Дата документу Справа № 310/1468/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/184/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/1468/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.286 ч.1 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Фрунзевським районним судом м. Харкова, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0004624, за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 травня 2017 року (з урахуванням ухвали від 27.06.2017 року про виправлення описки) відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ровеньки Луганської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, не працюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановила:

вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 травня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
У відповідності до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Додаткові обов`язки, передбачені ст. 76 КК України на ОСОБА_7 , як особу звільнену від відбування покарання з випробуванням, ухвалено не покладати.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 1853 гривень 48 коп., моральну шкоду у розмірі 3646 гривень 52 коп. та документально підтверджені процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 4500 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 589,68 гривень.
Запобіжний захід ухвалено не обирати.
Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 червня 2017 року виправлено описку у вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30.05.2017 року, яким засуджено ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, зазначивши у другому абзаці резолютивної частини вироку: «На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбуття призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік».

Згідно вироку суду першої інстанції, 14.09.2014 року приблизно о 15 годині, в м. Бердянську водій ОСОБА_7 , перебуваючи під впливом наркотичних речовин, керуючи автомобілем ВАЗ-2106 р/н НОМЕР_1 , перевозячи в якості пасажирів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , рухався по проїжджій частині вул. Мічуріна у бік вул. Жовтнева.
На перехресті з вул. Чернишевського по переду автомобіля під керуванням ОСОБА_7 , рухався автомобіль ВАЗ-2108 р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_12 , який знизив швидкість руху, ввімкнув лівий покажчик повороту та готувався виконати маневр. Водій ОСОБА_7 , маючи можливість зреагувати на зміну дорожньої обстановки, не прийняв заходів до негайного зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди, чим не виконав п. 12.3 Правил дорожнього руху України, та здійснив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_12 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судової експертизи № 846 від 13.11.2014 року, ОСОБА_9 було заподіяно: закритий осколковий перелом нижньої треті правої плечової кістки зі зміщенням. Зазначені ушкодження кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеня тяжкості безпечні для життя, але такі, які потягли за собою тривалий розлад здоров`я, тривалістю більше 3-х тижнів, більше ніж 21 день.
Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 785/14 від 05.12.2014 року, водій автомобіля ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» Правил дорожнього руху України. В діях водія ОСОБА_7 , є невідповідність до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з ДТП. Водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 , не оспорюючи обставини кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого, вважає, що вирок відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд першої інстанції, застосовуючи вимоги ст. 75 КК України, фактично звільнив обвинуваченого від відбування не тільки основного покарання, але і додаткового, що є недопустимим.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити його від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробувальним строком на 1 рік. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, який не заперечував проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі, і обвинуваченим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, відповідають фактичним обставинам провадження, які згодом суд поклав у основу вироку, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху, собою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які сторонами провадження не оспорюються, тому дані обставини, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Разом з тим, згідно зі ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, окрім іншого, є: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Так, згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Тобто, вимоги цієї норми закону застосовуються лише до виду основного покарання зазначеного у ньому.

Разом з тим, апеляційні доводи заступника прокурора Запорізької області про звільнення з випробуванням ОСОБА_7 від відбування, як основного, так і додаткового покарання, на думку колегії суддів, є слушними, оскільки суперечать вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Вирішуючи питання про можливість призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, з подальшим звільненням від відбування з випробуванням, як основного покарання у виді обмеження волі, так і додаткового, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд застосував закон, який не підлягає застосуванню у частині звільнення від відбування покарання з випробуванням до додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Так, відповідно до пункту дев`ятого Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Колегія суддів, погоджуючись із доводами апеляційної скарги прокурора, не може визнати вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 , в частині його звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з випробуванням законним, внаслідок чого він підлягає скасуванню у цій частині, що, в свою чергу, на суд апеляційної інстанції покладає обов`язок ухвалення нового вироку.

Крім того, колегія суддів вважає ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 червня 2017 року про виправлення описки у вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30.05.2017 року, якою суд втрутився у призначене за вироком покарання, незаконною, оскільки таке виправлення змінює зміст судового рішення в частині відбування покарання, тобто зачіпає суть судового рішення, що є неприпустимим, а отже така ухвала підлягає безумовному скасуванню.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

з а с у д и л а:

апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити.

Скасувати ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області про виправлення описки від 27.06.2017 року.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 травня 2017 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробувальним строком на 1 рік.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4