Справа № 204/5546/17
Провадження № 1-кп/204/177/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м.ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного Реєстру досудових розслідувань за №0000260 від 22 серпня 2017 року, відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, військовослужбовця військової служби за контрактом, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної Гвардії України, у військовому званні «прапорщик», який має спеціальну освіту, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України

ВСТАНОВИВ:
25 листопада 2016 року в період з 19:00 до 20:00, військовослужбовці строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 НГУ старший солдат ОСОБА_6 та солдат ОСОБА_7 , знаходячись у добовій варті по охороні складів (в тому числі складів непорушного запасу) частини, таємно викрали зі складу речової служби вказаної частини військове майно, а саме 15 пар військового взуття з високим берцем (берці), тобто вчинили злочин, передбачений ч.3 ст. 410 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України являється особливо тяжким злочином.

Того ж дня приблизно о 20:00 старший солдат ОСОБА_6 звернувся до прапорщика ОСОБА_5 з проханням надати ключі від службового приміщення (підсобного приміщення), яке розташоване на території контрольно-пропускного пункту заводу імені « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме за адресою: АДРЕСА_3 , для переховування викраденого військового майна - 15 пар військового взуття з високим берцем (берці) на час перебування старшого солдата ОСОБА_6 та солдата ОСОБА_7 у добовій варті по охороні території складів (в тому числи складів непорушного запасу), тобто з 20:00 25 листопада 2016 року до 09:00 26 листопада 2016 року.

В свою чергу 25 листопада 2016 року приблизно о 20:00 прапорщик ОСОБА_5 , знаходячись на території контрольно-пропускного пункту заводу імені «Макарова», який знаходиться за адресою: місто Дніпро, вулиця Будівельників, 29-а, розуміючи, що своїми діями приховує вчинення злочину ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки надав їм, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ключі від службового приміщення, тобто створив для них можливість переховати викрадене зі складу речової служби частини військове майно на час перебування останніх у складі добової варти по охороні території складів (в тому числи складів непорушного запасу).

Крім того прапорщик ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, діючи з метою приховування вчиненого особливого тяжкого злочину старшим солдатом ОСОБА_6 та солдатом ОСОБА_7 про злочин у правоохоронні органи чи командуванню військової частини НОМЕР_1 НГУ не доповів.

Після цього старший солдат ОСОБА_6 відчинив отриманими від прапорщика ОСОБА_5 ключами двері до службового приміщення, яке розташоване на території контрольно-пропускного пункту заводу імені «Макарова» та разом із солдатом ОСОБА_7 помістили до нього викрадене військове майно 15 пар військового взуття з високим берцем (берці), в результаті чого злочин, вчинений старшим солдатом ОСОБА_6 та солдатом ОСОБА_7 , виявлений не був, натомість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в період часу з 20:00 25 листопада 2016 року по 09:00 26 листопада 2016 року зберігали викрадене військове майно у службовому приміщенні (підсобному приміщенні), доступ до якого надав прапорщик ОСОБА_5 , а після 09:00 26.11.2016 розпорядилися викраденим військовим майном на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення в ході судового розгляду спочатку не визнавав, відмовився давати покази в порядку ст.63 Конституції України. Проте наприкінці стадії встановлення фактичних обставин кримінального провадження та перевірки їх доказами свою позицію змінив, а саме, щиро покаявся та визнав себе повністю винуватим у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, висловив жаль з приводу скоєного ним, підтвердив всі фактичні обставини кримінального провадження, викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Просив застосувати щодо нього Закон України «Про амністію у 2016 році», на підставі якого звільнити його від відбування покарання.

