Провадження № 1-кс/201/6171/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2018 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши за участю представника скаржника у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокуратури Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищевказана скарга, яка була розподілена і передана до провадження слідчого судді ОСОБА_1 .

В обґрунтування скарги скаржник зазначив, що ним 25 вересня 2018 року було подано заяву до прокуратури Дніпропетровської області про вчинення суддею Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_4 кримінального правопорушення, що полягає у винесенні незаконного, на думку заявника, судового рішення про надання дозволу на обшук. Дана заява прокуратурою Дніпропетровської області до ЄРДР внесена не була, що скаржник вважає неправомірним.

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_5 вимоги підтримав, просив скаргу задовольнити з підстав й ній викладених .

Прокурор в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Електронною поштою прокурор ОСОБА_6 направив до суду заяву про проведення судового засідання з розгляду даної скарги без його участі; просив відмовити у задоволенні скарги.

Вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали скарги, надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного.

Як вбачається зі змісту скарги, ОСОБА_3 просить суд зобов`язати прокуратуру Дніпропетровської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за його заявою від 25 вересня 2018 року про вчинення, на його думку, суддею Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_4 кримінального правопорушення, що полягає у винесенні незаконного, на думку заявника, судового рішення про надання дозволу на обшук.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 303 Кримінального процесуального Кодексу України на досудовому провадженні можуть бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 303 Кримінального процесуального Кодексу України на досудовому провадженні можуть бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Загальні положення досудового розслідування визначені главою 19 КПК України.

Згідно зі ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Визначення приводів і підстав як підстав для початку досудового розслідування також наведено і в постанові Пленуму Верховного Суду України №6 «Про деякі питання, що виникають під час розгляду судами України скарг на постанови органів дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи» від 04 червня 2010 року.

Крім того, при розгляді заяв і звернень щодо суддів про вчинення кримінального правопорушення органам НП України та прокуратури при вирішенні питання про наявність в діях судді ознак складу злочину і внесенні їх до Єдиного реєстру досудових розслідувань слід брати до уваги і роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, якою визначено, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Згідно з вимогами чинного законодавства, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися поза межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002) згаданої Консультативної ради щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб, повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру, або грубої недбалості (пункт 66 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки).

У пункті 25 Київських рекомендацій ОБСЄ щодо незалежності судової системи в країнах Східної Європи, Південного Кавказу та у Середній Азії (від 23-25 червня 2010 року) зазначено, що процедура прийняття суддів до дисциплінарної відповідальності повинна стосуватися підтверджених випадків порушення правил професійної поведінки, які є значними, неприпустимими та, окрім цього, ганьблять репутацію суддівства. Дисциплінарна відповідальність суддів не може бути наслідком змісту їхніх рішень або вироків, включаючи відмінності в юридичному тлумаченні між судами; наслідком прикладів суддівських помилок чи критики суддів.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення щодо діяльності судді, а лише ті з них, які містять достатні відомості про вчинення ним кримінального правопорушення. На відміну від цього, незгода із прийняттям суддею процесуального рішення у справі може бути оскаржена в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину. Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних не має, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

В даному ж випадку зі змісту заяви ОСОБА_3 вбачається, що заявник просить внести відомості щодо вчинення, на його думку, суддею Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_4 кримінального правопорушення в результаті його незгоди із прийнятим цим суддею процесуальним рішенням, тобто заявник фактично намагається провести ревізію судового рішення у поза процесуальний спосіб. Проте, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з наведеного, слід дійти висновку про відсутність підстав для задоволення скарги про бездіяльність прокуратури Дніпропетровської області в зв`язку з безпідставністю вимог.

Керуючись ст. ст. 214, 303-307 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокуратури Дніпропетровської області відмовити у повному обсязі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: слідчий суддя