АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1628/1157/12 Номер провадження 11/786/6/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.115 КК України ОТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
засуджених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11
захисників засуджених адвокатів : ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
захисників з числа близьких родичів: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,
ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтави матеріали кримінальної справи за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Полтавської області, адвоката ОСОБА_21 , засудженого ОСОБА_10 , засудженого ОСОБА_9 , засудженого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_14 на вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2014 року :

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. В`язове, Миргородського району Полтавської області, українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, маючий на утриманні 3-х неповнолітніх дітей, інвалід 2 групи, житель АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимий,-

засуджений:

- за ч. 4 ст. 27 п.п. 6, 11, 12 ч.2 ст. 115 КК України на 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності;

- за ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 263 КК України ( в редакції до 05.07.2012 року) на 3 роки позбавлення волі;

- за ч. 4, 5 ст. 27 ч. 5 ст. 185 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно визначено до відбування 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності,

За ч.2 ст. 263 КК України визнаний невинним і виправданий за відсутністю в його діях складу злочину.

В частині засудження ОСОБА_8 за ч.1 ст.185 КК України вирок скасовано, а справу повернуто прокурору для проведення додаткового розслідування.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Першотравневе Борівського району Харківської області, українець, громадянин України, з вищою освітою, одружений, маючий на утриманні 1 неповнолітню дитину, працюючий механіком ОКВПВКГ Миргородводоканал м. Миргород, житель АДРЕСА_2 , не судимий,-

засуджений:

- за п.п. 6, 11, 12 ч.2 ст. 115 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності;

- за ч.1 ст. 263 КК України ( в редакції до 05.07.2012 року) на 4 роки позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 190 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності;

- за ч. 5 ст. 185 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно визначено до відбування 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Першотравневе Борівського району Харківської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, житель АДРЕСА_3 , згідно ст. 89 КК України не судимий:

засуджений:

- за п.п. 6, 11, 12 ч.2 ст. 115 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності;

- за ч.1 ст. 263 КК України (в редакції до 05.07.2012 року) на 4 роки позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно визначено до відбування 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець та житель АДРЕСА_4 , українець, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, не судимий,-

засуджений:

- за ч.1 ст. 263 (в редакції до 05.07.2012 року) КК України на 3 років 6 місяців позбавлення волі;

За п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України визнаний не винним і виправданий за недоведеністю його участі у вчиненні цього злочину.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Полтавської області від 27 серпня 2014 року вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 за ч.4 ст.27, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.15, ч.ч. 4, 5 ст.27, ч.5 ст.185 КК України, ч.5 ст.27, ст.263 КК України скасовано за відсутністю у його діях складу злочину, з закриттям в цій частині провадження по справі. У частині засудження ОСОБА_8 за ч.1 ст.185 КК України вирок скасовано у зв`язку із неповнотою досудового слідства, справу в цій частині повернуто прокурору для проведення додаткового розслідування.

В подальшому, ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2015 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 27 серпня 2014 року з направленням справи на новий апеляційний розгляд. Скасовуючи ухвалу, суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що висновок суду апеляційної інстанції про скасування вироку суду щодо ОСОБА_8 за ч.4 ст.27, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.15, ч.ч. 4, 5 ст.27, ч.5 ст.185 КК України, ч.5 ст.27, ст.263 КК України за відсутністю в його діях складу злочинів є передчасним, зробленим без повного, всебічного та об`єктивного аналізу наявних у кримінальній справі доказів.

За вироком суду, засуджені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнані винними у вчиненні наступних злочинів.

Засуджений ОСОБА_8 , маючи корисливу мету небажання повертати потерпілому ОСОБА_22 борг в сумі 5000 доларів США та заволодіння його майном, яким в подальшому мав намір розрахуватися за скоєне вбивство, на фоні образи на ОСОБА_22 за нереалізовані спільні бізнесові плани, запланував позбавити його життя. Виконання вбивства ОСОБА_22 замовив своєму давньому знайомому ОСОБА_9 , так як знав, що останній досить швидко увійшов в довіру до ОСОБА_22 і вони тісно спілкуються та довіряють один одному.

В кінці січня 2011 року, засуджений ОСОБА_8 переконав ОСОБА_9 у вигідності вбивства ОСОБА_22 , обов`язковою умовою якого було приховування трупу, пообіцявши йому винагороду у сумі 500 тисяч гривень.

Погодившись на пропозицію ОСОБА_8 , та переслідуючи мотиви особистого збагачення за рахунок організації вбивства ОСОБА_22 , будучи знайомим з останнім особисто, ОСОБА_9 вирішив залучити до виконання вбивства колишнього чоловіка своєї сестри ОСОБА_10 , якого викликав з м. Харкова у м. Миргород.

По приїзду ОСОБА_10 в м. Миргород в період часу із 29.01.2011 року по 02.02.2011 року ОСОБА_9 вмовив його скоїти вбивство ОСОБА_22 за винагороду в сумі 65 000 грн.

Готуючись до вбивства ОСОБА_22 у вказаний вище проміжок часу, ОСОБА_9 показав ОСОБА_10 потерпілого. Об`їхавши околиці м. Миргород, вибрав разом із ОСОБА_10 місце схову трупа, місце де також при нагоді можна буде сховати знаряддя вбивства та пообіцяв для полегшення виконання вбивства ОСОБА_22 придбати ОСОБА_10 вогнепальну зброю.