Захисник ОСОБА_4 повідомив, що, не зважаючи на визнання вини своїм підзахисним, вважає, що протокол огляду предметів від 25.08.2016 є неналежним доказом, оскільки в протоколі не зазначено місце проведення огляду, не є зрозумілим, як слідчий отримав доступ до документу; копії документів не засвідчені підписами слідчого. Також зазначив, що ОСОБА_5 приймав участь у слідчому експерименту у якості свідка за іншим кримінальним провадженням, за провадженням, що наразі є предметом судового розгляду, має статус обвинуваченого, тому на підставі п.1 ч.3 ст.87 КПК України, цей доказ є недопустимим. Повідомив, що прокурором не доведено відкриття протоколу допиту свідка ОСОБА_6 . ОСОБА_5 в порядку ст.290 КПК України, тому суд не може приймати допит цього свідка у якості доказу. Повідомив, що з показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_9 неможливо встановити час та місце вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки показання ОСОБА_9 стосуються подій травня 2017 року і логічного зв`язку обставин, встановлених з його показань з обставинами, викладеними в обвинувальному акті, немає, а з показань ОСОБА_6 неможливо встановити, коли і де ОСОБА_5 вчиняв зазначені дії. У зв`язку із наведеним, діючи в інтересах підзахисного, просив його виправдати.

Крім повного визнання вини, вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.396 КК України, підтверджується наступними доказами.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 показав суду, що він відповідає за охорону та відеореєстрацію у військовій частині НОМЕР_1 НГУ. Не пам`ятає коли саме, але після того, як командир дав йому розпорядження відвезти відеореєстратор на цифровку до частини, до нього звернувся ОСОБА_5 з проханням видалити відеозаписи, які були записані на відеореєстратор у дні, коли було його чергування. Пояснив йому, що на даному відеозаписі видно, як солдати, один з яких був ОСОБА_6 , заносили білі мішки та солдатські мішки. Сказав, що не знає, що було в цих мішках, але оскільки це було під час його чергування, він не хоче, щоб його потім зробили винним. ОСОБА_5 йому телефонував декілька разів з різних телефонів, потім скинув йому дати, які потрібно видалити, на програму «Вайбер» в телефоні. Зазначив, що це повідомлення йому прийшло влітку, в якому зазначено було дати за жовтень, листопад 2016 року та січень 2017 року. Також повідомив, що це було на території, де знаходяться склади, яка є огородженою, на територію складу вхід закритий. Камери фіксують прохідну для людей та автотранспорту. Склади охороняються солдатами зі зброєю. Без дозволу начальника варти по території складу ходити не можна. ОСОБА_5 відповідає за пропускний режим, і якщо б він помітив, що хтось щось несе по території, він мав одразу доповісти керівництву.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 показав суду, що з листопада 2016 року по травень 2017 року він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді другого помічника начальника варти. В середині листопада 2016 року в нього була розмова з помічником коменданта прапорщиком ОСОБА_5 про те, як можна заробити гроші. В той час у нього з`явився доступ до речового складу, в якому знаходилося військове майно. Він запропонував ОСОБА_5 частку за те, що той надасть можливість користуватися його каптьоркою, яка була закріплена за ним, на об`єкті «100 ЮМЗ». Він пояснив прапорщику, що буде туди складати речі, які буде забирати на речовому складі. ОСОБА_5 погодився та надав ключі. Речі зі складу носили з 19:00 по 21:00, каптьоркою користувалися 8-10 разів. Частину речей, які були в каптьорці, він забирав, а частину залишав прапорщику ОСОБА_5 . Зазначив, що переважно це були берці, військова форма та термобілизна. Декілька разів ОСОБА_5 сам продавав речі, половину коштів залишав собі, а половину перераховував йому на карточку. Зазначив, що таким чином ОСОБА_5 продав приблизно 30 пар берців, 5 комплектів військової форми, а термобілизну він йому віддав безкоштовно. Показав, що ОСОБА_5 знав що зе речі зберігались в коптьорці, віддавались безпосередньому йому, та про те, що речі ними викрадаються. Пояснив, що слідчий його допитував в ході досудового слідства, він все йому розповів добровільно. Коли саме були допити, він не пам`ятає, можливо це було 24.08.2017, він знаходився в лікарні і до нього приїжджали в лікарню з військової частини та відвозили на допит до військової прокуратури.

