напрямку м. Новий Буг, та при в`їзді до населеного пункту м. Баштанка Миколаївської області на заокругленій частині автодороги, що обмежувала видимість у напрямку його руху, водій ОСОБА_3 розпочав виконувати маневр обгону невстановленого вантажного транспортного засобу у з`єднані з причепом.

Під час руху водій ОСОБА_3 порушив вимоги пп.1.5, 2.3.б, 10.1 та 14.2.в ПДР України, а саме: проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, та її змін, перед початком виконання маневру обгону не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, виїхав на зустрічну для себе смугу руху, рухаючись по якій в`їхав в населений пункт м. Баштанка, та своїми діями створив небезпеку для руху водієві автомобіля «АЗЛК 21406» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 , який рухався по вул. Ювілейній м. Баштанка в напрямку м. Миколаєва, та своєчасно не вжив всіх можливих заходів для усунення створеної його діями небезпеки для руху останньому. На непрогнозовані дії водія ОСОБА_3 водій автомобіля «АЗЛК 21406» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 відреагував уводом керованого ним автомобіля на праве узбіччя за напрямком свого руху з метою звільнення для водія ОСОБА_3 своєї смуги руху та надання можливості закінчити останньому розпочатий ним маневр обгону, на що водій ОСОБА_3 також змінив напрямок свого руху на вищевказане узбіччя зустрічної для нього смуги руху та застосував екстрене гальмування, при цьому, не переконавшись, що вказаний маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля «БАЗ А079.25» реєстраційний номер НОМЕР_1 з передньою частиною автомобіля «АЗЛК 21406» реєстраційний номер НОМЕР_2 на узбіччі зустрічної для нього смуги руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «АЗЛК 21406» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді множинних переломів ребер праворуч, розриву, контузії правої легені з підшкірною емфіземою праворуч, розриву печінки з внутрішньочеревною кровотечею, великої підшкірної гематоми грудинно-поперекової ділянки, перелому лівого надколінника, струсу головного мозку, рваних ран обличчя та правої кисті, які ускладнилися травматичним шоком третього ступеню, а пасажир ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень у вигляді гострої крововтрати на ґрунті розриву грудного відділу аорти загинула на місці пригоди.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв злочин, передбачений ст. 286 ч. 2 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили тяжкі тілесні ушкодження та смерть потерпілого.

Свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину ОСОБА_3 при розгляді справи в суді визнав та пояснив, що за обставин, викладених в обвинувальному акті, він керуючи автомобілем «БАЗ», рухався зі сторони міста Миколаєва в напрямку м. Новий Буг та при в`їзді до м. Баштанка почав здійснювати маневр обгону автомобіля «КАМАЗ» з причепом, який їхав повільно, але після того, як обвинувачений почав обгін даний транспортний засіб також почав збільшувати швидкість. Коли він виїхав на зустрічну смугу, то встиг лише випередити причеп КАМАЗа та побачив, що назустріч йому приблизно в трьохстах метрах рухався автомобіль Москвич, й тому він з метою уникнення зіткнення із вказаним автомобілем скерував керований ним автомобіль «БАЗ» на ліве узбіччя за напрямком його руху та почав гальмувати. При цьому, водій автомобіля «Москвич» також звернув на праве для себе узбіччя, де і відбулось зіткнення, при цьому керований обвинуваченим автобус перед зіткненням майже зупинився. Від удару «Москвич» перекинувся та загорівся, обвинувачений разом зі змінним водієм автобуса ОСОБА_14 витягли з автомобіля «Москвич» водія. Обвинувачений керував автобусом «БАЗ», який належить ТОВ «Іксора», в якому обвинувачений на той час працював водієм та транспортний засіб був застрахований. Обвинувачений намагався вирішити питання відшкодування завданої шкоди потерпілій ОСОБА_15 , але та відмовилась, а потерпілому ОСОБА_16 через його родичів обвинувачений неодноразово надавав грошові кошти на лікування.

Крім визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєному підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

З показань потерпілої ОСОБА_8 слідує, що коли вона приїхала на місце дорожньо-транспортної пригоди її мати ОСОБА_13 вже була мертвою. Потерпіла бачила, як вимірювали довжину тормозних шляхів. Потерпіла за власні кошти поховала матір, витративши вказані в позовній заяві суми. Через кілька днів після похорон до неї зателефонувала дружина обвинуваченого ОСОБА_17 та вони домовились про зустріч, на якій потерпіла відмовилась обговорювати питання відшкодування завданої їй шкоди та порядила їм допомогти іншому потерпілому, який перебував у лікарні. Поданий до суду цивільний позов потерпіла підтримала та бажала самого суворого покарання обвинуваченого.

З показань потерпілого ОСОБА_7 слідує, що 26.10.2017 року він керував автомобілем «Москвич», повертаючись з м. Баштанка до с. Новоєгорівка, швидкість руху його автомобіля була приблизно 30-40 км/год. Разом з ним в автомобілі їхала ОСОБА_15 . Останнє, що пам`ятає потерпілий, це те, що він виїжджав з м. Баштанка, в подальшому прийшов до свідомості в лікарні після операції. Обставин ДТП потерпілий не пам`ятає, лише пригадує, що, ймовірно, бачив автобус. В лікарні потерпілий лікувався близько місяця, від родичів йому відомо, що обвинувачений надавав кошти на його лікування. Претензій до обвинуваченого потерпілий ОСОБА_7 не має.

Свідок ОСОБА_18 в суді показав, що він був змінним водієм в автобусі «Еталон», яким керував обвинувачений ОСОБА_17 , який при керуванні ні на що не відволікався. Вони їхали по маршруту з м. Херсона до м. Києва, на під`їзді до м. Баштанка почали обганяти автомобіль КАМАЗ (зерновоз), який також почав прискорюватись. За відчуттям свідка автобус рухався зі швидкістю приблизно 50 км/год. В якийсь момент на зустрічній смузі руху попереду з`явився автомобіль «Москвич», якого свідок одразу не помітив. ОСОБА_17 почав гальмувати та виводити автобус на ліве узбіччя, щоб відкрити проїзд автомобілю «Москвич», але на лівій обочині відбулось зіткнення автобуса та автомобіля «Москвич», при цьому автобус перед зіткненням майже зупинився від гальмування. Свідок вказує, що ОСОБА_17 не міг повернутись на смугу свого руху, бо майже порівнявся з автомобілем КАМАЗ, якого обганяв, не встигав при цьому і зупинитись, тому мав єдиний вибір виїхати на ліве узбіччя.

З наданих в суді показань свідка ОСОБА_19 слідує, що вона 26.10.2017 року їхала в керованому обвинуваченим автобусі в якості пасажира, сиділа на третьому ряду сидінь за водієм ближче до проходу, та на повороті до м. Баштанка, автобус почав обганяти автомобіль КАМАЗ з причепом, а назустріч автобусу їхав автомобіль «Москвич» жовтого кольору, після чого відбулось їх зіткнення та автомобіль «Москвич» перекинувся та свідок бачила дим. В ході даної події свідок також отримала тілесні ушкодження, з якими лікувалась в лікарні та наступного дня до неї приїздила дружина обвинуваченого щоб її підтримати та сплатила обумовлену свідком суму на її лікування.