В перших числах лютого 2011 року, ОСОБА_9 , реалізуючи свій спільний із ОСОБА_8 та ОСОБА_10 умисел на вбивство ОСОБА_22 , звернувся до свого знайомого засудженого ОСОБА_11 , якому не повідомив про дійсність своїх намірів, з проханням придбати для нього вогнепальну зброю, на що ОСОБА_11 погодився, зазначивши, що зброя буде коштувати 2000 доларів США.

Після цього ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_8 про те, що він знайшов виконавця вбивства та вогнепальну зброю для нього, за що ОСОБА_8 необхідно надати 100000 гривень на придбання вогнепальної зброї та оплати послуги виконавця вбивства. Того ж дня в перших числах лютого 2011 року у вечірній час, неподалік свого житлового будинку по вул. Багачанській в м. Миргород, отримав від ОСОБА_8 на вказані цілі грошові кошти в сумі 100000 гривень, з яких 16000 грн. 04 - 05 лютого 2011 року передав ОСОБА_11 для придбання вогнепальної зброї.

Готуючи вбивство ОСОБА_22 , знаючи про довіру до нього зі сторони останнього та про наявність у потерпілого значних грошових коштів, ОСОБА_9 також вирішив без участі інших засуджених заволодіти грошима шахрайським способом. Для цього повідомив потерпілому ОСОБА_22 неправдиву інформацію, про те що він знайшов особу, яка хоче продати 500 тонн насіння соняшнику по ціні 3000 грн. за тонну на загальну суму 1500000 гривень.

Потерпілий ОСОБА_22 , сприйнявши пропозицію ОСОБА_9 як правдиву, будучи введеним в оману та переконаним в тому, що останній дійсно має намір посприяти йому у придбанні насіння соняшнику, 07 лютого 2011 року близько 13 години, в АДРЕСА_5 , передав ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 530000 грн., що складає на час вчинення злочину 1126,46 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. При цьому ОСОБА_9 не маючи наміру сприяти потерпілому у придбанні насіння соняшнику, привласнив вищевказані грошові кошти, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_22 матеріальні збитки в особливо великих розмірах.

Виконуючи прохання ОСОБА_9 , не знаючи і не здогадуючись про його намір вчинити вбивство ОСОБА_22 з використанням вогнепальної зброї, засуджений ОСОБА_11 , за грошові кошти, які йому передав ОСОБА_9 , 08 лютого 2011 року незаконно придбав у мешканця м. Миргород громадянина ОСОБА_23 вогнепальну зброю револьвер калібру 5.6 мм., який був перероблений кустарним способом із сигнального револьверу виготовленого на основі конструкції револьверів Нагана зразка 1985 року та 14 набоїв до нього, після чого, без передбаченого законом дозволу зберігав їх деякий час при собі та в цей же день - 08 лютого 2011 року, в обідній час на виїзді з м. Миргород в районі пенькового заводу, вказану вогнепальну зброю разом з набоями передав ОСОБА_9 . Останній, у власному автомобілі марки "Шкода-Октавія", державний номерний знак НОМЕР_1 , незаконно зберігав револьвер та набої, а потім в цей же день передав засудженому ОСОБА_10 , щоб той використав цю зброю для вбивства потерпілого ОСОБА_22 .

Отримавши вказану зброю ОСОБА_10 протягом 08 лютого 2011 року, також незаконно зберігав її та боєприпаси при собі.

Продовжуючи реалізовувати замовлення ОСОБА_8 щодо вбивства ОСОБА_22 , засуджені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 стали діяти відповідно до попередньо обумовленого ними плану.

Засуджений ОСОБА_9 , 08 лютого 2011 року, у вечірній час на власному автомобілі "Шкода-Октавія", державний номерний знак НОМЕР_1 , під приводом організації зустрічі потерпілого ОСОБА_22 із продавцем насіння соняшнику, для придбання якого потерпілий ОСОБА_22 07 лютого 2011 року дав ОСОБА_9 гроші в сумі 530000 гривень, і роль якого повинен був відігравати ОСОБА_10 , відвіз потерпілого ОСОБА_22 у місто Хорол, куди ОСОБА_11 , не знаючи про дійсні наміри цих засуджених, привіз ОСОБА_10 .

Після того як ОСОБА_22 та ОСОБА_10 обговорили деталі майбутніх комерційних відносин, ОСОБА_9 запросив їх до себе у автомобіль та повіз у м. Миргород Полтавської області.

Рухаючись у м. Миргород, близько 20:45 години, ОСОБА_9 , маючи намір вчинити вбивство ОСОБА_22 , зупинив свій автомобіль на автодорозі Хорол-Миргород поблизу зупинки громадського транспорту у районі с. Попівка Хорольського району, та відійшов від нього на узбіччя начебто у туалет.

В цей час ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_22 також вийшли з автомобіля та стояли на узбіччі дороги, знаходячись при цьому в полі зору ОСОБА_9 .

ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, по телефону дав команду ОСОБА_10 на вбивство потерпілого ОСОБА_22 .