Вина ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.396 КК України, підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими судом у судовому засіданні:

- копією витягу з кримінального провадження №0000134 №1, в якому зазначено про внесення до ЄРДР 15.05.2017 на підставі самостійного виявлення прокурором кримінального правопорушення, правова кваліфікація ч.3 ст.410 КК України із зазначенням фактичних обставин, у період з жовтня 2016 по травень 2017 військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду викрали військове речове майно військової частини НОМЕР_1 . Особи, яким повідомлено про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . - копією витягу з кримінального провадження №0000134 №2, в якому зазначено про внесення до ЄРДР 16.05.2017 на підставі самостійного виявлення прокурором кримінального правопорушення, правова кваліфікація ч.3 ст.425 КК України із зазначенням фактичних обставин, у період з жовтня 2016 по травень 2017 року старшина військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 , будучи начальником складу речового майна зазначеної військової частини внаслідок недбалого ставлення до своїх службових обов`язків, допустив втрату ввіреного йому майна на суму понад 700000 гривень. Особа, якій повідомлено про підозру ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (арк. справи 54-55);

- протоколом огляду документів від 25.08.2017, з якого вбачається, що об`єктом огляду є матеріали кримінального провадження №0000134, відомості про яке внесені до ЄРДР 15 травня 2017 року за підозрою військовослужбовців строкової військової служби, які проходять військову службу у військовій частині НОМЕР_1 НГУ, а саме, старшого солдата ОСОБА_6 та солдата ОСОБА_7 . Перший том кримінального провадження №0000134 являє собою аркуші паперу, які є у підшитому стані на другій сторінці зазначених матеріалів є опис матеріалів кримінального провадження, а саме 115 аркушах. Далі із зазначеного першого тому кримінального провадження № 0000134 було зроблено копії наступних документів: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000134 на 2 аркушах; протокол проведення слідчого експерименту від 18 червня 2017 року на 25 аркушах; протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 16 травня 2017 року на 10 аркушах; протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_7 від 17 травня 2017 року на 6 аркушах; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 24 травня 2017 року на 3 аркушах. Далі було проведено огляд другого тому кримінального провадження №0000134, який являє собою аркуші паперу, які є у підшитому стані на другій сторінці зазначених матеріалів є опис матеріалів кримінального провадження, а саме 178 аркушах. Далі із зазначеного другого тому кримінального провадження № 0000134 було зроблено копії наступних документів: ухвала слідчого Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська провадження №1-кс/201/4581/2017) на 2 аркушах; повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 27 червня 2017 року на 23 аркушах; протокол додаткового допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 30 червня 2017 року на 4 аркушах; повідомлення підозрюваному ОСОБА_6 в порядку ст. 290 КПК України від 30 червня 2017 року на 1 аркуші; протокол про надання доступу до матеріатів кримінального провадження від 30 червня 2017 року на 2 аркушах. Під час проведення огляду документів (кримінального провадження №0000134) були виготовлені копії (частково) оглянутих документів. Копії були зняті на технічному засобі Canon i-sensis MF3010, у кількості сімдесяти восьми аркушах, які є додатком №1 до даного протоколу огляду документів (арк. справи 56-57).

Надаючи оцінку позиції захисника ОСОБА_4 , суд звертає увагу на наступне.