Згідно з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.10.2017 року, схеми та фототаблиці до нього - місцем події є узбіччя проїзної частини вулиці Ювілейної в м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області, на якій знаходяться автомобілі «Еталон» реєстраційний номер НОМЕР_1 та «АЗЛК 2140» реєстраційний номер НОМЕР_2 з механічними пошкодженнями. На медичних ношах знаходиться труп ОСОБА_13 з тілесними ушкодженнями.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1918 від 04.01.2018 року, ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у виді множинних переломів ребер праворуч, розриву, контузії правої легені з підшкірною емфіземою праворуч, розриву печінки з внутрішньочеревною кровотечею, великої підшкірної гематоми грудинно-поперекової ділянки, перелому лівого надколінника, струсу головного мозку, рваних ран обличчя та правої кисті, які ускладнилися травматичним шоком третього ступеню, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів, в умовах ДТП (зіткнення двох автотранспортних засобів). За ступенем тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 113 від 20.12.2017 року при досліджені трупа ОСОБА_13 було виявлено наступні тілесні ушкодження: дві рани в ділянці лоба; рана в ділянці підборіддя; синець на верхній повіці правого ока; перелом суглобових поверхонь кісток правого передпліччя; відкритий перелом правого надколінника; велика рана в ділянці правого колінного суглобу; відкритий уламковий перелом лівого надколінника, численні розриви зв`язок лівого колінного суглобу; рана в ділянці лівого колінного суглобу; сліди рідкої крові в черевній порожнині; велика кількість рідкої крові в плевральних порожнинах; перелом хребта в грудному відділі з повним розривом спинного мозку; розриви спадного відділу грудної аорти; численні забої легенів; вогнищеві крововиливи в ділянці коренів легень та зв`язок, які підтримують печінку; переломи 4-12 ребер справа та 3-12 зліва по середньо-ключичній лінії; розрив лонного зчленування. Смерть ОСОБА_13 настала від гострої крововтрати на ґрунті розриву грудного відділу аорти. За ознакою небезпеки для життя (як такі, що спричинили смерть) виявлені тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Всі виявлені рани є забійними. Виявлені ушкодження могли утворитись внаслідок травмування в салоні авто при зіткненні авто з перешкодою.

Відповідно до висновку експертизи технічного стану автомобіля № 899 від 12.12.2017 року на момент дорожньо-транспортної пригоди рульове керування автомобіля «АЗЛК 21406» р/н НОМЕР_2 знаходилась в працездатному стані та не мало несправностей, які могли б виникнути до дорожньо-транспортної пригоди та вплинути на рух транспортного засобу. На момент дорожньо-транспортної пригоди ходова частина автомобіля «АЗЛК 21406» р/н НОМЕР_2 знаходилась в технічно несправному, але працездатному стані. На момент дорожньо-транспортної пригоди робоча гальмівна система автомобіля «АЗЛК 21406» р/н НОМЕР_2 знаходилась в технічно несправному стані та в стані часткової відмови. Технічна несправність ходової частини автомобіля АЗЛК виникла до дорожньо-транспортної пригоди та водій міг виявити дану несправність завчасно перед виїздом. Технічна несправність робочої гальмівної системи автомобіля АЗЛК виникла до дорожньо-транспортної пригоди. Дану несправність робочої гальмівної системи водій міг виявити при проведенні своєчасного технічного обслуговування транспортного засобу.

Відповідно до висновку експертизи технічного стану автомобіля № 900 від 11.12.2017 року ходова частина, рульове керування і робоча гальмівна система автомобіля «БАЗ А079.25» реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент пригоди знаходились в працездатному стані та не мали невідповідностей вимогам ПДР України і ДСТУ 3649:2010 щодо технічного стану транспортних засобів, які могли б виникнути до дорожньо-транспортної пригоди та вплинути на його рух.

Відповідно до висновку транспортно-трасологічної експертизи № 898 від 07.12.2017 року під час первісного контактування автобус «БАЗ А079.25» реєстраційний номер НОМЕР_1 розташовувався передньою частиною транспортного засобу (переднім бампер-буфером, передньою поперечиною рами, панеллю облицювання передньої частини) до передньої (переважно лівої) частини кузову автомобіля «АЗЛК 2140» реєстраційний номер НОМЕР_2 (лівої частини переднього бамперу, лівої частини облицювання передньої частини транспортного засобу, лівої частини капоту, крила переднього лівого колеса), в подальшому відбулося взаємне впровадження контактуючих елементів транспортних засобів та їх деформація. Під час первісного контактування повздовжні осі транспортних засобів знаходились під кутом близьким до 155±5°, відраховуючи від повздовжньої осі автобуса «БАЗ А079.25» до повздовжньої осі автомобіля «АЗЛК 2140» проти ходу руху годинникової стрілки. Зіткнення транспортних засобів відбулося в межах лівого узбіччя дороги по напрямку руху за напрямком руху транспортних засобів в бік м. Новий Буг, при цьому у повздовжньому напрямку місце зіткнення транспортних засобів розташовується перед початком визначеного на схемі осипу скла обох вищевказаних автомобілів з великим розсіюванням (позиція №7 на схемі). Крім того, під час зіткнення автобус «БАЗ А079.25» рухався по траєкторії розташування визначених у схемі слідів гальмування та кочення (позиція №4 та №5 на схемі) і колесами передньої осі автобус знаходився в слідах зсуву ґрунту внаслідок гальмування перед зміною напрямку руху даних слідів в ліву сторону (позиція №4.1 та №5.4 у схемі), в свою чергу автомобіль «АЗЛК 2140» під час первісного контактування розташовувався у відповідності до визначеного вище взаємного розташування між даними транспортними засобами та кута між їх повздовжніми осями.