Отримавши таку команду, ОСОБА_10 здійснив не менше чотирьох пострілів з револьвера у потерпілого ОСОБА_22 , спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді наскрізного поранення м`яких тканин правої бокової поверхні шиї з ушкодженням поверхневих м`язів; сліпого поранення грудей та живота (торако-абдомінальне) нижньої третини грудної клітки зліва по переднє-пахвовій лінії з ушкодженням підшкірно-жирової клітковини, міжреберних м`язів, пристінкової плеври, лівого купола діафрагми, сліпим пораненням правої долі печінки; сліпого поранення передньої поверхні грудної клітки зліва по навкологруднинній лінії на рівні реберної дуги, проникне в черевну порожнину, з ушкодженням підшкірно-жирової клітковини, м`язів передньої черевної стінки, парієтальної брюшини; сліпого торако-абдомінальне поранення грудної клітки по лівій лопатковій лінії на рівні 5-го ребра з ушкодженням підшкірно-жирової клітковини, парієтальної плеври, грудного відділу аорти, крововиливом в стравохід, пораненням правого купола діафрагми, парієтальної брюшини та м`язів живота, які призвели до гострої крововтрати та смерті ОСОБА_22 на місці вчинення злочину.

Таким чином ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виконали замовлення ОСОБА_8 , довівши свій злочинний умисел на вбивство ОСОБА_22 до кінця.

Після цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 завантажили тіло потерпілого ОСОБА_22 у багажник, належного ОСОБА_9 автомобіля марки "Шкода-Октавія" та відвезли на стихійний смітник, де раніше знаходилася будівля хімскладу, розташований неподалік с. Вовнянка Миргородського району та міста Миргорода, де разом витягли його із автомобіля.

В подальшому з метою приховування трупа, ОСОБА_10 відтягнув та скинув його у одну із ям, яка знаходилася на території смітника, де за допомогою лопати закидав труп сміттям, землею та уламками бетонних конструкцій.

В цей час ОСОБА_9 зібрав одяг потерпілого ОСОБА_22 з метою приховати сліди злочину, приїхав в м. Миргород, де забрав ОСОБА_11 , якому не повідомив про вчинений ними злочин. Після чого разом відвезли одяг з трупа ОСОБА_22 на дачу ОСОБА_11 , що в с. Гоголеве Великобагачанського району, де мали намір його знищити шляхом спалювання.

Після цього ОСОБА_9 відвіз Северина в м. Миргород, потім поїхав до місця поховання трупа ОСОБА_22 , неподалік якого підібрав ОСОБА_10 , та в подальшому відвіз останнього до річки Псьол, що неподалік смт. В.Багачка Полтавської області, де останній викинув з дамби у воду мобільний телефон, ключі загиблого, сокиру та лопату. Після цього ОСОБА_10 повернув револьвер та невикористані патрони ОСОБА_9 , які той продовжував зберігати у себе, не маючи на це передбаченого законом дозволу.

09 лютого 2011 року, ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_8 про виконання замовлення на вбивство ОСОБА_22 . Виконуючи обіцянку перед ОСОБА_9 про оплату організації вбивства ОСОБА_22 , перебуваючи на території м. Миргорода, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що у с. Воскобійники Шишацького району на території току СТОВ "Воскобійники" зберігається майно загиблого, а саме насіння соняшника, надав цю інформацію ОСОБА_9 та підказав схему його викрадення, а саме, що вивезти соняшник зможе ОСОБА_24 , який має відповідні документи.

ОСОБА_9 , вирішив викрасти це насіння соняшника, з метою подальшого привласнення коштів від його продажу, в рахунок оплати замовлення ОСОБА_8 на виконання вбивства ОСОБА_22 .

Не бажаючи бути викритим у викраденні насіння соняшника, ОСОБА_9 , скориставшись тим, що працівники СТОВ "Воскобійники" в с. Воскобійники Шишацького району, та водій автомобіля ДАФ - ОСОБА_24 не володіли інформацією про смерть ОСОБА_22 , дав наказ ОСОБА_24 здійснювати вивезення насіння соняшнику належного ОСОБА_22 , що знаходилося на зберіганні в СТОВ "Воскобійники" з подальшим перевезенням на олійницю приватного підприємця ОСОБА_25 .

ОСОБА_24 не володіючи інформацією про смерть його роботодавця потерпілого ОСОБА_22 та не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вважаючи, що ОСОБА_9 діє виключно в інтересах потерпілого ОСОБА_22 та виконує його волю, маючи відповідні документи на вивіз насіння соняшника, протягом 10-14 лютого 2011 року із току СТОВ "Воскобійники" в с. Воскобійники Шишацького району Полтавської області, здійснив вивезення вантажним автомобілем 99240 кг., насіння соняшника, яке належало ОСОБА_22 , вартістю 4442,24 гривні за 1000 кг., яке перевіз на олійницю приватного підприємця ОСОБА_25 , який за привезене насіння соняшника розрахувався грошовими коштами із ОСОБА_9 ..

Таким чином, засуджений ОСОБА_9 реалізував спільний із засудженим ОСОБА_8 умисел на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_22 загальною вартістю 440847,90 гривень, що складає 936,98 неоподаткованих мінімумів та є особливо великими розмірами.

В апеляціях:
- прокурор відділу прокуратури Полтавської області який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_6 , з урахуванням внесених змін до апеляції, ставить питання про скасування вироку в зв`язку з м`якістю покарання та постановлення нового вироку апеляційним судом стосовно засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 .

Посилаючись на те, що при призначенні покарання цим засудженим, суд не в повній мірі врахував тяжкість вчинених ними злочинів, невизнання вини, відсутність щирого каяття, невідшкодування завданої шкоди потерпілим, наявність узгодженого плану на вбивство, тривалий час його підготовки та реалізації, суспільний резонанс вчиненого злочину, характер суспільної небезпеки, а також особи засуджених.

З врахуванням наведеного прокурор просить при постановлені нового вироку засудити:

- ОСОБА_8 за ч.4 ст. 27 п.п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.4 ст. 27 ч.5 ст. 185 КК України на 10 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі; ч.5 ст. 27 ч.1 ст.263 КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 12 років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

- ОСОБА_10 за п.п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України на 15 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, за ч.1 ст. 263 КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Обґрунтованість виправдання ОСОБА_8 за ч.2 ст.263 КК України та обґрунтованість виправдання ОСОБА_11 за п.п. 6,11,12, ч. 2 ст. 115 КК України в апеляції прокурора не оспорюється.

- захисник ОСОБА_21 в інтересах засудженого ОСОБА_8 вважає його необґрунтовано засудженим, просить вирок скасувати та постановити виправдувальний вирок.

На думку адвоката, суд першої інстанції вийшов за межі обвинувачення, викладаючи у вироку мотив та деякі обставини вбивства потерпілого ОСОБА_22 . У справі відсутні докази, що засуджений мав намір заволодіти підприємницькою діяльністю потерпілого. ОСОБА_8 не міг працювати в сфері незаконної діяльності потерпілого ОСОБА_22 . Відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_22 ділився з ОСОБА_8 сферою та розмірами його незаконної підприємницької діяльності. В той же час ОСОБА_22 тісно співпрацював із ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , та іншими особами, в коло яких ОСОБА_8 не входив, що виключає намагання ОСОБА_8 заволодіти бізнесом ОСОБА_22 .

Суд не дав оцінки доказам, які спростовують обвинувачення. Зокрема мотив вбивства спростовується показаннями свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_26 , які показали, що ОСОБА_8 не володів відповідними навичками та не міг бути допущений у сферу незаконного, на думку захисника, бізнесу ОСОБА_22 .

Висновок суду про наявність неприязних стосунків між засудженим ОСОБА_29 та ОСОБА_22 не ґрунтується на матеріалах справи. Також достовірними доказами не підтверджений мотив особистого збагачення ОСОБА_8 .

В судовому засіданні жодним доказом не підтверджено факт того, що ОСОБА_8 отримав матеріальне збагачення чи заволодів майном ОСОБА_22 .

Не встановлено та не підтверджено доказами, що ОСОБА_9 мав борг перед ОСОБА_8 , оскільки такі розписки у справі відсутні, що ОСОБА_8 почав вимагати від останнього повернення боргу, що шантажував ОСОБА_9 , погрожував розправою над рідними, вимагав розрахуватися за борги вбивством ОСОБА_22 .

Безпідставно вказано, що у кінці січня 2011 року ОСОБА_9 , побоюючись погроз ОСОБА_8 , вирішив скоїти вбивство ОСОБА_22 групою осіб, що він отримав від ОСОБА_8 гроші в сумі 100000 гривень. Не має конкретних доказів, що ОСОБА_9 доповідав ОСОБА_8 про вчинення злочину групою осіб. Відсутні докази, що в період з кінця січня початок лютого 2011 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 спілкувалися по телефону чи зустрічалися.

Як зазначається в апеляції адвоката, визнаючи винним ОСОБА_8 у причетності до вбивства, суд безпідставно взяв до уваги непослідовні, суперечливі показання іншого засудженого ОСОБА_9 , який ще на досудовому слідстві відмовився від своїх показань щодо замовного вбивства і в судовому засіданні заявив, що оговорив себе і ОСОБА_8 під тиском працівників міліції та недозволеними методами слідства.

Як зазначає апелянт, суд безпідставно не взяв до уваги долучені до справи сфальшовані протоколи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_9 , які стали підставою для його незаконного арешту та є доказами тиску на останнього.

Коштів у сумі 100000 грн. ОСОБА_9 не отримував від ОСОБА_8 для придбання знаряддя злочину револьверу.

При цьому суд залишив без уваги показання свідка ОСОБА_25 ,

який у 2011 році передав ОСОБА_9 100000 грн. за соняшник і за ці кошти останній міг придбати револьвер без допомоги ОСОБА_8 .

В апеляції також звертається увага на те, що суд незаконно послався у вироку, як на доказ вини, на пояснення засудженого ОСОБА_9 в судових дебатах та останньому слові, які суперечили його показанням в ході судового слідства, без поновлення судового слідства, як цього вимагає процесуальний закон.

Як вважає захист, аналіз судом у вироку моніторингу телефонних розмов ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , є припущенням. Криміналістична експертиза про можливість та дійсність таких розмов не проводилась. Більш того, висновки суду є суперечливими.

У справі відсутні докази того, що ОСОБА_8 причетний до викрадення 99240 кг. насіння соняшнику на суму 440847,89 грн. з СТОВ Воскобійники, яке за версією обвинувачення належало потерпілому ОСОБА_22 . На думку захисту, суд першої інстанції не взяв до уваги об`єктивні докази, які спростовують не тільки причетність до крадіжки ОСОБА_8 , а взагалі сам факт крадіжки насіння.