У якості доказу винуватості ОСОБА_5 долучено прокурором та досліджено під час судового розгляду судом, копію протоколу проведення слідчого експерименту від 18.06.2017, з якого вбачається, що 18.06.2017 під час проведення допиту у якості свідка ОСОБА_5 , останньому слідчим було задано питання, чи може він вказати на місцевості та тим самим підтвердити свої покази, дані під час допиту, на що останній погодився. Цього ж дня слідчі, поняті та свідок ОСОБА_5 прибули на вказану ним місцевість, а саме за адресою м.Дніпро, вул.Будівельників, та за його вказівкою зупинилися навпроти в`їзду до воріт складів військової частини НОМЕР_1 НГУ, який знаходиться приблизно на відстані 50 м до пожежної частини та на відстані приблизно 200 м до контрольно-пропускного пункту до заводу ім. «Макарова», об`єкт «100». Далі слідчим було запропоновано свідку ОСОБА_5 виставити автомобіль таким чином та в такому положенні, як ним було виставлено в той час, як він у березні та квітні 2017 року, тобто при вказаних ним обставинах у протоколі допиту від 18.06.2017, отримав два мішки по 15 пар військового взуття (берців) від солдата ОСОБА_6 . Після чого свідком було виставлено статистичний автомобіль біля першого стовпа на в`їзді, який веде до воріт складів, в тому числі складу речової служби військової частини НОМЕР_1 НГУ, передньою частиною до виїзду на центральну дорогу, задньою частиною - в бік пожежної частини, та після цього свідок підійшов до повороту, та, спочатку правою рукою, вказав в напрямку воріт до складів, тим самим вказав напрямок, з якого рухався ОСОБА_6 із мішком білого кольору, в якому були військове взуття, після - свідок став спиною до статистичного автомобілю та вказав лівою рукою той самий напрямок. Потім свідок підійшов до багажного відділення статистичного автомобілю та правою рукою вказав на відкриту кришку багажника і зазначив, що після отримання від ОСОБА_6 в березні 2017 року одного мішку білого кольору із 15 парами військового взуття (берцями), він поклав мішок до багажного відділення. Далі свідком було зазначено, що при таких же обставинах він отримав у квітні 2017 року один мішок білого кольору із 15 парами військового взуття (берцями) від ОСОБА_6 . Під час того, як свідок вказував на обставини, здійснювалася фотофікцація його дій, що є додатком до даного протоколу. Після свідком було зазначено, що йому для того щоб вказати інші обставини, учасникам потрібно прослідувати до контрольно-пропускного пункту заводу ім. «Макарова», а саме до об`єкту «100», що знаходиться на відстані приблизно 200 м від повороту до складів військової частини НОМЕР_1 НГУ. Далі учасники прослідували за свідком ОСОБА_5 та встановили, що це контрольно-пропускний пункт до заводу, з правої сторони від входу знаходяться ворота, на яких мається надпис «ЮМЗ об`єкт 100», зліва від входу знаходиться паркан із колючого дроту із написом «стій заборонена зона прохід заборонено». Після чого, свідку було запропоновано виставити статистичний автомобіль в такому положенні, як він пам`ятає та вважає правильним, що останнім і було зроблено. Потім учасники пройшли за свідком до одноповерхової будівлі, що являє собою контрольно-пропускний пункт до вищезазначеного об`єкту, повернули одразу після входу направо, пройшли 2 м до дверей, які знаходяться з правої сторони навпроти турнікету. Далі свідок власними ключами відімкнув двері та вказав на приміщення, що знаходиться за дверима, в якому знаходився білий мішок із 20 парами військового взуття (берцями), який тоді був замкнений для нього солдатом ОСОБА_6 при обставинах вказаних ОСОБА_5 у протоколі допиту свідка від 08.06.2017. Дії свідка ОСОБА_5 фіксувалися на фотокамеру (арк. справи 58-82).

Посилання адвоката на те, що протокол огляду предметів від 25.08.2016 є неналежним доказом, з тих підстав, що оскільки в протоколі не зазначено місце проведення огляду, а також, не є зрозумілим, як слідчий отримав доступ до документу, на переконання суду, є хибним, оскільки з дослідженого судом протоколу огляду документів (арк. справи 56-57) вбачається, що він повністю відповідає за змістом ч.3 ст.104 КПК України та містить всі необхідні реквізити, зазначені в статті.

