Справа №591/7275/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/466/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 591/7275/15-к, за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 05 лютого 2018 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Суми, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 15 п. 7 ч. 2 ст. 115, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України виправдано за відсутністю в його діях складу злочинів,

з участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_13 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

До апеляційного суду надійшли апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , згідно яких:

- потерпілий ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати у зв`язку із неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд;

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 в зміненій та доповненій апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

- потерпіла ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладеним у вироку фактичним обставинам справи, невірним застосуванням закону про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 7 ч. 2 ст. 115, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити покарання у відповідності до кримінального закону у виді позбавлення волі. Розглянути і задовольнити цивільний позов.

Вироком суду ОСОБА_10 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 7 ч. 2 ст. 115, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України виправдано за відсутністю в його діях складу злочинів. У задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_10 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відмовлено. Цивільний позов прокурора в інтересах лікарняної установи за лікування потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , а також цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 , залишено без розгляду. Процесуальні витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок обвинуваченого.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, потерпілий ОСОБА_7 зазначає, що особа обвинуваченого ОСОБА_10 в повній мірі не досліджена судом через залишення поза увагою наявних загальновідомих обставин і даних, що характеризують останнього. 10 травня 2015 року дійсно перебував в стані алкогольного сп`яніння, координація була порушена, але при цьому він не був небезпечним для оточуючих і не являв собою будь-якої загрози для ОСОБА_15 , з яким почалася розмова з приводу значення наявного у останнього татуювання, яке він демонстрував. Гучна розмова не перешкоджала ОСОБА_15 відійти в будь-який час, але він продовжував вільно спілкуватися і відповідав на поставлені питання. Судом не враховано, що потерпілий не створював для ОСОБА_15 будь-якої небезпеки, у останнього не було підстав захищатися, як не було підстав і у ОСОБА_10 ставати на захист товариша. Саме ОСОБА_10 своїми активним, зухвалими діями спровокував наближання до нього, а коли потерпілий підійшов надто близько, обвинувачений відштовхнув його рукою в груди, а після нанесеного обвинуваченому ляпасу, ОСОБА_10 миттєво вдарив його ножем в груди, в районі знаходження серця. Наближаючись до останнього, потерпілий не бачив, як ОСОБА_10 доставав та розкладав ніж, тому за наявних обставин впевнений, що ніж вже був в правій руці обвинуваченого, скритно підготовлений ним заздалегідь до того, як отримав ляпасу. Суд не взяв до уваги вказані обставини, які могли істотно вплинути на висновок.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі та змінах до неї зазначає, що суд в порушення вимог ст. 374 КПК України не надав жодної оцінки показам потерпілого ОСОБА_7 , який будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, пояснив, що 10 травня 2015 року ОСОБА_10 вів себе агресивно, та першим його штовхнув, нащо потерпілий наніс один удар долонею по обличчю обвинуваченого, який відразу наніс удар ножем в область грудної клітини, від чого потерпілий зігнувся та відійшов назад. Через декілька секунд, коли потерпілий підвів погляд, побачив свого товариша, який тримався за живіт, а ОСОБА_10 разом з іншими особами тікав у сторону УАБС. Дані покази взагалі не відображені судом у рішенні суду. З невідомих причин судом не надано оцінку і показам свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Фактично, реабілітуюче рішення судом ухвалено на підставі показів обвинуваченого, який не попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а також на показах свідків, які в свою чергу є друзям обвинуваченого та в силу свого віку також не попереджені про кримінальну відповідальність. Прийняте рішення обґрунтовується показами свідка ОСОБА_17 , яка не допитувалась складом суду, яким було ухвалено вирок. Досліджений у судовому засіданні диск з відеозаписом не взятий до уваги судом під час ухвалення вироку суду. Також поза увагою залишилися досліджені докази: протокол проведення слідчого експерименту, протоколи огляду предметів, висновок додаткової судово-медичної експертизи, висновок судово-медичної експертизи, висновки судово-медичної імунологічної експертизи, висновки судово-медичної криміналістичної експертизи, висновки комісійної судово-медичної експертизи, протокол проведення слідчого ситуаційного експерименту. Судом не враховано, що за епізодом здійснення закінченого замаху на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 , вчиненому з хуліганських мотивів, своїми діями ОСОБА_10 , спровокував вчинення суспільно небезпечного посягання, адже він сам неодноразово втручався у спілкування потерпілих з ОСОБА_15 , що не мало проявів фізичної агресії, не реагуючи при цьому на зауваження та прохання відійти, першим наніс удар обома руками по тілу ОСОБА_7 , відштовхнувши тим самим його, та викликав з боку потерпілого спричинення удару долонею руки по обличчю у відповідь. ОСОБА_14 будучи наляканим безпідставною агресією ОСОБА_10 , прослідував за обвинуваченим та намагався викликати почуття провини та усвідомлення протиправності щойно вчиненого діяння. Разом з тим, в момент, коли потерпілий розвернувся боком до обвинуваченого та оцінював стан ОСОБА_7 , після нанесення йому удару, ОСОБА_10 у свою чергу, розуміючи, що його дії перебувають поза візуальним контролем ОСОБА_14 , а відтак, він не являє і не може являти жодної загрози його життю чи здоров`я, умисно спричинив йому спочатку один удар ножем в область черевної порожнини справа та ще один удар в область грудної клітини в над пупкову ділянку. Непереконливими є висновки суду про те, що двоє потерпілих мали фізичну перевагу над групою молодих осіб із 10-14 чоловік майже аналогічної статури. Відеозаписом з камер відео спостереження абсолютно спростовуються твердження суду про обмеженість вільного простору, неможливість залишити місце конфлікту та те, що хоча в якийсь момент ОСОБА_10 був притиснутий потерпілими до стовпа, на якому був розташований рекламний щит.

У поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 зазначає, що події вчинених злочинів були зафіксовані камерою відео спостереження, на яких відсутня агресивна поведінка потерпілих по відношенню до ОСОБА_10 і будь-яка небезпека чи загроза для оточуючих. Під спілкування потерпілого і обвинуваченого, центр тяжіння тіла ОСОБА_14 не зміщувалося в бік ОСОБА_10 , голова потерпілого була повернута, а жести рук були направлені в протилежну сторону від обвинуваченого в бік потерпілого ОСОБА_7 . Заздалегідь підготувавши розкладний ніж до застосування, саме ОСОБА_10 своїми активними і зухвалими діями спровокував наближення до нього потерпілого ОСОБА_7 , якого обвинувачений відштовхнув.

За вироком суду, органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що 10 травня 2015 року близько 19 год. 30 хв. проходив біля буднику № 53 по вул. Петропавлівській в м. Суми, з групою молоді, серед яких був ОСОБА_15 та рухався в бік перехрестя з пров. Академічного. У цей час до ОСОБА_15 підійшли раніше не знайомі потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння та рухалися у тому ж напрямку. Потерпілі запитали у ОСОБА_15 про значення у нього татуювання, яке знаходилося на гомілці. У подальшому між ОСОБА_7 та ОСОБА_15 з приводу татуювання, виникла словесна перепалка. ОСОБА_10 розуміючи, що раніше незнайомі ОСОБА_7 та ОСОБА_14 перебувають у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи чисельну перевагу компанії, в якій перебував ОСОБА_15 , під приводом розібратися в конфліктній ситуації, яка виникла через причини татуювання і образу дівчини, підійшов до них і втрутився у розмову. Не зважаючи на численні зауваження ОСОБА_7 і прохання відійти в бік та не втручатися у розмову, яка його не стосується, ОСОБА_10 усвідомлюючи, що вчиняє дії з метою ескалації конфлікту, діючи з хуліганських спонукань, штовхнув потерпілого ОСОБА_7 , на що останній наніс один удар по обличчю ОСОБА_10 . Використовуючи незначний привід та конфліктну ситуацію, що склалась, не зважаючи на значну кількість людей, що були свідками конфліктної ситуації, ОСОБА_10 дістав з чохла розкладний ніж, який носив із собою.

Використовуючи ніж, як знаряддя злочину, діючи умисно, із хуліганських мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_7 , тримаючи ніж у розложеному стані в правій руці, площиною леза паралельно землі, ОСОБА_10 наніс ОСОБА_7 , який стояв обличчям до нього дещо правіше, правим боком до будинку АДРЕСА_1 , один удар зверху вниз в область грудної клітини в місце розташування життєво важливих органів, легенів та серця, чим завдав легкі тілесні ушкодження, від чого потерпілий зігнувся та зробив декілька кроків назад.

