У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000554 за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.07.2018 року.

Обвинувачений: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Вознесенськ Миколаївської області, українець, громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

Обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 185 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7
захисник: ОСОБА_8
законний представник: ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок суду змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

______________________________
провадження № 11-кп/4812/248/18 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_10
категорія ст.185 ч.1 КК України доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1 .

Виключити з резолютивної частини вироку суду посилання про призначення ОСОБА_6 покарання за ч.1ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік зі звільненням від його відбування на підставі ст.ст. 75, 104 КК України з випробуванням на строк 1 рік та покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та навчання.

Звільнити ОСОБА_6 від покарання на підставі ст. 105 КК України із застосуванням примусового заходу виховного характеру у виді застереження.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_6 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ст.75, 104 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік.
На підставі ст.76 КК України покладено на засудженого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та навчання.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції під час судового розгляду, та доведеність вини ОСОБА_6 вважає, що вирок суду підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Так, зазначає, що приймаючи рішення про покарання неповнолітньому ОСОБА_6 судом не було враховано положення ст. 105 КК України, відповідно до яких, якщо неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому випадку суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру відповідно до переліку, зазначеного у ч.2 ст. 105 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

27.03.2018 року приблизно о 21.30 год., ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, знаходячись в приміщені інфекційного відділення комунального некомерційного підприємства Вознесенська багатопрофільна лікарня Вознесенської міської ради, корпус, 5, за адресою: м. Вознесенськ Миколаївської області, вул. 228 Стрілецької Дивізії, 26, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з приймальної кімнати постової медичної сестри таємно викрав мобільний телефон «LEAGOO М5» вартістю 800 грн., який належить ОСОБА_11 .
В подальшому, ОСОБА_6 здійснено продаж викраденого майна, а отримані в результаті скоєння злочину грошові кошти витрачено на власні потреби.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які погодилися з вимогами апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 при обставинах, викладених у вироку суду першої інстанції та правова кваліфікація його дій за ч.1 ст. 185 КК України, відповідають матеріалам кримінального провадження та не оспорюються учасниками судового процесу.

Однією з підстав для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ч.2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчинені кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно із ч.1 ст.105 КК України суд управі звільнити неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру за наявності сукупності на те відповідних підстав.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №2 « Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» та п.16 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» № 223 від 16.01.2017 року, перед ухваленням вироку суду необхідно обов`язково розглянути питання щодо наявності підстав для застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру.

Статтею 3 Конвенції ООН Про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 10 Зауважень загального порядку № 10( 2007) Комітету ООН з прав дитини « Права дітей у системі юстиції щодо дітей» прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей правопорушників. На цьому наголошується й в п. 23.2 Рекомендації СМ /Rес ( 2008) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам членам «Про Європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», зокрема, що перевагу слід надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.

Зазначених вимог закону суд дотримався не в повній мірі.

Так, судом першої інстанції при ухвалені вироку щодо неповнолітнього ОСОБА_6 , якого суд визнав винуватим за ч.1 ст.185 КК України було призначено покарання, у виді позбавлення волі на строк 1 рік та на підставі ст.75,104 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
Разом з тим, при призначенні покарання судом першої інстанції враховано, що обвинуваченим вперше вчинено злочин середньої тяжкості, обставини, які пом`якшують його покарання, відсутність обставин які обтяжують покарання, те що він скоїв злочин у неповнолітньому віці та на даний час є неповнолітнім, посередньо характеризується, раніше не судимий, вік, умови проживання та виховання неповнолітнього, висновок досудової доповіді, згідно якого виправлення особи без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
Але судом першої інстанції не було враховано, що обвинувачений вчинив злочин в силу складних життєвих обставин, не врахував суд і поведінку останнього після вчинення злочину, який кошти виручені від продажу викраденого телефону передав своїй матері, яка знаходилась в лікарні, на придбання ліків, а не витратив на власні потреби, після вчинення злочину щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, матеріальну шкоду потерпілій було відшкодовано шляхом повернення викраденого телефону.

Також, в суді першої інстанції представник служби у справах дітей пояснював, що при проводженні з неповнолітнім бесід він йшов на контакт, був контрольований, після того як померла матір ОСОБА_6 , дитину взяла під опіку його бабуся, після перевірки умов проживання останнього було виявлено, що опікуни створили належні умови проживання для дитини, у представника склалось враження, що бабуся з дідусем здатні позитивно впливати на ОСОБА_6 .
Зважаючи на вищевказане, представник служби у справах дітей просив в суді першої інстанції застосувати до неповнолітнього заходи виховного характеру.
Як вбачається з матеріалів провадження та досудової доповіді, на даний час неповнолітній проживає у своєї бабусі, яка є його опікуном та має вплив на виховання ОСОБА_6 . У вільний від навчання час ОСОБА_6 займається спортом та допомагає по господарству, має плани на майбутнє, спрямовані на поліпшення складних життєвих умов. На нього перестали поступати скарги зі школи.

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 внаслідок щирого каяття та подальшої бездоганної поведінки на момент ухвалення вироку не потребує застосування покарання, в зв`язку з чим підлягає звільненню від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 408 КПК України, підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 409, 419, 424, 425, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області щодо неповнолітнього ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.

Виключити з резолютивної частини вироку суду рішення про призначення ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік зі звільненням від його відбування на підставі ст. ст. 75, 104 КК України з випробуванням на строк 1 рік та покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та навчання.

Вважати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. Відповідно до вимог ст. 105 КК України, вважати його звільненим від покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру, передбаченого п.1 ч.2 ст.105 КК України у виді застереження.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: