Провадження № 1кп/201/127/2018
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0003921 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ст. 128 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

потерпілий ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

11.09.2016 року близько о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи біля будинку №65/67 по просп. Гагаріна в м. Дніпро, побачив потерпілого ОСОБА_6 . Після чого ОСОБА_3 підійшов до потерпілого ОСОБА_6 та запропонував відійти за гуртожиток та переговорити, на що останній погодився.

Далі між ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла словесна суперечка. Після чого, вході виниклої словесної суперечки, ОСОБА_3 своєю правою рукою, стиснутою в кулак, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачати, знаходячись обличчям до потерпілого ОСОБА_6 , наніс йому один удар в область обличчя, а саме в ліву виличну область, в результаті чого потерпілий перечепився через бордюр та впав навзнак на асфальтне покриття, вдарившись спиною та потиличною частиною голови. Таким чином ОСОБА_3 , діючи злочинно недбало, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен і міг їх передбачити, заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, які виникли від удару кулаком в обличчя, надання тілу прискорення, падіння та удару потиличною частиною голови об тупу тверду поверхню (асфальтне покриття), а саме тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, забію головного мозку 2-го ступеню з формуванням вогнищ забиття речовини головного мозку в лобній долі ліворуч, перелому потиличної кістки праворуч з переходом на основу черепа, забійної рани в потиличній області праворуч, яка розташована на тлі підшкірної гематоми.

Далі ОСОБА_3 , переконавшись що потерпілий ОСОБА_6 перебуває при тямі, а саме почувши як потерпілий ОСОБА_6 розмовляє, залишив місце скоєння правопорушення.

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив злочин відповідальність за який передбачена ст. 128 КК України, а саме, необережне тяжке тілесне ушкодження.

ОСОБА_3 в судовому засіданні вину свою визнав та пояснив, що він зустрічався з ОСОБА_7 , яка розповіла про ганебну поведінку ОСОБА_6 відносно неї, який розпускав неправдиві компрометуючі плітки і всіляко переслідував її. 11.09.2016 року о 23-00 годині разом з ОСОБА_8 перебував біля гуртожитку, розташованого за адресою: м. Дніпро, просп. Гагаріна, буд. 65/67, коли ОСОБА_8 вказав йому на ОСОБА_6 і обвинувачений вирішив поговорити з ним, щоб припинити переслідування ОСОБА_7 . ОСОБА_8 позвав потерпілого а обвинувачений запропонував йому зайти за гуртожиток на що останній погодився. Коли вони зайшли за гуртожиток то між ними почалась розмова, яка переросла в словесну сварку з ініціативи потерпілого і обвинувачений, не стримавшись, вдарив один раз потерпілого в обличчя кулаком своєї правої руки від чого потерпілий впав на плиточне покриття, вдарившись головою, однак тями не втратив і продовжував щось говорити. Обвинувачений переконався, що з ним все гаразд, пішов звідти, а через деякий час з`ясувалось, що у потерпілого тяжкі тілесні ушкодження. Наміру на спричинення такої тяжкості тілесних ушкоджень у обвинуваченого не було.