Згідно з висновком судово-автотехнічної експертизи № 940 від 17.01.2018 року мінімальна швидкість руху автомобіля «БАЗ А079.25» реєстраційний номер НОМЕР_1 до початку руху транспортного засобу в загальмованому стані становила близько 64,7…66,5 км/год.

Згідно з висновком судово-автотехнічної експертизи № 16 від 24.01.2018 року у вказаній дорожній ситуації водій автомобіля «БАЗ А079.25» реєстраційний номер НОМЕР_1 повинен був діяти у відповідності з вимогами пп. 2.3.б, 10.1 та 14.2.в Правил дорожнього руху України. Дії водія автомобіля «БАЗ А079.25» реєстраційний номер НОМЕР_1 з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Відповідно до розписки ОСОБА_20 від 28.10.2017 року остання отримала від ОСОБА_3 в рахунок часткового відшкодування матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_7 10000 грн.

Відповідно до розписки ОСОБА_20 від 04.11.2017 року остання отримала від ОСОБА_3 в рахунок часткового відшкодування матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_7 13950 грн.

Відповідно до розписки ОСОБА_20 від 12.11.2017 року остання отримала від ОСОБА_3 в рахунок часткового відшкодування матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_7 5000 грн.

Відповідно до розписки ОСОБА_20 від 17.12.2017 року остання отримала від ОСОБА_3 в рахунок часткового відшкодування матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_7 10300 грн.

Відповідно до розписки ОСОБА_19 від 28.10.2017 року остання отримала від ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної та матеріальної шкоди 300 доларів США.

Комплекс досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили тяжкі тілесні ушкодження та смерть потерпілого.

Суд не може погодитись з позицією сторони захисту, що вказані в обвинувальному акті порушення ПДР України з боку ОСОБА_3 нічим не підтверджуються, оскільки фактичні обставини справи з врахуванням висновків судових експертиз, сам результат події (факт дорожньо-транспортної пригоди, що сталась внаслідок виконання обвинуваченим маневру обгону, який, виходячи з результатів такого обгону, не був безпечним) вказують на те, що при керуванні транспортним засобом водій ОСОБА_3 через недбалість та самовпевненість допустив порушення пп.1.5, 2.3.б, 10.1 та 14.2.в ПДР України, в тому числі проявивши неуважність до оцінки безпечності здійсненого ним маневру від його початку та до його завершення.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує особу винного, який визнав свою вину, працює, характеризується позитивно, характер вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння, що віднесене до категорії тяжких злочинів, обставини вчинення злочину з необережності, наслідки діяння, в тому числі кількість потерпілих (а саме двоє потерпілих, один з яких загинув).

При цьому, суд не погоджується з позицією сторони обвинувачення, що обвинувачений фактично не визнав своєї вини, оскільки в суді він неодноразово наголошував, що визнає себе винним у вчиненні даного злочину, а викладення ним свого бачення обставин події та деяка розбіжність в його показаннях з обставинами пред`явленого йому обвинувачення жодним чином не впливають на суть обвинувачення та не свідчать про те, що обвинувачений не визнав себе винним у вчиненні даного злочину, оскільки за своєю сутністю даний злочин полягає в необережному порушенні ОСОБА_3 правил дорожнього руху, які потягли передбачені диспозицією ч.2 ст. 286 КК України наслідки, що сам обвинувачений беззастережно визнав при розгляді справи в суді.