Надаючи оцінку зауваженню адвоката в частині того, що ОСОБА_5 приймав участь у слідчому експерименту у якості свідка за іншим кримінальним провадженням, за провадженням, що наразі є предметом судового розгляду, має статус обвинуваченого, тому на підставі п.1 ч.3 ст.87 КПК України, цей доказ є недопустимим, суд виходить з того, що за п.1 ч.3 ст.87 КПК України недопустимим є доказ, отриманий з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні. Судом встановлено, що ОСОБА_5 дійсно давав показання у якості свідка в провадженні №0000134, внесеного до ЄРДР 15.05.2017 відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.3 ст.410 та ч.2 ст.418 КК України, але в даному випадку ОСОБА_5 був визнаний обвинуваченим в іншому кримінальному провадженні - №0000260 від 22 серпня 2017 року за ч.1 ст.396 КК України. Тому підстави для визнання протоколу проведення слідчого експерименту від 18.06.2017 на підставі п.1 ч.3 ст.87 КПК України недопустимим доказом, відсутні.

Разом з тим, суд звертає увагу на той факт, що в протоколі слідчого експерименту від 25.08.2016 ОСОБА_5 вказує на отримання у березні та квітні 2017 року, тобто при вказаних ним обставинах у протоколі допиту від 18.06.2017, двох мішків по 15 пар військового взуття (берців) від солдата ОСОБА_6 . Одночасно суд зазначає, що в обвинувальному акті обвинуваченому ОСОБА_5 інкримінується заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжких злочинів, які мали місце в інший час 25.11.2016. Зазначений протокол жодним чином не підтверджує винуватість ОСОБА_5 у приховуванні особливо тяжких злочинів, які були скоєні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 25 листопада 2016 року, тобто, прямо чи непрямо не підтверджує існування обставин, що викладені в обвинувальному акті та підлягають доказуванню, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, тому в силу ст.85 КПК України, є неналежним доказом.

Також судом під час судового розгляду за клопотанням прокурора було досліджено копію повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 27.06.2017 (а.с.83-105). Дослідивши зазначене повідомлення про підозру, суд приходить до висновку, що зазначений процесуальний документ хоча і містить фактичні обставини вчинення злочинів, у приховуванні яких обвинувачується ОСОБА_5 , однак відповідно до ч.2 ст.84 КПК України повідомлення про підозру не є процесуальним джерелом доказів, а є одним із видів процесуальних рішень, а відтак не може бути прийняте судом як доказ та покладене в основу обвинувального вироку суду відносно ОСОБА_5 .

Стосовно посилання адвоката на ту обставину, що прокурором не доведено відкриття протоколу допиту свідка ОСОБА_6 . ОСОБА_5 в порядку ст.290 КПК України, тому суд не може приймати допит цього свідка у якості доказу, суд звертає увагу на той факт, що судом було досліджено протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 04.09.2017 (арк. справи 134), де мається запис про те, що ОСОБА_5 з матеріалами справи ознайомлений у повному обсязі, заяв та клопотань не має, мається його підпис. В описі матеріалів (а.с.145) зазначено протокол допиту ОСОБА_6 , в реєстрі до обвинувального акту (а.с.8) також зазначено процесуальну дію «допит свідка ОСОБА_6 ». На підставі ухвали судді від 15.02.2018 було надано адвокату ОСОБА_4 доступ до речей і документів (особової картки ОСОБА_6 та книги обліку видачі арештованих та відвідувачів), в наслідок чого суд мав змогу дослідити надані захисником копії витягу з книги передавання засуджених, узятих під варту та затриманих військовослужбовців начальнику конвою (а.с.161-162) та впевнитися, що ОСОБА_6 видавався для доставки до військової прокуратури 24.08.2017. Не залишається поза увагою суду і той факт, що безпосередньо обвинувачений ОСОБА_5 також не ставить під сумнів допустимість цього доказу, не повідомляв суд про не відкриття йому зазначеного доказу, з дослідженого протоколу надання доступу до матеріалів досудового розслідування (а.с.134), він своїм підписом засвідчив, що з матеріалами справи ознайомився, заяв та клопотань не має. Додатково суд зауважує, що свідок ОСОБА_6 особисто підтвердив свій допит у якості свідка на стадії досудового розслідування цього кримінального повадження.