До справи долучені документи, які свідчать про договірні стосунки з СТОВ Воскобійники не потерпілого ОСОБА_22 , а підприємця ОСОБА_28 , який разом із свідком ОСОБА_30 з 31.01. по 14.02.2011 року вивозив належне йому насіння соняшнику з СТОВ Воскобійники. На цей факт вказував і, зокрема, свідок ОСОБА_31 . З цього слідує, що соняшник ОСОБА_32 на підприємстві не зберігався. ОСОБА_8 не причетний до його вивезення та збагачення таким чином.

За таких обставин ОСОБА_8 незаконно засуджений за п.5 ст. 27, ч.5 ст. 185 КК України, як підбурювач та пособник вчинення цього злочину.

Суд дав неправильну оцінку доказам і безпідставно не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 та інших, які спростовують обвинувачення.

Необґрунтовано оцінив суд і показання у судовому засіданні свідка ОСОБА_37 , який стверджував, що оговорив ОСОБА_8 під тиском працівників міліції, які шантажували його.

Також на думку адвоката, судом першої інстанції порушено право на захист засудженого ОСОБА_8 , оскільки останній перебував у тяжкому хворобливому стані після операції під дією заспокійливих ліків і не міг реально сприймати події, які відбувалися у судовому засіданні.

- засуджений ОСОБА_8 просить вирок стосовно нього скасувати в зв`язку з його непричетністю до вчинених злочинів. На думку ОСОБА_8 в основу обвинувачення судом покладені суперечливі показання іншого засудженого ОСОБА_9 , який співпрацює з міліцією.

Не може підтверджуватися його вина і показаннями підсудного ОСОБА_11 , який також не вказував на нього, як на особу, яка замовила вбивство та була попередня домовленість, та що ОСОБА_9 довів йому до відома про замовлення.

Зазначає, що не мав жодної інформації про діяльність ОСОБА_38 . Розпорядження про вивіз соняшнику нікому не надавав, кошти від продажу останнього не отримував.

Свідчення ОСОБА_39 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 не доводять жодним чином його вину у викраденні соняшнику з території току СТОВ «Воскобійники».

Вирок суду є несправедливим, постановлений з порушенням вимог ст.324 КПК України.

В апеляції ОСОБА_8 також посилається на те, що судове засідання проводилось упереджено, в більшості його клопотань відмовлено.

В доповненнях до апеляції засуджений вказує про безпідставність обвинувачення по всім інкримінованим йому злочинам та просить виправдати.

Основні доводи на підтвердження своєї невинуватості наводить аналогічні доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_21 .

Наголошує:

- про відсутності мотиву на замовлення вбивства ОСОБА_32 ;

- непоінформованість про місце знаходження майна ОСОБА_32 (насіння соняшнику), відсутність намірів на незаконне заволодіння ним;

- безпідставність звинувачення щодо викрадення бетонних блоків та плит, про суперечності щодо місця та часу здійснення викрадення, вартості викраденого;

- про наклеп засудженого ОСОБА_9 , з метою самому уникнути відповідальності;

- про відсутність конкретних доказів його вини у вчиненні злочинів.

Також зазначає, що в ході слідства не перевірялися версії причетності інших осіб до замовлення та вбивства ОСОБА_22 .

Справа відносно нього сфабрикована працівниками міліції та прокуратурою, ґрунтується лише на неправдивих показаннях ОСОБА_9 , а об`єктивна істина у справі так і не встановлена.

Про фальсифікацію, зокрема, свідчить і те, що йому було вручено обвинувальний висновок від 11.05.2012 р., який не затверджений прокурором і не підписаний.

Суд неповно та необ`єктивно оцінив докази по справі, безпідставно відкинув ті, що виправдовують його.

Крім того, судом порушені його процесуальні права, вказує про проведення судових засідань, незважаючи на його хворобливий стан та перебування під дією лікарських препаратів, від дії яких він не міг правильно усвідомлювати, що відбувається.

Наголошує на неправомірній поведінці прокурора та представника потерпілої у судових засіданнях, які постійно його принижували.

Вказує, що суд невчасно ознайомив його із протоколом судових засідань.

- засуджений ОСОБА_9 в своїй апеляції з внесеними доповненнями просить пом`якшити призначене судом покарання, та застосувати положення статті 69 КК України, врахувавши стан його здоров`я, наявність малолітньої дитини, щире каяття, те що він займався суспільно-корисною працею. Свої апеляційній вимоги, які стосуються зміни вироку в частині скасування накладення стягнення на автомобіль Skoda oktavia-tour засуджений не підтримав. З вироком в іншій частині ОСОБА_9 погодився і не оспорює обґрунтованість його засудження.

- засуджений ОСОБА_10 не оспорюючи фактичних обставин справи встановлених судом та кваліфікації його дій, просить застосувати ст. 69 КК України та пом`якшити покарання, посилаючись на те, що вину він визнав, щиро кається, на досудовому слідстві та в суді добровільно розповів про всі обставини злочину, співпрацював зі слідством, написав явку з повинною, має батька похилого віку.

Додатково засуджений ОСОБА_10 у своїх заявах просив застосувати щодо нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році» та зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання.