Крім визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, його винність у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду в наданих сторонами кримінального провадження та досліджених в судовому засіданні доказах.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_6 , допитаного в судовому засіданні вбачається, що 11.09.2016 року у вечорі близько о 22-25 він повертався з роботи до гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_2 , в якому проживає разом зі своїм товаришем ОСОБА_9 . Коли вони вже були біля входу, потерпілого позвав хлопець, якого він раніше неодноразово бачив в університеті, який навчається на курс нижче, та якого, як з`ясувалось пізніше, звати ОСОБА_10 . ОСОБА_9 запитав чи все гаразд, на що потерпілий відповів що так і пішов до хлопця, а ОСОБА_9 пішов у гуртожиток. Він підійшов до ОСОБА_10 , який знаходився в 7-10 метрах від входу в гуртожиток і той запропонував пройти до лотка за пивом та поговорити, однак потерпілий відмовся. Тоді ОСОБА_10 почав говорити, що у нього є пропозиція по роботі для потерпілого. В цей час з-за кута будинку вийшов обвинувачений, якого потерпілий раніше не знав. Потерпілий з ОСОБА_10 замовкли, і потерпілий подумав, що обвинувачений зараз пройде повз них, однак він підійшов до них і сказав: «Пішли відійдемо». Після чого заламав одну руку потерпілого, а ОСОБА_10 другу руку і, таким чином, заблоковувавши потерпілого вони потягли його за кут. Потерпілий пручався і впирався ногами, однак це йому не допомогло. При цьому обвинувачений говорив, що він прийшов просто поговорити, він не відморозок, а далі вже як буде. Коли вони звернули за кут, то потерпілий побачив двох раніше не знайомих дівчат і перестав пручатися, так як засоромився свого положення перед дівчатами. Його завели за кут до котельні, де було темно і там перед ним став обвинувачений. Потерпілий фактично стояв на бордюрі на асфальті. ОСОБА_10 відійшов, однак обвинувачений покликав його і віддав йому свою сумку зі словами: «На, візьми щоб вона не заважала». Після цього обвинувачений запитав про те, чому потерпілий заважає жити дівчині на ім`я ОСОБА_11 . В цей момент потерпілий зрозумів про яку Лізу мова. Він з нею зустрічався і коли припинили зустрічі, то в одній в переписці в Контакті в лютому 2016 році він її обізвав, на що вона відреагувала словами: «потерпілий це повторить але вони будуть не одні». Потерпілий відповів обвинуваченому, що він не заважає жити ОСОБА_12 , він давно з нею не спілкується та навіть уникає події, на яких присутні ОСОБА_11 , а те що він її обізвав, то на це є певна причина, так як вона пересапала зі знайомим. ОСОБА_3 запитав з ким, на що потерпілий відповідав, що не скаже і в цей момент обвинувачений своєю правою рукою зжатою в кулак вдарив потерпілого у ліву скроню . Від цього удару потерпілий почав падати, а обвинувачений наніс йому удар ногою в стегно. При цьому потерпілий не перечіпався через бордюр, так як стояв на бордюрі і перечепитись в принципі не зміг би. Далі потерпілий нічого не пам`ятає і лише через два тижні у лікарні він почав згадувати як отямився один на тому ж місці, як йшов до гуртожитку, як йому викликали швидку, а він відмовлявся від госпіталізації так як треба було йти на роботу і навчання. В подальшому через мережу Інтернет та соцмережі потерпілому вдалось знайти ОСОБА_10 і вже через нього ОСОБА_3 , хоча ОСОБА_10 не зізнався, що він знає ОСОБА_13 і навіть називав його іншим іменем. Також до потерпілого приходила ОСОБА_11 і пропонувала свою допомогу в пошуку нападників та говорила, що вона до цього відношення не має, а також просила не писати заяву в поліцію. В подальшому обвинувачений не вибачався та не пропонував допомогу і лише після проведення впізнання в поліції батько і брат обвинуваченого підійшли з пропозицією допомоги. Однак потерпілий відмовився, так як критичний стан пройшов, кримінальне провадження вже здійснюється і потерпілий вважав, що треба щоб все було вирішено в кінці судом.

Показання потерпілого та обвинуваченого в частині механізму нанесення тілесних ушкоджень співпадають та додатково підтверджуються протоколами слідчих експериментів, проведених 09.11.2016 року (а.с. 172-178) за участю ОСОБА_3 та за участю ОСОБА_6 (а.с. 188-194) в ході яких обвинувачений вказав на статистові механізм нанесення удару ОСОБА_6 , а саме правою рукою стиснутою в кулак нанесено один удар в область нижньої губи, підборіддя від чого потерпілий упав навзніч на плиточне покриття. Водночас потерпілий в ході слідчого експерименту вказав на статистові механізм спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , а саме правою рукою стиснутою в кулак обвинувачений наніс один удар в ліву виличну область від чого ОСОБА_6 впав на асфальтне покриття позаду себе навзніч та вдарився спиною та головою об асфальт.