Оцінюючи повідомлене захисником, що з показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_9 неможливо встановити час та місце вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки показання ОСОБА_9 стосуються подій травня 2017 року і логічного зв`язку обставин, встановлених з його показань з обставинами, викладеними в обвинувальному акті, немає, а з показань ОСОБА_6 неможливо встановити, коли і де ОСОБА_5 вчиняв зазначені дії, суд звертає увагу на той факт, що ОСОБА_9 дійсно не пам`ятав точні дати та час, за які ОСОБА_5 просив видалити записи, повідомивши суд, що точну інформацію ОСОБА_5 йому передав за допомогою повідомлення у «Вайбері», які не зберіглися, але при цьому повідомив, що відеозаписи були, зокрема, за листопад 2016 року та саме в ті дні, коли ОСОБА_5 чергував, а також зазначив, що ОСОБА_5 описав йому події на тих відеозаписах - що солдати (один з яких був ОСОБА_6 ) заносили білі мішки на територію, де знаходяться склади, та в цій частині показання свідка ОСОБА_9 повністю підтверджують фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті (дати та місце подій, пов`язане із вчиненням ОСОБА_7 та ОСОБА_6 особливо тяжкого злочину, який ОСОБА_5 заздалегідь необіцяно приховав). Свідок ОСОБА_6 , в свою чергу, також підтвердив обставини вчинення ним кримінальних правопорушень саме у листопаді 2016 року, місце скоєння викрадення майна, підтвердив найменування та кількість викраденого ним майна, що співпадає з викладеним в обвинувальному акті, обізнаність ОСОБА_5 про обставини скоєння ним ( ОСОБА_6 ) та ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину, що, в свою чергу, виступає підтвердженням винуватості ОСОБА_5 у заздалегідь не обіцяному приховуванні зазначеного особливо тяжкого злочину. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 також підтвердив всі фактичні обставини, зазначені в обвинувальному акті, визнав свою винуватість та щиро каявся (показання обвинуваченого за КПК України відноситься до доказів). При цьому, у суду відсутні будь-які підстави ставити під сумнів як визнання винуватості та фактичних обставин, зазначених в обвинувальному акті, самим обвинуваченим, так і показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , оскільки, на переконання суду, ці докази є переконливими, належними, допустимими, а в сукупності достатніми та взаємопов`язаними.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, оцінивши зібрані та перевірені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд вважає доведеним, що ОСОБА_5 своїми умисними діями, що виразилися у заздалегідь не обіцяному приховуванні особливо тяжкого злочину, вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.396 КК України.
При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує тяжкість скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, всі обставини справи.
Так обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин середньої тяжкості.
ОСОБА_5 не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується задовільно, одружений, має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У відповідності до ст.66 КК України, у якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд враховує щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

У відповідності до ст.67 КК України, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції частини статті у вигляді обмеження волі. Саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даним про особу обвинуваченого, встановленим судом обставинам, що пом`якшують покарання останнього. Призначення покарання у вигляді арешту суд вважає недоцільним, оскільки при призначенні такого виду покарання суд позбавлений можливості вирішити питання про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням, а призначення покарання у вигляді позбавлення волі не відповідатиме вимогам, зазначеним у ст.65 КК України у зв`язку з його надмірної суворістю. При цьому, підстав для застосування ст.69 КК України, судом не встановлено.

