Постанова
Іменем України

02 серпня 2018 року

м. Київ
справа № 742/4789/15-к
провадження № 51-4494 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 07 липня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001839, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Луговики Чорнухинського району Полтавської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 травня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено виконання обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Вирішено цивільний позов та питання речових доказів у провадженні.
Вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 07 липня 2017 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено свій, яким ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі. В решті вирок суду залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що 28 жовтня 2015 року близько 22.00 год., він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 , умисно наніс ОСОБА_8 два удари ножем в область грудної клітини, внаслідок чого потерпілому було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить змінити вирок апеляційного суду, застосувавши положення ст. 75 КК України. Вважає, що з огляду на всі наявні в справі дані про його особу, обставин, які пом`якшують покарання, а також погіршення стану здоров`я, як інваліда другої групи через захворювання, що виникло у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, у суду є достатньо підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України.
Захисник ОСОБА_9 у своїй касаційній скарзі також просить змінити вирок апеляційного суду, пом`якшивши призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_6 визнав свою вину та щиро розкаявся у скоєному, в минулому до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, на спеціальних обліках не перебуває, є особою пенсійного віку та був ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС, внаслідок чого став інвалідом 2 групи. В зв`язку зі значним погіршенням стану здоров`я засудженого та необхідністю постійного проходження амбулаторного лікування, просить суд зменшити строк призначеного ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі.
Під час касаційного розгляду засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали подані ними касаційні скарги та просили їх задовольнити.
Позиції інших учасників судового провадження
Під час касаційного розгляду прокурор вважав, що підстав для задоволення касаційних скарг сторони захисту немає, а тому просив оскаржуване судове рішення залишити без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 1 ст. 121 КК України в касаційних скаргах не оспорюються.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з вироку місцевого суду, при призначенні покарання ОСОБА_6 було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий, дані про особу засудженого, який в минулому судимим не був, позитивно характеризувався за місцем роботи та проживання, за час трудової діяльності отримав безліч високих нагород від держави та з місць роботи, на спеціальних обліках не перебуває, на даний час є особою пенсійного віку та має поганий стан здоров`я, є інвалідом 2 групи. Визнавши обставиною, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та обставинами, які пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, повне відшкодування витрат в зв`язку з лікуванням потерпілого та добровільне часткове відшкодування заподіяної моральної шкоди, прийняв рішення про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Переглядаючи справу за апеляційною скаргою прокурора та представника потерпілого, апеляційний суд констатував, що призначаючи ОСОБА_6 покарання місцевий суд прийняв рішення про застосування ст. 75 КК України не дотримавшись вимог ч. 2 ст. 439 КПК України щодо обов`язковості вказівок суду касаційної інстанції. Врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, дані про його особу, обставини, які пом`якшують покарання та обставину, яка обтяжує покарання, апеляційний суд призначив засудженому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року скасовано попередню ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 16 березня 2016 року, якою було залишено без зміни попередній вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 січня 2016 року щодо ОСОБА_6 та яким останньому було призначено покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років і звільнено від його відбування з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України. При цьому, підставою скасування вказаного судового рішення апеляційного суду було неправильне застосування ст. 75 КК України.
В зв`язку з зазначеним, з висновками суду апеляційної інстанції щодо призначеного ОСОБА_6 покарання, яке необхідно відбувати реально, погоджується і суд касаційної інстанції, а тому твердження в касаційній скарзі засудженого про наявність достатніх підстав для звільнення його від відбування покарання з випробуванням, з огляду на обставини вчиненого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними.
Водночас, що стосується доводів касаційної скарги захисника про наявність достатніх підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, то колегія суддів Верховного Суду вважає їх слушними.
За змістом ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Враховуючи, що засуджений ОСОБА_6 визнав свою вину у скоєному та щиро розкаявся, частково відшкодував заподіяну потерпілому шкоду, має позитивні характеристики за попереднім місцем роботи та проживання, за час своєї трудової діяльності неодноразово відзначався та заохочувався державою за заслуги перед Батьківщиною та високі показники в роботі, був ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС, через що став інвалідом 2 групи, має ряд хронічних захворювань і потребує постійного амбулаторного та періодичного стаціонарного лікування, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе у менш короткий строк, ніж передбачений санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, а тому приходить до висновку про наявність достатніх підстав для пом`якшення призначеного йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, в зв`язку з чим вирок апеляційного суду підлягає зміні.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів

ухвалила:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 07 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.
Пом`якшити засудженому ОСОБА_6 призначене покарання за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3