Справа № 128/2988/16-к
ВИРОК
Іменем України
06 вересня 2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000842 від 16.06.2016 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працюючого на посаді інженера-програміста ТОВ «Вінінтерактив», маючого двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 15.06.2016 року о 19.30 год., знаходячись на узбіччі Барського шосе в с. Березина, Вінницького району, неподалік АЗС «Авіас», запідозривши, що ОСОБА_5 є особою, яка раніше вчиняла крадіжки його особистого майна з його гаражного приміщення, яке розташоване неподалік вказаного місця, умисно смикав руками за одяг, стискав руками плечі та шию останнього, а також наніс удар рукояткою пневматичного іграшкового пістолета в область потиличної ділянки голови ОСОБА_5 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді синців на шиї та поверхневої забитої рани в потиличній ділянці голови, які згідно висновку експертів Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 № 944 від 17.06.2016 року належать до легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.125 ч.1 КК України визнав частково. Суду показав, що 15.06.2016 року він повертався на власному транспортному засобі і побачив на узбіччі двох чоловіків, які були схожі на двох людей, яких він до того зловив в себе під гаражем, з якого було вчинено крадіжку. Він вирішив їх затримати, як крадіїв, тому зупинив свою машину навпроти них та передзвонив до знайомих, щоб допомогли йому затримати вказаних осіб. В цей час він побачив, що до узбіччі під`їжджає автобус і ці дві особи, побачивши, що він за ними наглядає, побігли до автобуса. Розуміючи, що чоловіки поїдуть на автобусі і він їх більше не знайде, він вискочив з машини та побіг до автобуса. Побачивши його потерпілий разом з товаришем побігли до дверей і він, щоб затримати хоча б одного з них схопив потерпілого, той почав пручатися і він в запалі вдарив його в голову іграшковим пістолетом. Нічого при цьому не пояснював, так як не мав часу. Завдавати тілесних ушкоджень він не бажав, лише хотів затримати крадіїв. Щодо вчинення в нього крадіжок до поліції не звертався, але був впевнений, що це саме ті особи, яких він бачив біля свого гаража.

Потерпілий ОСОБА_5 , суду показав, що 11.06.2016 року він був в с. Березина з ОСОБА_8 та робили фасад пінопластом одному з господарів. Приблизно в 17.30 год. вони закінчили роботу і підійшли до зупинки автобуса «Жмеринка -Вінниця». Коли вони побачили автобус вони махнули водію зупинитися, але автобус проїхав зупинку, ще десь на 10 метрів і тому вони побігли за автобусом. В цей час він, побачив людину, яка вийшла з іномарки навпроти зупинки і побіг до автобуса. ОСОБА_8 забіг на задні двері, а він на передні і в цей час, відчув удар від цього незнайомого йому чоловіка, який вибіг з іномарки. Він почав вириватися від нього, не розуміючи чого його б`ють та забіг в автобус. Удари йому наносилися в голову руків`ям пістолету. Обвинувачений, кричав йому, що він скоїв в нього крадіжку. Він почав просити про допомогу людей у автобусі і люди його захистили, а ОСОБА_8 , почав затягувати його до автобуса, спасаючи від обвинуваченого. Ні про яку крадіжку в обвинуваченого він нічого не знав і участі в цій крадіжці не приймав. Внаслідок цих дій він отримав тілесні ушкодження та переніс стрес.

Свідок ОСОБА_9 , суду показав, що десь в середині червня 2016 року він став свідком події коли обвинувачений, наздогнав незнайомого йому до цього чоловіка, та вдарив рукою по потилиці. Чим саме, він не бачив. Потерпілий забіг до автобуса в крові і йому почали надавати допомогу. Під час цієї події він сидів в автобусі і чув, що особа яка вдарила потерпілого, кричав про те, що його хтось пограбував і він, наздогнав потерпілого та намагався його затримати, бо хотів поговорити з цього приводу. Він також чув, що обвинувачений, просив іншого чоловіка підняти штанину та показати йому ногу, але з приводу чого не зрозумів.

Свідок ОСОБА_8 , суду показав, що 15.06.2016 року він повертався до дому зі своїм знайомим ОСОБА_5 та чекали на зупинці с. Березина автобус. Коли приїхав автобус то він проїхав трохи вперед і він з потерпілим побігли за ним. Він сам зайшов через задні двері, а потерпілий побіг на передні. В цей час він почув шум в автобусі - закричали люди і він побачив, що потерпілого схопив якийсь незнайомий йому чоловік та почав бити його по голові, чим саме він в той момент не бачив. Він перебіг до передніх дверей та втягнув ОСОБА_5 до автобуса. Незнайомий йому чоловік забіг до автобуса і почав кричати, щось за крадіжку та вимагав, щоб він підняв штанину та показав чи є в нього тілесні ушкодження. Він підняв штанину, на ногах в нього нічого не було.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що є водієм рейсового автобуса Жмерінка-Вінниця і в день події зупинився на автобусній зупинці ОСОБА_11 за вимогою двох чоловіків. Вони побігли до автобуса, так як він проїхав трохи далі, один з чоловіків забіг до автобуса, а інший не встиг, так як до нього підбіг інший чоловік та наніс йому рукою по голові декілька ударів предметом схожим на пістолет. Це було десь у 7-мій годині ранку. Добре він всю подію не проглядав, так як з його місця водія бачив лише частину входу. Хвилин через п`ять до автобуса підійшов ще один знайомий обвинуваченого. Обвинувачений поясняв, що в нього було скоєно крадіжку, просив одного з цих чоловіків - ОСОБА_12 , підняти штанину та показати йому ногу, так як при затриманні крадіїв він чимось вдарив його по нозі. Обвинувачений поясняв, що бачив крадіїв і як зрозумів свідок, вирішив, що це вони і хотів їх затримати.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з ч. 1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

