Справа № 359/7624/18
Провадження № 1-кс/359/2226/2018
У Х В А Л А

24 жовтня 2018 м.Бориспіль

Слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської обл. ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

заявника ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4
розглянувши в приміщенні суду з проведенням повної технічної фіксації судового засідання, клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту на майно,

в с т а н о в и в:

23.09.2016 близько 17 години 30 хвилин старшим інспектором Коростенського ВП ГУ НП в Житомирській області за адресою м. Коростень вул. Селезньова, зупинено транспортний засіб марки «Audi A-6» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_6 (за дорученням), який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного належить ОСОБА_7 , при перевірці автомобіля та документів на нього виявлено підозру у підробці технічного паспорта.
ОСОБА_8 добровільно, самостійно перегнав автомобіль до Коростенського ВП і надав вказаний транспортний засіб для огляду місця пригоди та його вилучення, з подальшого дослідження, а також підтвердження або спростування факту підробки.
25.09.2016 за вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР №0001459 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 358 КК України.
25.09.2017 автомобіль «Audi» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, вони були досліджені відповідними спеціалістами та проведені експертизи. 27.09.2017 по даному кримінальному провадженню на автомобіль був накладений арешт.
14.02.2017 прокуратурою Житомирської області змінено підслідність і матеріали кримінального провадження направлені до Київської області, а звідти скеровані до Бориспільського ВП.
У відповідності до установленої практики Європейського суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див.рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (ВП), заява №31107/96, п.58 ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series AN, п.42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N48191/99, п.49-62 від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав контрактної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст.1 Першого розділу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п.69 і 73 Series AN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються та метою, яку прагнуть досягти (див. рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства, п.50 Series AN 98).
На даний час відпала потреба у подальшому перебуванні автомобіля у працівників поліції, оскільки він оглянутий і експертиза по ньому проведена, протягом року знаходиться на території Коростенського ВП, а отже не потрібний слідчому для огляду, також в даному кримінальному провадженні він не є об`єктом справи, а ним є - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а тому може бути повернутий власникові на відповідальне зберігання із забороною його відчуження.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на норми Кримінального процесуального кодексу України та практики ЄСПЛ.
Слідчий в судовому засіданні повідомив, що дійсно предметом злочинної діяльності є свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу яке є підробленим. Сам автомобіль не є предметом злочинної діяльності, номерні знаки агрегатів не змінювалися, проте заперечив проти задоволення вказаного клопотання. Так як на даний автомобіль накладено арешт та він є речовим доказом.
Суд заслухавши пояснення учасників провадження, дослідив письмові докази наявні в матеріалах клопотання та кримінального провадження, прийшов до наступних висновків.
Пунктом 15 ч. 1 ст. 7 КПК України передбачено змагальність сторін у кримінальному провадженні та свобода у поданні ними до суду своїх доказів і у доведені перед судом їх переконливості.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу володільцем тимчасово вилученого майна.

Частина 1 ст.167 КПК України дає визначення підставам тимчасового вилучення майна, які зазначаються як фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Випадки припинення тимчасового вилучення майна передбачені в ст.169 КПК України, де вказано, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою ст.171, частиною шостою ст.173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Відповідно ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 16 КПК України встановлено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 1 статті 100 КПК України визначено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.

Отже, законодавцем чітко визначено, що на речовий доказ, який потрібен стороні кримінального провадження на певний термін досудового розслідування необхідно отримати ухвалу слідчого судді про тимчасовий доступ до речей та документів (ст. 160-166 КПК України) або накласти на нього арешт (ст. 170-174 КПК України).

Відповідно до ухвали слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27.09.2016 було накладено арешт на автомобіль марки «Audi A-6» реєстраційний номер « НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 .
З пояснень слідчого вбачається, що дійсно предметом злочинної діяльності є свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу яке є підробленим. Сам автомобіль не є предметом злочинної діяльності, номерні знаки агрегатів не змінювалися.
Частина 4 статті 173 КПК України визначає, що у разі застосування заходу забезпечення у вигляді арешту слідчий суддя повинен застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або втрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що підлягають швидкому псуванню повертаються власнику, законному володільцю або передаються йому у відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Разом з тим, на час розгляду данного клопотання вказане кримінальне провадженні триває, накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 слідчим накладено обґрунтовано, але не існує реальної загрози знищення чи пошкодження автомобіля, а тому, зважаючи на вказану вище практику ЄСПЛ та норми національного законодавства, клопотання слід задовольнити частково, арешт щодо автомобіля марки «Audi A-6» реєстраційний номер « НОМЕР_1 скасувати та передати автомобіль на відповідальне зберігання володільцю із встановленням застережень.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. п.1 ч.6 ст.100,170,174,303 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту на майно задовольнити частково.
Скасувати арешт автомобіля «Ауді А-6», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Зобов`язати слідчого органу досудового розслідування, який здійснює досудове слідство у кримінальному провадженні в якому було вилучено автомобіля «Ауді А-6», реєстраційний номер НОМЕР_3 , передати на відповідальне зберігання вказаний автомобіль володільцю ОСОБА_5 із забороною його відчуження, ремонту, переобладнання та в інший спосіб виконувати дії щододаного транспортного засобу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1