- захисник ОСОБА_14 в інтересах засудженого ОСОБА_11 просить змінити вирок, пом`якшити йому покарання, із застосуванням ст. 69-1 КК України, враховуючи повне визнання засудженим вини, щире каяття, сприяння у розслідуванні справи та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Вказує, що за змістом ст. 69-1 КК України (в редакції , що діяла на час вчинення злочину 2011 р.) покарання не може перевищувати двох третин максимального строку - 5 років позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.1 ст. 263 КК України ( в редакції до внесення змін Законом № 5064- (5064-17) від 05.07.2012, якою покарання було посилено), що становить 3 роки 4 місяці позбавлення волі.

Від потерпілої ОСОБА_39 надійшли заперечення в яких вона вважає вирок суду законним, справедливим, всебічним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи, а усі подані в її інтересах, апеляційні скарги просить залишити без задоволення, як необґрунтовані.

21.05.2014 на адресу апеляційного суду від потерпілої ОСОБА_39 надійшла заява, в якій остання не підтримала апеляцію свого представника та відкликала її.

Заслухавши доповідача, промову прокурора на підтримку своєї апеляції з внесеними змінами, засудженого ОСОБА_8 та в його інтересах адвоката ОСОБА_12 , та захисників з числа близьких родичів, які заперечували проти задоволення апеляції прокурора та просили скасувати вирок суду стосовно ОСОБА_8 у зв`язку з непричетністю його до злочинів за які він засуджений, засуджених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , та адвоката ОСОБА_14 в інтересах засудженого ОСОБА_11 , які просили про пом`якшення покарання з застосуванням ст. 69 КК України, провівши часткове судове слідство, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора прокуратури Полтавської області, адвоката ОСОБА_21 , засуджених ОСОБА_40 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_14 в інтересах засудженого ОСОБА_11 задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 323 КПК України в ред. 1960 року вирок суду повинен бути законним і обгрунтованим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне , обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Так, висновки суду першої інстанції щодо винуватості обвинувачених у скоєнні злочинів, за які вони засуджені за обставин, викладених у вироку, є обгрунтованими, відповідають фактичним обставинам у справі та підтверджуються доказами , які були досліджені під час судового розгляду, оцінені судом у відповідності до вимог статті 67 КПК України в ред.1960 року та не оспорюються засудженими ОСОБА_41 , ОСОБА_42 і ОСОБА_43 .

Будучи допитаним судом апеляційної інстанції, засуджений ОСОБА_9 показав, що визнає себе винуватим за всіма статтями пред`явленого обвинувачення, крім п.11 ч.2 ст.115 КК України, та відмовився давати показання на підставі ст.63 Конституції України.

Проте, місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги та поклав в основу вироку власноручні заяви ОСОБА_44 та його добровільні висловлювання про причетність ОСОБА_45 до вбивства ОСОБА_46 . При цьому суд оцінив те, що такі показання ОСОБА_44 узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 та ОСОБА_50 про наявність у ОСОБА_45 мотивів до замовлення вбивства ОСОБА_46 .

Також показання ОСОБА_44 підтверджуються даними моніторингу телефонних розмов ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , про що обґрунтовано вказав місцевий суд.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що після вбивства ОСОБА_46 засуджений ОСОБА_51 саме для ОСОБА_45 намагався створити алібі, що також підтверджує винуватість ОСОБА_45 .

Так, засуджений ОСОБА_9 під час досудового слідства детально розповів про обставини вчинення вбивства потерпілого ОСОБА_22 та приховання злочину, згідно яких він був організатором вбивства, а ОСОБА_10 виконавцем. При цьому ОСОБА_9 , даючи такі показанні, стабільно розповідав про те, що вбивство він вчинив на замовлення ОСОБА_8 , який надав гроші на придбання знаряддя вбивства та на виконання замовлення, а також повідомив йому про схему та спосіб викрадення насіння соняшника, належного ОСОБА_22 , в якості розрахунку за організацію вбивства.

Такі показання ОСОБА_9 повністю узгоджуються з іншими доказами по справі показаннями свідків, засудженого ОСОБА_10 , даними ним в ході досудового розслідування, засудженого ОСОБА_11 , протоколами оглядів, висновками експертиз, даними оператора мобільного зв`язку, аналіз яких детально викладено у вироку суду першої інстанції.

Так допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_39 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_27 , ОСОБА_26 , ОСОБА_24 показали, що ОСОБА_22 та ОСОБА_8 мали ділові стосунки, але незадовго до смерті потерпілого у них виник конфлікт, потерпілий боявся ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_52 також показав, що між ОСОБА_22 та ОСОБА_8 були настільки напружені стосунки, що ОСОБА_54 навіть говорив про намір отруїти ОСОБА_8 і повідомляв, що доручив виконання цієї справи ОСОБА_9 (а.с. 226-228 т.4, а.с.194-195 т.16)

Про бажання ОСОБА_22 отруїти ОСОБА_8 зазначив і свідок ОСОБА_26 . Також свідок повідомив, що через цей конфлікт вони навіть обговорювали з потерпілим питання про переїзд ОСОБА_22 із сім`єю на проживання до нього.