Показання потерпілого в частині тілесних ушкоджень, отриманих останнім підтверджуються висновком спеціаліста судово-медичного експерта № 4165е від 25.10.2016 року (а.с.182-185) з якого вбачається, що у потерпілого виявлені тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, забію головного мозку 2-го ступеню з формуванням вогнищ забиття речовини головного мозку в лобній долі ліворуч, перелому потиличної кістки праворуч з переходом на основу черепа, забійної рани в потиличній області праворуч, яка розташована на тлі підшкірної гематоми. Виявлені тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від механічної дії тупого предмету, що діяв в потиличну область голови праворуч. За своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних в момент заподіяння.

Додатковим висновком судово-медичної експертизи № 3521е від 08.09.2016 року (а.с. 186-187) встановлено, що механізм тілесних ушкоджень вказаних обвинуваченим під час слідчого експерименту не суперечить виявленим у потерпілого тілесним ушкодженням, що додатково підтверджує механізм нанесення тілесних ушкоджень.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з ОСОБА_6 так як вони навчаються в одній групі і між ними склались нормальні відносини. 11.09.2016 року приблизно о 22-20 годин вони разом повертались до гуртожитку, де ОСОБА_6 покликав хлопець, якого свідок раніше бачив і якого, як з`ясувалось пізніше звуть ОСОБА_15 . ОСОБА_16 пішов до нього, а свідок запитав чи чекати його, на що не почув відповіді та пішов у гуртожиток. При цьому будь-якої небезпеки для ОСОБА_6 він не відчув і в діях ОСОБА_10 не бачив.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він знайомий і з потерпілим і з обвинуваченим. В той день він з обвинуваченим гуляли по пр. Гагаріна і той розпитував свідка про потерпілого, який начебто ображав дівчину обвинуваченого Єлизавету. Близько о 22-23 години свідок побачив потерпілого і покликав до них, щоб познайомитись. Познайомившись обвинувачений почав розмову про Лізу і запропонував відійти. Вони втрьох відійшли за кут. При цьому потерпілий йшов сам і його ніхто не тягнув. За гуртожитком обвинувачений і потерпілий продовжили розмову, а свідок стояв неподалік і розмову фактично не чув, за виключенням частини фраз, зокрема чув як обвинувачений питав потерпілого щодо Лізи, а той говорив, що ОСОБА_11 дівчина легкої поведінки. Після цього вони підвищили тон розмови. Обвинувачений питав чому потерпілий так думає, а той сказав: «Хоч бий, я тобі не скажу». В цей час свідок почув хлопок, обернувся і побачив, що обвинувачений стоїть, а потерпілий лежить і прикрив обличчя руками. При цьому явних тілесних ушкоджень на ньому видно не було, він лежав, рухався, був у свідомості, щось говорив, але не піднімався. Після цього свідок з обвинуваченим з місця події пішли.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що вона працює вахтером гуртожитку розташованого по АДРЕСА_2 і знає потерпілого як студента, який проживає в цьому гуртожитку та добре характеризується. 11.09.2016 близько 23-00 годин вона перебувала на нічному чергуванні і в же мала намір зачинити двері гуртожитку та почати обхід, коли побачила, що до гуртожитку підходить ОСОБА_6 , який тримається за голову, а з голови тече кров. Він пройшов через хол до себе в кімнату, а свідок зачинила гуртожиток і відразу пішла до кімнати ОСОБА_6 покликавши з собою інших студентів. ОСОБА_6 лежав на ліжку, тримався за голову і говорив, що вона сильно болить, а в нього за потилиці була рана яка кровоточила. Свідок обробила рану перекисом водню та зеленкою, а також викликала швидку. Коли приїхала, швидка, то лікар оглянула потерпілого вколола йому укол та поїхала, сказавши, що потерпілий відмовився від госпіталізації так як боїться, що про це дізнаються його батьки. Свідок всю ніч провела біля потерпілого, який стогнав і говорив, що у нього болить голова, а зранку все ж таки його забрали до лікарні.