Разом з тим, суд, враховуючи дані про особу обвинуваченого, той факт, що він щиро каявся, активно сприяв розкриттю злочину, вчинив злочин вперше, за місцем службихарактеризується задовільно, одружений, має на утриманні малолітню дитину, дійшов до висновку, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання та на підставі ст.75 КК України обвинуваченого від призначеного покарання звільняє, якщо на протязі випробувального строку, ухваленого судом, він не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, покладені на нього судом у відповідності до ч.1 ст.76 КК України.
Аналізуючи можливість задовольнити заяву сторони захисту про застосування щодо обвинуваченого ЗУ «Про амністію у 2016 році», суд приходить до наступного.
Ст. 85 Кримінального кодексу України зазначено, що на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.
Ч. 2 ст.3 зазначеного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Згідно п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільненню від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглядаються судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили , не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Стаття 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачає, що виконання цього Закону покладається на суди. Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
Стаття 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачає, що дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Судом встановлено, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.396 Кримінального кодексу України, до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році». Вказане кримінальне правопорушення згідно ст.12 Кримінального кодексу України належить до злочину середньої тяжкості. ОСОБА_5 є батьком малолітньої дитини, якій на день набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 року» не виповнилось 18 років, що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке долучено до матеріалів справи (а.с.135). Прокурор та обвинувачений просили у судовому засіданні застосувати до обвинуваченого ЗУ «Про амністію у 2016 році». За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_5 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від покарання. Суд роз`яснює обвинуваченому, що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована, що обвинуваченому є зрозумілим.

У зв`язку з тим, що витрати на залучення експерта відсутні, суд не вирішує питання щодо стягнення судових витрат.

Речові докази, долучені до матеріалів кримінального провадження постановою від 25.08.2017, а саме: ксерокопії прийнятих під час проведення досудового розслідування процесуальних рішень та проведених дій (документів), які зроблені та виготовлені із оригіналів кримінального провадження № 0000134, а саме: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000134 на 2 аркуші; протокол проведення слідчого експерименту від 18 червня 2017 року на 25 аркушах; протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 16 травня 2017 року на 10 аркушах; протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_7 від 17 травня 2017 року на 6 аркушах; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 24 травня 2017 року на 3 аркушах; ухвала слідчого Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська (провадження №1-кс/201/4581/2017) на 2 аркушах; повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 27 червня 2017 року на 23 аркушах;протокол додаткового допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 30 червня 2017 року на 4 аркушах; повідомлення підозрюваному ОСОБА_6 в порядку ст. 290 КПК України від 30 червня 2017 року на 1 аркуші; протокол про надання доступу до матеріалів кримінального провадження від 30 червня 2017 року на 2 аркушах, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався, клопотань про його обрання до суду не надходило.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370, 373, 374, 376, 394 КПК України

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.396 КК України і призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на строк 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає обов`язки, покладені на нього судом.
На підставі ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» повністю звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 не обирати.

Речові докази, долучені до матеріалів кримінального провадження постановою від 25.08.2017, а саме: ксерокопії прийнятих під час проведення досудового розслідування процесуальних рішень та проведених дій (документів), які зроблені та виготовлені із оригіналів кримінального провадження № 0000134, а саме: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000134 на 2 аркуші; протокол проведення слідчого експерименту від 18 червня 2017 року на 25 аркушах; протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 16 травня 2017 року на 10 аркушах; протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_7 від 17 травня 2017 року на 6 аркушах; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 24 травня 2017 року на 3 аркушах; ухвала слідчого Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська (провадження №1-кс/201/4581/2017) на 2 аркушах; повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 27 червня 2017 року на 23 аркушах;протокол додаткового допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 30 червня 2017 року на 4 аркушах;повідомлення підозрюваному ОСОБА_6 в порядку ст. 290 КПК України від 30 червня 2017 року на 1 аркуші; протокол про надання доступу до матеріалів кримінального провадження від 30 червня 2017 року на 2 аркушах, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1