Про наявність бізнес-стосунків та обставини конфлікту з ОСОБА_22 повідомляв і допитаний в ході досудового слідства ОСОБА_8 . Він вказав, що допомагав потерпілому в питаннях повернення боргів. Потім між ними виникли непорозуміння щодо обсягу розрахунку потерпілого з ним за виконану роботу. Повідомив, що мав образу на ОСОБА_22 , який нібито був не задоволений їхньою співпрацею і розповідав про це людям. (а.с.99-104 т.12,и а.с.41-43 т.16)

Аналіз матеріалів моніторингу з`єднань мобільних телефонів засуджених також підтверджує показання ОСОБА_9 щодо обставин підготовки та вчинення вбивства, приховання трупа та його речей, знарядь злочину, та реалізації злочинного умислу на заволодіння майном потерпілого.

Так, в період часу кінець січня початок лютого 2011 року, тобто в період активної підготовки до вбивства, ОСОБА_9 постійно спілкувався за телефоном з ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . При цьому, 24.01.2011, тобто за декілька днів до повернення ОСОБА_22 із відпочинку з Єгипту, ОСОБА_9 спілкувався із ОСОБА_55 за телефоном 4 рази, що підтверджує показання ОСОБА_9 про період, коли ОСОБА_8 замовив йому вбивство ОСОБА_22

28 січня 2011 року, тобто на наступний день після повернення додому ОСОБА_22 , ОСОБА_9 спілкувався 5 разів із ОСОБА_10 та 4 рази із ОСОБА_8 .

01.02.2011 ОСОБА_9 активно спілкується із ОСОБА_11 , який мав надати їм для виконання вбивства вогнепальну зброю, та ОСОБА_8

02.02.2011 під час перебування ОСОБА_10 в м.Миргород з метою підготовки до вбивства, зокрема, підбору місця вчинення злочину та приховання трупу, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 спілкувалися за мобільним телефоном 3 рази, а о 09.00 год. цього ж дня перебували в зоні дії однієї вишки ( АДРЕСА_6 ). Це також підтверджує показання ОСОБА_9 про особисту зустріч із ОСОБА_8 , під час якої останній передав гроші для підготовки до злочину та винагороди виконавцю вбивства.

Після цього сім днів, до 09.02.2011, вони за телефонами не спілкувалися, що цілком узгоджується з показаннями ОСОБА_9 про те, що у них із ОСОБА_8 була домовленість уникати спілкування до виконання вбивства ОСОБА_22 .

В той же час, вже в період з 09 по 14 лютого 2011 року, після вбивства ОСОБА_22 , засуджені кожен день спілкувались між собою, що підтверджує показання ОСОБА_9 про те, що він повідомляв ОСОБА_8 результати їх злочинної діяльності та домовлявся про особисту зустріч. В цей же період, 10-14 лютого 2011 року було вивезено належне ОСОБА_22 насіння соняшника на виконання злочинного плану ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на заволодіння майном потерпілого.

В період перевірки за фактом зникнення ОСОБА_22 лише ОСОБА_9 та ОСОБА_8 говорили працівникам правоохоронного органу про те, що ОСОБА_22 страждав манією переслідування та, напевно, десь переховується від правоохоронців. Такі пояснення також свідчать про їх спільну обізнаність щодо смерті ОСОБА_22 та про бажання нав`язати правоохоронцям думку про те, що потерпілий живий, з метою припинення його розшуку та, відповідно, приховання злочину.

Також слід звернути увагу, що за проханням ОСОБА_9 засуджений ОСОБА_11 після вбивства ОСОБА_22 телефонував від імені останнього, щоб створити враження, що той живий і переховується. При цьому телефонував він саме ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а також ОСОБА_24 , який мав перевезти належне потерпілому насіння соняшника на виконання злочинного умислу ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на заволодіння цим майном.

Підстав не брати до уваги показання ОСОБА_9 щодо обставин вбивства ОСОБА_22 в цілому, в тому числі і щодо ролі у цьому вбивстві ОСОБА_8 , не вбачається. Такі показання є послідовними, деталізованими, узгоджуються з іншими доказами по справі і нічим не спростовані. Розповідаючи про обставини вбивства, ОСОБА_9 наводив такі деталі, говорив про свої пережиті враження та відчуття, які могли бути відомі лише особі, яка безпосередньо була присутня при цій події.

Не встановлено жодних мотивів у ОСОБА_9 для того, щоб оговорити ОСОБА_8 . Свої показання ОСОБА_9 давав протягом тривалого часу, в тому числі не заперечував фактичних обставин справи під час розгляду справи в апеляційному суді, коли питання про погіршення його становища в апеляційних скаргах не ставилося. Викриваючи ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, ОСОБА_9 жодним чином не пом`якшує свою відповідальність.

Колегія суддів вважає, що саме визнавальні показання ОСОБА_9 пояснюють загальну картину вчиненого злочину і підтверджуються сукупністю доказів у справі.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_8 та його захисника про те, що ОСОБА_9 обмовив його, перевірялися судом першої та апеляційної інстанції та свого підтвердження не знайшли.

Отже, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_45 у замовленні вбивства ОСОБА_46 за наведених у вироку обставин та правильно кваліфікував його дії за ч.4 ст.27, п.п. 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.5 ст.27, ч.1 ст.263, ч.4, 5 ст.27, ч.5 ст.185 КК України.

Колегія суддів приймає до уваги, що рішення місцевого суду в частині засудження ОСОБА_8 за ч.1 ст.185 КК України було скасоване, а справа в цій частині направлена на додаткове розслідування і таке рішення не оскаржувалося.

Таким чином, апеляційні скарги адвоката ОСОБА_21 і ОСОБА_8 є непереконливими, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не підлягають до задоволення.

Щодо призначеного судом покарання засудженим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , судом з урахуванням тяжкості вчинених ними злочинів, даних про особу кожного засудженого та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а тому підстав для його пом`якшення з застосуванням ст.69 КК України колегія суддів не вбачає.

Не заслуговують на увагу доводи апеляції прокурора про скасування вироку суду та постановлення нового щодо засудженого ОСОБА_10 в зв`язку з м`якістю призначеного йому покарання, оскільки вину він визнав повністю, в скоєному розкаявся. Покарання ОСОБА_8 , призначене місцевим судом, всупереч доводів прокурора, є також достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

На переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, достатнім і необхідним для виправлення останніх та запобіганню вчиненню ними нових злочинів, не є надмірно суворим, а тому підстав для призначення більш м`якого покарання, про що поставлено питання в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Твердження в апеляціях, що при призначенні судом покарання за вчинений злочин залишились не врахованими ряд пом`якшуючих обставин не заслуговують на увагу.

Оцінивши в сукупності всі обставини провадження, суд першої інстанції належно виконав зазначені вимоги закону та обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши покарання в межах санкції статті, яке, на переконання колегії суддів, є співмірним вчиненому, необхідним та достатнім покаранням для виправлення підсудних та попередження нових злочинів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_11 та прокурора задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо зарахування ОСОБА_10 у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення колегія суддів виходить з такого.

Так, у вироку суду першої інстанції вказано про початок обрахування строку відбування покарання ОСОБА_10 з 15 квітня 2011 року. Вирок місцевого суду набрав законної сили після проголошення рішення судом апеляційної інстанції, а саме 27 серпня 2014 року.

Тому вказаний період підлягає зарахуванню у строк відбування покарання ОСОБА_10 , із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Далі, ухвалою ВССУ від 17.09.2015 ухвала апеляційного суду від 27 серпня 2014 року скасована щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , а справа направлена на новий апеляційний розгляд.

Таким чином, період перебування ОСОБА_10 під вартою з часу постановлення ухвали апеляційної інстанції до її скасування касаційним судом слід обраховувати із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Крім цього, в подвійному розмірі підлягає зарахування ОСОБА_10 у строк покарання час його перебування під вартою саме з 18 вересня 2015 року по 20 червня 2017 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по день прийняття остаточного рішення апеляційною інстанцією включно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Засудженим ОСОБА_10 доказів на підтвердження того, що він є суб`єктом Закону України «Про амністію у 2016 році» колегії суддів не надано.

Відповідно до абз.2 п. «е» ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», амністія не застосовується до осіб які вчинили умисне вбивство.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про помилковість вимог ОСОБА_10 , оскільки підстави застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року відсутні.

ОСОБА_9 за вироком районного суду строк відбування покарання вказано рахувати з 22 квітня 2011 року. До того ж зараховано ОСОБА_9 строк перебування під адміністративним арештом з 12 по 20.04.2011 року.

Вирок місцевого суду набрав законної сили після проголошення рішення судом апеляційної інстанції, а саме 27 серпня 2014 року.

Тому вказаний період підлягає зарахуванню у строк відбування покарання ОСОБА_9 , із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Далі, ухвалою ВССУ від 17.09.2015 ухвала апеляційного суду від 27 серпня 2014 року скасована щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , а справа направлена на новий апеляційний розгляд.

Таким чином, період перебування ОСОБА_9 під вартою з часу постановлення ухвали апеляційної інстанції до її скасування касаційним судом слід обраховувати із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Крім цього, в подвійному розмірі підлягає зарахуванню ОСОБА_9 у строк покарання час його перебування під вартою саме з 18 вересня 2015 року по 20 червня 2017 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по 2 березня 2018 року включно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

З врахуванням ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VІІІ від 26.11.2015 року, ОСОБА_9 відбув покарання призначене йому вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 10.02.2014 року.
Крім цього, ОСОБА_11 , строк якому вказано рахувати з 23.04.2011 року за вироком районного суду, засуджений на 3 роки 6 місяців позбавлення волі та є особою, яка вже відбула призначене судом покарання.
Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України в редакції 1960 року та п. 11 Перехідних положень КПК України 2012 року, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляції прокурора прокуратури Полтавської області, засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_21 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_14 в інтересах засудженого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2014 року стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , без змін.

Засудженого ОСОБА_8 взяти під варту в залі суду негайно.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 23 серпня 2018 року.

Зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк перебування його під вартою з 15 квітня 2011 року по 27 серпня 2014 року, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_10 у строк покарання час його перебування під вартою з 15.04.2011 по 27.08.2014 року, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII), з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 28.08.2014 по 17.09.2015 з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а з 18.09.2015 по 20 червня 2017 року відповідно до ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а період з 21 червня 2017 року по 23 серпня 2018 року включно, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону №2046-VIII від 18.05.2017 з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_10 про звільнення його від призначеного покарання за Законом України «Про амністію у 2016 році», відмовити.

Звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання у зв`язку з відбуттям ним покарання призначеного вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2014 року.
Звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання у зв`язку з відбуттям ним покарання призначеного вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2014 року.
Ухвала Апеляційного суду набирає чинності з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її оголошення, а засудженими, які тримаються під вартою в цей же строк з дня вручення їм копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3