Показання вказаних свідків опосередковано підтверджують показання обвинуваченого та потерпілого в частині їх зустрічі біля гуртожитку, словесного конфлікту між ними та наслідку дій обвинуваченого у вигляд наявності у потерпілого тілесних ушкоджень.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з потерпілим та обвинуваченим. Деякий час назад потерпілий намагався зустрічатись з нею, однак вона відмовляла і потерпілий почав розпускати про неї неправдиві компрометуючи чутки про що вона розповіла ОСОБА_3 , з яким зустрічалась. При цьому вона не просила ОСОБА_3 якось впливати на ОСОБА_6 і навіть не говорила обвинуваченому анкетних даних потерпілого, а через деякий час дізналась, що обвинувачений побив потерпілого.

Показання вищевказаних свідків, в сукупності з показання потерпілого, протоколами слідчого експерименту та висновками судово-медичних експертиз, являючись належними та допустимими доказами, в своїй сукупності дозволяють суду прийти до висновку про те, що 11.09.2016 о 23-00 годин біля будинку АДРЕСА_2 дійсно відбувся конфлікт між потерпілим та обвинуваченим в ході якого останній наніс удар кулаком в обличчя потерпілого від чого той впав та отримав тяжкі тілесні ушкодження. Водночас поведінка обвинуваченого під час нанесення удару та після удару свідчить про те, що останній не мав умислу на спричинення потерпілому саме тяжкого тілесного ушкодження, так як з показань обвинуваченого та свідка ОСОБА_8 вбачається, що наміру завдати тілесні ушкодження обвинувачений не мав, удар спричинив внаслідок конфлікту, який виник під час розмови, удар був одиничний, не направлений в життєво важливі органи та механізм удару такий, що зазвичай не завдає тяжкого тілесного ушкодження, однакі такі ушкодження потерпілому були завданні внаслідок його падіння від удару, що в своїй сукупності свідчить про те, що умислу у обвинуваченого на завдання тяжкого тілесного ушкодження не було, а отже органом досудового слідства його дії вірно кваліфіковані за ст.. 128 КК України як необережне тяжке тілесне ушкодження.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особи обвинуваченого, який не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, має постійне місце проживання.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66, 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів обвинуваченому слід призначити покарання у виді обмеження волі, оскільки, саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, наслідкам та даним про особу обвинуваченого, описаним вище.

Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого та обставини злочину, що описано вище, суд приходить до висновку, що обвинувачений може стати на шлях виправлення без відбування покарання, а тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробовуванням.

Вирішуючи заявлений потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 8 818,56 гривень, суд приходить до висновку, що з урахуванням встановлених судом обставин з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь цивільного позивача, на підставі ст. 1166 ЦК України, підлягає стягненню матеріальної шкода в розмірі 2201,51 гривні розмір шкоди, спричиненої протиправними діями обвинуваченого, який доведений в судовому засіданні чеками про придбання лікарських засобів (а.с.23-26).

Крім того, з обвинуваченого на користь потерпілого підлягає стягненню втрачений внаслідок ушкодження здоров`я заробіток в розмірі 3950,34 гривень на підставі ст.. 1195 ЦК України.

Щодо витрат на проїзд батька у розмірі 467,61 гривень та шкоди у виді розбитого мобільного телефону, то в цій частині в задоволенні позову належить відмовити, так як витрати на проїзд понесені не потерпілим, а отже він не має права на їх відшкодування, а факт пошкодження мобільного телефону в судовому засіданні не встановлено.

Вирішуючи заявлений потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень, суд приходить до висновку, що позивачу, протиправними діями обвинуваченого спричинена значна моральна шкода, яка виразилась у моральних переживаннях потерпілим за своє здоров`я та життя під час вчинення відносно нього протиправних дій, моральних переживаннях у зв`язку з нанесенням тілесних ушкоджень, втрати нормальних життєвих зв`язків, наслідки ушкодження, які продовжуються до сьогоднішнього дня.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань позивача, завданих внаслідок злочину, характер немайнових втрат - порушення нормальних життєвих зв`язків, тривалість немайнових втрат. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду, спричинену позивачу протиправними діями відповідача в розмірі 60 000 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст. ст. 1167 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк один рік.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 6151,85 гривень та моральну шкоду в розмірі 60000 гривень, а всього 66 151,85 гривень (шістдесят шість тисяч сто п`ятдесят одна гривня вісімдесят п`ять копійок)

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасникам кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1