Крім того, стороною обвинувачення в обвинувальному акті, який є процесуальним рішенням сторони обвинувачення та має відповідати, в тому числі, і принципу законності (за яким сторона обвинувачення має всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження (ч.2 ст. 9 КПК України)) у відповідності до вимог ст. 291 КПК України в якості обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 вказано його щире каяття.

Суд погоджується з позицією сторони обвинувачення щодо наявності такої пом`якшуючої покарання обставини, оскільки обвинувачений протягом всього судового розгляду, незважаючи ні на які обставини, визнавав себе винним у вчиненні даного злочину, вжив заходів на відшкодування завданої його діянням шкоди не тільки потерпілому ОСОБА_7 , а й іншим особам, які потерпілими в даному кримінальному провадженні взагалі не визнавались (наприклад свідку ОСОБА_19 ) Той факт, що обвинувачений не зміг домовитись про відшкодування шкоди з потерпілою ОСОБА_8 , хоча намагався це зробити, - не спростовує висновків суду про щирість каяття обвинуваченого.

За такого, суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого його щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданих збитків.

З врахуванням особи винного і описаних вище обставин вчинення злочину, з врахуванням пом`якшуючих покарання обставин та за відсутності обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання і можливість застосування ст.75 КК України, ухваливши звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При визначенні обвинуваченому додаткового покарання суд враховує вказані вище обставини, що враховувались при призначенні основного покарання, та вважає, що в даному випадку достатнім та необхідним буде визначення обвинуваченому додаткового покарання в виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

Потерпілою ОСОБА_8 в кримінальному провадженні подано позов до ОСОБА_3 , ТОВ «Іксора» та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення зі співвідповідачів в солідарному порядку завданої матеріальної шкоди в сумі 500 000 грн., моральної шкоди в сумі 4 000 000 грн. та витрат за надання правової допомоги в сумі 2600 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно зі ст. 1166 ЦК України шкода, заподіяна особі або майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно з ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до постанови Верховного Суду від 03.05.2018 року №372/1010/16-ц відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Аналіз процитованих норм вказує на безпідставність вимог потерпілої ОСОБА_8 про солідарне стягнення з цивільних відповідачів завданої обвинуваченим моральної та матеріальної шкоди, оскільки шкода була ним завдана як працівником юридичної особи (ТОВ «Іксора»), яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, за такого в межах сум страхового відшкодування відповідальність несе юридична особа - страховик (ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»), а суми, які перевищують розмір страхового відшкодування, має сплатити власник застрахованого транспортного засобу (ТОВ «Іксора»).

Відповідно до положень ст.ст. 9, 22, 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

З долученого до справи поліса обов`язкового страхування №АК/3801301 від 20.06.2017 року слідує, що розмір страхового відшкодування за шкоду завдану здоров`ю застрахованим транспортним засобом ТОВ «Іксора» визначений в 200 000 грн., за шкоду завдану майну 100 000 грн.

При цьому, відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Таким чином, загальний ліміт відповідальності страховика вказаний у відповідному полісі за шкоду завдану здоров`ю охоплює всі перелічені вище види заподіяної шкоди, з яких шкода, пов`язана із смертю потерпілого, є лише одним з видів.

З матеріалів справи слідує, що потерпілій ОСОБА_8 безпосередньо злочином шкода здоров`ю не була спричинена, оскільки вона не була учасником дорожньо-транспортної пригоди, за такого їй була завдана шкода злочином лише у зв`язку із смертю її матері ОСОБА_13 .

Згідно з пп. 27.3, 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у 2017 році мінімальна заробітна плата складала у місячному розмірі 3200 гривень.
За такого, ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює ліміт відповідальності страховика за такий різновид шкоди, заданої життю та здоров`ю, як шкода пов`язана із смертю потерпілого.

Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю потерпілої від злочину за рахунок страховика на користь потерпілої ОСОБА_8 , яка є дочкою померлої ОСОБА_13 становить 3200 грн. х 12 = 38400 грн.
Аналогічно розмір страхового відшкодування матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_8 , спричиненої понесенням витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника ОСОБА_13 , за рахунок страховика становить 38400 грн. (3200 грн. х 12).

Як вказувалось вище, всі інші суми відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_8 у зв`язку зі смертю її матері має сплатити цивільний відповідач ТОВ «Іксора».

Позивач ОСОБА_8 заявила в позові про завдання їй матеріальної шкоди на суму 500 000 грн.

До позовної заяви позивач долучила товарні чеки вартості мобільних телефонів, які були пошкодженні в ДТП, на суму 3529 грн., чек про оплату послуг з перевезення пасажирів на похорон в сумі 3200 грн., чек на придбання предметів для поховання та оплату поминального обіду в сумі 20727 грн., накладну та рахунок за виготовлення пам`ятника в сумі 58060 грн., чеки на придбання ліків та квитки на проїзд.

При цьому, не підлягають відшкодуванню витрати потерпілої на придбання ліків, оскільки, як вказувалось вище дані витрати не пов`язані безпосередньо зі злочином, в якому обвинувачується ОСОБА_3 . Також не підлягають відшкодуванню вартість мобільних телефонів, оскільки суду не надано доказів, що такі телефони були знищені чи пошкодженні в дорожньо-транспортній пригоді, яка є предметом судового розгляду.

З тексту позову слідує, що витрати на проїзд потерпілою пов`язані з її поїдками в різні установи з-приводу оформлення смерті матері, отже такі витрати не є витратами, які безпосередньо пов`язані з даним кримінальним провадженням, та суду не надано доказів протилежно, отже суд також не має законних підстав для стягнення вказаних витрат в межах даного кримінального провадження.

Що стосується витрат на поховання матері потерпілої в сумі 20727 грн., в тому числі і 9400 грн. вартості поминального обіду, то відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» похованням померлого є комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

За такого витрати на поминальний обід не можуть відноситись безпосередньо до витрат на поховання, а тому не підлягають відшкодуванню потерпілій.

Витрати на придбання установку пам`ятника підтверджені відповідними накладною та квитанцією від 14.03.2018 року про отримання фізичною особою-підприємцем Смолою від ОСОБА_8 на вказані послуги 58060 грн., та надані потерпілою докази іншими доказами не спростовані, а тому в суду відсутні законні підстави для неприйняття їх як доказів понесених витрат, отже такі витрати мають бути відшкодовані потерпілій, як і витрати з перевезення пасажирів на похорон.

Загалом же позивачу ОСОБА_8 підлягає відшкодуванню матеріальна шкода, пов`язана із смертю потерпілої від злочину ОСОБА_13 в сумі 72587 грн. (58060 грн. витрат на придбання та установку пам`ятника + 11327 грн. витрат на придбання предметів для поховання + 3200 грн. послуг з перевезення пасажирів на похорон).

З них, як вказувалось вище, страховиком ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» має бути відшкодовано 38400 грн., а залишок в сумі 34187 грн. має відшкодувати ТОВ «Іксора».
Вирішуючи питання про розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь позивача в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, пов`язаної із смертю потерпілої, суд враховує встановлені обставини вчинення злочину, значний характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань (психічні страждання, нервозність позивача, його переживання), втрату ним психічного благополуччя, а також глибину перенесених страждань у зв`язку зі смертю матері.

З врахуванням вказаних обставин та з врахуванням передбачених ст 23 ЦК України вимог розумності і справедливості суд вважає, що з відповідальних осіб на користь позивача ОСОБА_8 слід стягнути 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю матері позивача ОСОБА_8 .

