Справа № 357/433/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/496/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 23.05.2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5

секретаря судових засідань ОСОБА_6 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИЛА:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у січня 2018 року надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 щодо вирішення питання про його умовно-дострокове звільнення, на підставі ст. 81 КК України, від подальшого відбування покарання, призначеного йому вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 квітня 2016 року за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.71 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2018 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено. Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання не довів свого виправлення, у зв`язку з чим застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2018 року скасувати та звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково, на підставі ст. 81 КК України. Підставою для скасування судового рішення апелянт зазначає невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам провадження. Зокрема, як стверджує засуджений ОСОБА_7 , судом першої інстанції недостатньо враховано ті обставини, що під час відбуття строку покарання він постійно працював, за що має заохочення, щиро кається у вчиненому, позитивно характеризується за місцем відбування покарання. Таким чином, на переконання засудженого, є всі підстави для застосування до нього ст. 81 КК України, так як він відбув відповідну частину призначеного покарання, а сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги засудженого, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно із ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття засудженим відповідного строку покарання, передбаченого частиною третьою цієї статті.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 обчислюється з 16 листопада 2015 року, кінець строку відбування покарання 11 квітня 2018 року.
Згідно із характеристикою, довідкою про стягнення і заохочення, виданими установою виконання покарань, засуджений ОСОБА_7 під час попереднього ув`язнення у Київському СІЗО характеризувався посередньо, до праці не залучався. В період з 27 липня 2016 року по 05 вересня 2017 року ОСОБА_7 відбував покарання в Покровській виправній колонії № 17, де зарекомендував себе позитивно, мав одне заохочення, стягнень не мав. За час відбування покарання у Державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» з 07 вересня 2017 року характеризується посередньо, за сумлінну поведінку і ставлення до праці має одне заохочення, на виробництві установи не працевлаштований. Також, відповідно до зазначеної характеристики, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, двічі звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково та двічі вчиняв нові злочини в період невідбутої частини покарання.
Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав однозначно стверджувати про виправлення засудженого ОСОБА_7 , оскільки його поведінка за час відбування покарання не завжди була сумлінною, а відбутий ним строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами ч.3 ст.81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення засудженого.

Суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_7 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, та обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і колегія суддів.

При цьому, доводи апелянта щодо невідповідності висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам провадження не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що постановлена судом ухвала відносно ОСОБА_8 є законною, обгрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування та задоволення поданої апеляційної скарги не вбачає.
Слід також зазначити, що на момент апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції строк відбування покарання засудженого ОСОБА_7 сплив.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 щодо його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, - залишити без змін.

Судді:

_______________ ________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3