ОСОБА_14 знаходячись поряд та побачивши на тілі потерпілого ОСОБА_7 кров, наблизився до ОСОБА_10 , та почав показувати рукою у бік товариша, питаючи, що останній накоїв. ОСОБА_10 з метою реалізації умислу на вбивство ОСОБА_14 , з хуліганських мотивів, розуміючи, що перебуває у громадському місці, прагнучи протиставити себе суспільству та продемонструвати грубу силу і жорстокість, діючи з особливою зухвалістю, безпричинно, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді смерті потерпілого ОСОБА_14 , знаходячись з правого боку від останнього, тримаючи у праві руці складний ніж, площиною леза паралельно землі, в той час як ОСОБА_14 стояв правим боком до нього, у напівоберті та обличчям до будинку АДРЕСА_1 , умисно наніс з силою удар знизу в гору потерпілому в область черевної порожнини справа та один удар в область грудної клітини в надпупкову ділянку. Від отриманим ударів ОСОБА_14 зробивши декілька кроків впав на землю та помер. Згідно висновку експертизи, причиною смерті ОСОБА_14 стала масивна кровотеча, яка розвинулась внаслідок проникаючих коло-різаних поранень черевної порожнини з пошкодженням печінки, двадцятипалої кишки та головки підшлункової залози. Обидва колото-різані поранення з проникненням в черевну порожнину та пошкодження внутрішніх органів мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, та виникли прижиттєво, незадовго до смерті ОСОБА_14 та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 п. 7 ч. 2 ст. 115, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство з хуліганських мотивів та закінчений замах на умисне вбивство з хуліганських мотивів.

Вислухавши доповідь судді, прокурора, потерпілих, які підтримали подані апеляційні скаргу, обвинуваченого з захисником, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вважають вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Крім того, згідно ст. 7, ст. 9 КПК України, кримінальне провадження повинно відповідати загальним засадам, до яких в тому числі відноситься законність, згідно з якою потрібно неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України та інших актів законодавства.

Ці вимоги законів, судом при постановленні вищенаведеного вироку не виконано.

Висновки суду в частині виправдування ОСОБА_10 за відсутність в його діях складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 7 ч. 2 ст. 115, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, засновані на неповно досліджених обставинах, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого вироку, не наведені належні та достатні мотиви і підстави його ухвалення, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші.

Обвинувачений ОСОБА_10 повідомив суду, що 10 травня 2015 року близько 18 год. 30 хв. разом з ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та іншими особами відпочивав на літній площадці універмагу "Київ". Дізнавшись, що концерт музичної групи відбудеться в манежі УАБС, разом з іншими рухався в бік вул. Петропавлівській. Дійшовши до відділення "Ощадбанку" він озирнувся та побачив, як до ОСОБА_15 підійшли раніше незнайомі потерпілі та про щось почали розмовляти. Під час розмови, між ОСОБА_15 та ОСОБА_7 виник конфлікт, а тому підійшов послухати та почув, як останній висловився нецензурно в сторону жінки, яка проходила повз, зробивши їм зауваження. Після того, як ОСОБА_7 нецензурно висловився в бік ОСОБА_19 , обвинувачений зробив зауваження потерпілому, але той не відреагував та відповів у грубій формі. ОСОБА_7 почав підходити до нього, а коли йому нікуди було відходити, оскільки позаду був щит з рекламою, ОСОБА_7 наніс йому удар в область голови, від чого обвинувачений вдарився об щит. Розуміючи перевагу потерпілих, дістав ніж та хаотично наніс ОСОБА_7 удар, куди саме не пам`ятає. Побачивши, як до нього направляється ОСОБА_14 та почав замахуватися, обвинувачений наніс удар в пах, скільки не пам`ятає. Після вчиненого побіг до міського парку.

Ці покази обвинуваченого суд врахував як достовірні, дослідив докази, на які послався у вироку, залишивши не оціненими ряд доказів, які мають суперечності з наданими поясненнями обвинуваченого.

Суд не надав оцінку показам потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив суду, що 10 травня 2015 року близько 13 год. 00 хв. зустрівся з ОСОБА_14 в кафе "Ласточка", розташованого по вул. Г. Кондратьєва в м. Суми, де спільно вживали алкогольні напої. Близько 17 год. 00 хв. направилися в центр міста та зайшли ще до одного кафе. Проходячи повз "Ощадбанку" побачили у хлопця на гомілці татуювання, стало цікаво. З ОСОБА_15 відійшов від компанії та разом з ОСОБА_14 почали розмовляти стосовно татуювання. Мети вчинити сварку та нанести комусь тілесні ушкодження не було, крім того в компанії перебувало близько 14 осіб. Під час спілкування з ОСОБА_15 , ОСОБА_10 три рази втручався у розмову, на що потерпілий просив відійти та не встрявати. На висловлені в його сторону слова, потерпілий разом з ОСОБА_14 підійшов до ОСОБА_10 та наніс удар долонею руки в ліву щоку обвинуваченого. Після чого обвинувачений відразу наніс йому удар ножем, який був у нього в руці та який вже був розкритому стані. Після нанесення удару зігнувся та відійшов на кілька кроків. Хвилин через п`ять побачив, як ОСОБА_14 зігнувся та впав на землю.

Надані покази потерпілого ОСОБА_7 суд не навів у мотивувальній частині вироку, не надавши їм оцінки з точки зору належності, допустимості, достатності.

Крім того, судом не надано оцінку, долученим стороною обвинувачення, відеозаписам з камер спостережень, розташованих в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_2 ". З яких вбачається, як ОСОБА_10 відразу після отримання удару від ОСОБА_7 наніс йому удар, від чого останній зігнувся та відійшов. На іншому записі вбачається, як ОСОБА_14 стоячи праворуч від обвинуваченого, в полу обороті, рукою вказував на ОСОБА_7 та відразу отримав удар від ОСОБА_10 з заду.

Відповідно висновку № 100/2015 від 24.09.2015 року, враховуючи характер, локалізацію та форму вхідних ран черевної стінки, направлення ранових каналів (спереду назад, знизу вверх та справа наліво), найбільш ймовірне спричинення даних тілесних ушкоджень ОСОБА_14 при промодельованій ситуації № 3, тобто при розташуванні потерпілого правим боком до нападника, який знаходиться дещо справа та позаду потерпілого і наносить 2 удар ножем, руків`я якого утримується правою кистю, лезом назовні (в бік потерпілого).

Дані докази спростовують покази обвинуваченого та встановленим судом обставини в частині замаху удару ОСОБА_14 на ОСОБА_10 , від чого обвинувачений побоюючись за своє життя наніс хаотично удар в пах потерпілого.

Свідок ОСОБА_15 пояснив суду, що 10 травня 2015 року з ОСОБА_18 та ОСОБА_20 зібралися на концерт на літній площадці, пізніше підійшли інші знайомі. Дізнавшись, що концерт буде в манежі УАБС, зібралися разом та направилися туди. Біля стоянки ЦУМА побачив двох осіб, як дізнався потім, потерпілі, які стояли та випивали пиво. Підійшовши до "Ощадбанку", ОСОБА_7 звернувся до нього, нащо він зупинився, деякі з компанії продовжили іти, а інші зупинились. Підійшов до потерпілих та запитав, причину зупинки. Один з потерпілих запитав у нього про татуювання, причину її нанесення, нащо відповів, що зображення не має ніякого смислу, просто графічне зображення, однак ОСОБА_7 не заспокоївся та намагався дізнатися причини її нанесення. ОСОБА_18 та ОСОБА_19 сказали їм, щоб вони відстали та продовжили свій рух. У відповідь ОСОБА_7 висловився нецензурною лайкою в сторону ОСОБА_19 ОСОБА_10 почувши вислови в сторону ОСОБА_19 зробив їм зауваження, у відповідь потерпілі підбігли до нього, один з них наніс йому два удару, один в голову, інший в тулуб. Саму бійку між потерпілим та ОСОБА_10 не бачив, оскільки стояв спиною, а розвернувшись побачив, як ОСОБА_7 розстебнув кофту та тримається за грудну клітину, відходячи в сторону. Почувши крик однієї з дівчини, розвернувся в сторону ОСОБА_10 , на якого ОСОБА_14 , з заду намагався накинутися, але обвинувачений з розвороту наніс удар ножем.

Покладаючи в основу вироку надані пояснення свідка ОСОБА_15 , суд не надав належної оцінки наявним суперечностей стосовно знаходження потерпілого ОСОБА_14 в момент заподіяння йому удару обвинуваченим. Крім того свідок ОСОБА_18 повідомив суду, що потерпілий ОСОБА_14 стояв навпроти ОСОБА_10 , практично обличчям до обличчя.

Суд виправдовуючи обвинуваченого, встановив, що останній зазнав фізичного насильства, не обґрунтовуючи даний висновок та не надавши оцінку висновку № 606 від 29.05.2015 року, згідно якого у ОСОБА_10 виявлено ушкодження в області другого пальця лівої кісті на дистальній фаланзі садно полосатої форми розміром 0,5х0,3 см. покрита коричневою коркою вище рівня оточуючої тканини. В області грудної клітини зліва на рівні 7-8 міжребер`я по середньо ключичній лінії горизонтально розташований рубець (слід минулої рани) лінійної форми розміром 4,5х0,8 см рожевого кольору м`якої консистенції, без слідів накладення швів. Тобто тілесних ушкоджень в області голови чи тулубу, на момент огляду, у обвинуваченого не виявлено.

Твердження суду, про те, що ОСОБА_10 мав обмежений вільний простір, оскільки був притиснутий потерпілими до стовпа з рекламним щитом, спростовується не оціненими як доказом відеозаписом з камер спостережень, з який вбачається, що після отриманого від потерпілого ОСОБА_7 удару в обличчя, обвинувачений відштовхнув останнього від себе, а тому мав простір та можливість залишити місце конфлікту.

Крім того судом залишено поза увагою той факт, що обвинувачений знаходився в компанії молодих людей у кількості не менше 10 чоловік, що підтвердили всі допитані у судовому засіданні свідки, а потерпілих було лише двоє.

Суд у вироку навів покази обвинуваченого та допитаних свідків, не надавши аналізу показанням з точки зору достовірності, допустимості та у сукупності з точки зору достатності.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд не проаналізував досліджені докази у їх сукупності. Фактично суд оцінив частину доказів з огляду на показання обвинуваченого ОСОБА_10 , даних ним в ході судового розгляду, що не узгоджується з вимогами ст. 94 КПК України, згідно з якими, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вище викладене свідчить про допущену неповноту, поверхове дослідження зібраних та наданих доказів, які не оцінені відповідно до вищенаведених вимог закону.

Суд роблячи висновок проте, що дії обвинуваченого щодо заподіяння смерті ОСОБА_14 , мали б кваліфікувати за ст. 118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, не врахував характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях суддів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як таки, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення Європейського суду з прав людини у справах: "Ван де Хурк проти Нідерландів", "Гарсія Руїс проти Іспанії", "Іро Баланіт проти Іспанії", "Кузнєцов та інші проти Росії", "Руїс Торіха проти Іспанії", "Серявін та інші проти України", "Суомінен проти Фінляндії", "Татішвілі проти Росії", "Хаджіанастасіус проти Греції", "Хіггінс та інші проти Франції", "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

У зв`язку з викладеним, оскаржуваний вирок суду не може бути визнаний законним та обґрунтованим, а тому, на підставі ст.ст. 409, 411, 412 КПК України, підлягає безумовному скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки діючи в межах, передбачених ст. 404 ПК України, колегія суддів позбавлена можливості виправити вказані недоліки.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене у даній ухвалі, усунути вищевикладені недоліки, всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини провадження і в залежності від встановленого прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Згідно вимог ст. 415 КПК України при скасуванні вироку суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, а тому доводи апеляційних скарг прокурора, потерпілих підлягають перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції.

А тому, на переконання колегії суддів, оскільки допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними та перешкоджають перевірці апеляційних доводів прокурора та потерпілих, то вирок суду відповідно до ст. 411, ст. 412, ст. 415 КПК України слід скасувати та призначити новий судовий розгляд даного кримінального провадженні в суді першої інстанції, а викладені в апеляційних скаргах доводи прокурора, потерпілого слід перевірити при новому розгляді кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 411, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити, апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 05 лютого 2018 року відносно ОСОБА_10 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5