В судовому засіданні оглянуті та дослідженні такі письмові докази, надані стороною обвинувачення:

-Протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 15.06.2016р. за яким ОСОБА_5 просить прийняти міри до невідомого йому чоловіка, який спричинив йому тілесні ушкодження 15.06.2016р. в с.Березина, Вінницького району та області неподалік зупинки АЗС «АВІС» (а.к.п.165).

-Висновок експерта №944 від 17.06.2016р. за яким у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців на шиї та поверхневої забитої рани в потиличній ділянці голови, які згідно висновку експертів Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 належать до легких тілесних ушкоджень (а.к.п.166).

-Висновок експерта №303-Б від 12.07.2016р. за яким пістолет, вилучений під час ОМП 27.06.2016 р., не є вогнепальною зброєю є іграшковим пневматичним пістолетом, виготовленим заводським способом, калібру 6 мм, призначений для стрільби полімерними кульками. До конструкції пістолету саморобні зміни не вносилися (а.к.п.174-176).

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, за яким свідок ОСОБА_8 опізнав на фото №3 особу обвинуваченого ОСОБА_4 (а.к.п.179).

Часткове визнання обвинуваченим своєї вини, суд вважає тактикою захисту, та враховує, що підозри обвинуваченого щодо потерпілого не є підставою для вчинення кримінального правопорушення. Судом є встановленим, що протиправні дії відносно потерпілого, були розпочаті саме обвинуваченим, який намагався затримати потерпілого обвинувачуючи останнього у скоєнні ним злочину проти майна обвинуваченого. Однак кримінальні провадження за заявою ОСОБА_4 щодо вчинення у нього крадіжки не порушувалися, до поліції він не звертався і допомоги у правомірному затриманні особи не просив.

Обвинувачений визнав, що наніс декілька ударів потерпілому і не заперечував обставин встановлених за обвинувальним актом, однак вину визнав частково.

Виходячи з зазначеного, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані що характеризують обвинуваченого - ту обставину, що ОСОБА_4 є раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, негативної характеристики не має. На обліку психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом також не встановлено.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При цьому, суд враховує також, що одним із проявів верховенства права, що закріплений у ст.8 КПК України, є положення про те, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а, виходячи з аналізу вимог ст.2 КПК України, справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду грунтується, в тому числі, на висновках Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Відповідно до правового висновку Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленого в ухвалі від 24.11.2015 року, підставами для судового розсуду (судової дискреції) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66,67 КК), при визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у п.77 рішення в справі «Довженко проти України» від 12.01.2012 року зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обгрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Зазначене вище узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен (...) при встановленні обгрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом... Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

З урахуванням всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у скоєному ним кримінальному правопорушенні є доведеною, і обвинуваченому слід обрати покарання у виді громадських робіт, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності і захистом інтересів потерпілого.

Разом з цим суд враховує, що статтею 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 2 роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі (п. 1 ч.1 ст. 49 КК України).

За ст.74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від відбуття покарання на підставі, передбаченій ст.49 КК України.

З огляду на викладене, а також враховуючи ту обставини, що ОСОБА_4 притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, віднесений до категорій невеликої тяжкості, інкриміноване обвинуваченому правопорушення було скоєне 15.06.2016 року і на даний час минуло більше 2-х років з часу вчинення обвинуваченим даного кримінального правопорушення, суд вважає, що при призначенні покарання, ОСОБА_4 слід звільнити звільнити засудженого від відбуття призначеного покарання на підставі ст.ст.49,74 КК України.
З обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ч.2 ст. 124 КПК України на користь держави підлягають до стягнення витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню на загальну суму 703,68 грн. згідно наданої довідки про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин.

Звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання у вигляді 100 годин громадських робіт на підставі ст.ст.49,74 КК України за сплином строку.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню на загальну суму 703,68 грн. згідно наданої довідки про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні.

Міра запобіжного заходу до вступу вироку у законну силу не обирається.

Речовий доказ, а саме, пневматичний пістолет, вилучений під час ОМП 27.06.2016р. у ОСОБА_4 переданий на збереження ОСОБА_4 повернути в повне розпорядження власника.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1