Враховуючи описані вище межі розподілу відповідальності страховика та власника транспортного засобу, на користь позивача в рахунок відшкодування заданої моральної шкоди слід стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» - 38400 грн., а з ТОВ «Іксора» - 61600 грн.
Оскільки в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 , який при ДТП керував належним ТОВ «Іксора» автомобілем «БАЗ А079.25» реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебував з власником автомобіля у трудових правовідносинах, - тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 сум у відшкодування заданої ним при виконанні своїх трудових обов`язків шкоди відповідно до положень ст. 1172, 1194 ЦК України слід відмовити, оскільки, як вказано вище, таку відповідальність несе власник транспортного засобу та роботодавець ОСОБА_3 - ТОВ «Іксора» та страховик ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Заявлені позивачем до відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 2600 грн., то відповідно до постанови Верховного Суду від 03.05.2018 року №372/1010/16-ц для стягнення таких витрат суду має бути надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат. В даному випадку суду не надано акту приймання-передачі наданих послуг та розрахунку понесених витрат, а тому у суду відсутні підстави для стягнення вказаних сум з відповідальних осіб.

Що стосується вимог цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 про накладення арешту на все майно ТОВ «Іксора» та страховика ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», то відповідно до ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, крім того, згідно з ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За такого, позов може бути забезпечений лише в разі, якщо позивач доведе, що невжиття заходів забезпечення ускладнить виконання рішення в частині цивільного позову або є докази того, що майно буде приховане, знищене тощо. При цьому, в тексті позову та відповідного клопотання позивача взагалі не вказано причин, які б вказували на об`єктивну необхідність та доцільність забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно відповідачів ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ТОВ «Іксора», тому відсутні підстави для вжиття заходів арешту майна з метою забезпечення позову.

Розглядаючи позов прокурора про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави в особі Баштанської центральної районної лікарні витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_7 в сумі 4080,12 грн., то положення ст. 1206 ЦК України, яка передбачає таке відшкодування, є загальною нормою щодо всіх можливих випадків, а положення ст. 1172, 1194 ЦК України є спеціальними нормами, які визначають специфіку відшкодування шкоди, завданої в тому числі і вчиненням злочину, особою, яка завдали таку шкоду при виконанні службових обов`язків та особи, цивільна відповідальність якої застрахована. При цьому, відповідно до ст. 23, 24 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, відноситься до різновидів шкоди, заданої здоров`ю, а, отже, такі витрати має відшкодувати страховик відповідно до умов договору та закону, за такого підстав для задоволення позову прокурора, пред`явленого безпосередньо до обвинуваченого (з врахуванням процитованого вище висновку Верховного Суду в постанові від 03.05.2018 року №372/1010/16-ц) немає.

Заходи по арешту майна, вжиті за ухвалами слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.11.2017 року №490/9513/17 згідно зі ст. 174 КПК України належить скасувати після набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, речові докази: автомобіль марки «БАЗ А079.25» реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль марки «АЗЛК 21406» реєстраційний номер НОМЕР_2 належить передати їх володільцям.

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

В зв`язку із зазначеним з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 7158, 80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370,374 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, і призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Додаткове покарання в виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік підлягає реальному виконанню.

Після набрання вироком законної сили заходи по арешту майна, вжиті за ухвалами слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.11.2017 року №490/9513/17 - скасувати.

Речові докази:

автомобіль «БАЗ А079.25» реєстраційний номер НОМЕР_1 , - передати власнику ТОВ «Іксора»;

- автомобіль «АЗЛК 21406» реєстраційний номер НОМЕР_2 передати володільцю ОСОБА_7 .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_8 38400 (тридцять вісім тисяч чотириста) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_8 38400 (тридцять вісім тисяч чотириста) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Іксора» на користь ОСОБА_8 34187 (тридцять чотири тисячі сто вісімдесят сім) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Іксора» на користь ОСОБА_8 61600 (шістдесят одну тисячу шістсот) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні позову прокурора до ОСОБА_3 про стягнення на користь держави в особі Баштанської центральної районної лікарні витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_7 в сумі 4080,12 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати за проведення експертних досліджень в сумі 7158 (сім тисяч сто п`ятдесят вісім) гривень 80 копійок.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів.

суддя: