Справа № 357/5626/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.09.2018 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду № 5 в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001337 від 09.03.2018 року у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Скадовськ, Херсонської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , перебуває на посаді стрільця-санітара, не одруженого, , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: у військовій частині АДРЕСА_2 ,раніше не судимого, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Так, 07.03.2018 року, близько 9 години 40 хвилин, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 , перебуваючи на греблі перетину річки Рось в м. Біла Церква Київської області, та прямуючи в напрямку з вулиці Ставищанська до вулиці Гагаріна, будучи військовослужбовцем та одягнутим у військову форму одягу, діючи в порушенні вимог ст.ст. 11, 49, 56 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язують кожного військовослужбовця додержуватися правил ввічливості й поведінки військовослужбовців, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, сприяти захистові честі і гідності громадян, додержанню громадського порядку, поводитись з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, усвідомлюючи наявність поблизу сторонніх осіб, вирішив продемонструвати свою зухвалість перед іншими та неповагу до існуючих норм моралі шляхом застосування фізичного насильства до сторонніх осіб.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, зневажаючи на загальноприйняті норми моралі та відкрито протиставляючи свою грубу поведінку громадському порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, на вказаній вище греблі, здійснив почергове побиття двох невстановлених слідством осіб, не реагуючи на зауваження громадян та продовжуючи свої протиправні дії.

Він же, перебуваючи на греблі, продовжуючи грубе порушення громадського порядку, зневажаючи на загальноприйняті норми моралі та відкрито протиставляючи свою грубу поведінку громадському порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, наніс громадянину ОСОБА_7 удар кулаком правої руки в область правого ока та один удар кулаком правої руки в груди, від чого останній втратив рівновагу та впав на землю, спричинивши ОСОБА_7 фізичний біль та побої.

Він же, продовжуючи вчинення протиправних дій, близько 10 години, цього ж дня попрямував на вулицю Гагаріна у м. Біла Церква, де навпроти будинку № 6, порушуючи громадський порядок та продовжуючи вчинення хуліганських дій, зневажаючи на загальноприйняті норми моралі та відкрито протиставляючи свою грубу поведінку громадському порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, перебуваючи на проїжджій частині дороги, демонструючи свою зверхність та зухвалість, ігноруючи наявність сторонніх осіб, підійшов до автомобіля "Мерседес Бенз", д.н.з. НОМЕР_2 , який здійснював рух на проїжджій частині, відчинив бокові дверцята та ухватившись за бокову стійку відкрив передні пасажирські дверцята, після чого потрапив в салон автомобіля, де в цей час сиділа потерпіла ОСОБА_4 тримаючи два букети квітів, загальною вартістю 2000 грн., які остання виготовила для реалізації. В цей час ОСОБА_6 почав вчиняти спроби витягнути ОСОБА_4 з салону автомобіля вирвавши із рук вказані букети пошкодив їх, заподіявши при цьому потерпілій ОСОБА_4 матеріального збитку на загальну суму 2000 грн. Після цього, продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_6 укусив ОСОБА_4 за праву руку, внаслідок чого заподіяв останній рану на правій кисті, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_6 , вчинив хуліганство, тобто грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, тобто злочин, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України.

12 вересня 2018 року між заступником прокурора Білоцерківського гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні та підозрюваним ОСОБА_6 , за участю захисника ОСОБА_5 , на підставі ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України була укладена угода про визнання винуватості. Потерпіла ОСОБА_4 надала письмову згоду прокурору на укладання даної угоди.
Згідно змісту угоди, яка скріплена підписами сторін, обвинувачений повністю визнав себе винним в інкримінованому йому органом досудового розслідування злочину та зобов`язався: беззастережно визнати у судовому провадженні свою вину в обсязі пред`явленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, сторони досягли відповідних домовленостей, погоджуючись на призначенні ОСОБА_6 покарання, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема думку потерпілої про призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, а також того, що обвинувачений визнав свою вину у повному обсязі, щиро розкаявся в інкримінованому йому злочині - за ч. 1 ст. 296 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, а саме більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції ст.296 ч.1 КК України, а саме, визначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700,00 грн.
В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки невиконання угоди, встановленні ст. 476 КПК України.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений винним себе у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України визнав повністю, вказавши, що час, місце та спосіб вчинення ним кримінального правопорушення, описані в обвинувальному акті, викладені вірно, вказані обставини відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і він їх в повному обсязі підтверджує. У вчиненому - щиро розкаявся. Уклавши відповідну угоду про визнання винуватості, він цілком розуміє надані йому законом права, а також роз`яснені йому судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, - щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених ст. 474 ч. 4 п. 1 КПК України, а саме, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права заявляти клопотання, права надання суду своїх доказів, а також, характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого він визнає себе винним, вид покарання, і інші заходи, які можливо будуть застосовані до нього у разі затвердження зазначеної угоди судом, в тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. При цьому зазначив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання та просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачений вказав, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно, за участі захисника без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України. Просив суд затвердити угоду, призначивши узгоджене покарання та врахувати, що він повністю визнав свою вину в інкримінованому йому злочині, щиро розкаявся.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості були враховані обставини, передбачені ст. 470 КПК України, дотримані вимоги процесуального та матеріального права, потерпілий надав письмову згоду на укладання даної угоди та просив суд затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.
Захисник також вважав можливим затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши, що при укладенні угоди між його підзахисним та прокурором були дотримані правила та вимоги, передбачені кримінальним процесуальним законодавством України та КК України, при цьому обвинуваченим вищезазначені угоди були укладені з прокурором добровільно, без застосування насильства, примусу та погроз, а потерпілий надав письмову згоду прокурору на укладання даної угоди.
Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 цього Кодексу.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , а його дії органом досудового розслідування обґрунтовано кваліфіковані за ч. 1 ст. 296 КК України - як грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства.
В силу положень ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
На виконання вимог ст. 474 КПК України судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосоване, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
Судом встановлено, що ініціювання, порядок укладення та зміст угоди про визнання винуватості від 12 вересня 2018 року між заступником прокурора Білоцерківського гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні та підозрюваним ОСОБА_6 , за участю захисника ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 469, ст. 472 КПК України.
Умови даної угоди - не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, узгоджена міра покарання, з призначенням ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.69 КК України, а саме більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції ст.296 ч.1 КК України, а саме, визначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700,00 грн., що відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, з врахуванням обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, думку потерпілого про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей та відсутністю обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, відповідає загальним засадам призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, а також вимогам ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань - не вбачається.
Згідно ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Виходячи з викладеного, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ст. 474 ч. 7 КПК України, судом не встановлено.
Цивільний позов не заявлений.
Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.
Керуючись п. 1 ч.3 ст. 314, ч.2 ст. 373, статтями 374, 474,475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 12 вересня 2018 року між заступником прокурора Білоцерківського гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001337 від 09.03.2018 року відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання за ч.1 ст. 296 КК України , із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді штрафу у розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700,00 грн.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Роз`яснити ОСОБА_6 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Цей вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку виключно з підстав, визначених у ч. 3 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.
Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому в порядку, передбаченому ст. 376 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1