АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0009305 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2018 року,

за участю сторін у кримінальному провадженні:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 визначено відраховувати з 26 серпня 2017 року, зараховано йому на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання попереднє ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили у виді тримання під вартою залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 5353 (п`ять тисяч триста п`ятдесят три) грн. 52 коп. за проведення експертиз.

Цивільний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 7 490 (сім тисяч чотириста дев`яносто) грн. 26 коп. матеріальної та 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди.

Вирішено питання речових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Змінити запобіжний захід на домашній арешт.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону; неповноту судового розгляду; невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, яка вплинула на вирішення питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, визначення міри покарання.

Вважає, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;висновки суду, викладені в судовому рішенні, мають істотні суперечності.

Вказує на те, що суд в порушення вимог ст.ст. 410, 349 КПК України після допиту свідків перейшов до стадії судових дебатів, не дотримавшись порядку дослідження доказів, визначеного ухвалою.

Звертає увагу на те, що в ході судового розгляду судом прийнято документи від прокурора, не ознайомивши з ними інших учасників судового провадження та не з`ясувавши їх думку щодо їх прийняття, чим порушено вимоги ст.ст. 350, 263 КПК України.
Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, не відповідає фактичним обставинам вчинення злочину та не грунтується на доказах, наявних у матеріалах кримінального провадження.

Вважає відеозапис його затримання та протокол перегляду від 24 жовтня 2017 року неналежними та недопустимими доказами, оскільки працівниками поліції не роз`яснено його статусу при затриманні та процесуальні права.
Зазначає, що судом першої інстанції небгрунтовано взято до уваги протоколи слідчих експериментів від 11 жовтня 2017 року та 12 жовтня 2017 року, оскільки в порушення вимог ст.240 КПК України вказані слідчі дії проведено слідчим у службовому кабінеті з потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 без участі обвинуваченого.

Звертає увагу на те, що в порушення вимог ст. 128 КПК України цивільний позов потерпілого прийнято судом на стадії судового розгляду. Крім того вважає, що цивільний позов повинен вирішуватися в межах реально понесених та підтверджених документально витрат потерпілого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати як незаконний і необгрунтований та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 в повному обсязі. Змінити запобіжний захід ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Посилаючись на роз`яснення, які містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я», вважає кваліфікацію дій обвинуваченого безпідставною, оскільки він не мав наміру позбавляти ОСОБА_9 життя, будь-яких погроз йому не висловлював, отже, при невизначеному умислі, обвинувачений повинен нести відповідальність лише за ті тілесні ушкодження, які фактично були завдані потерпілому - за ст. 128 КК України.

Зазначає, що суд першої інстанції у вироку не виклав об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та не зазначив формулювання обвинувачення, яке б відповідало диспозиції вказаної норми і було визнано судом доведеним.

Вважає твердження про нанесення обвинуваченим ОСОБА_9 удару обухом металевої частини сокири в область шиї зліва, декількох ударів в область тулуба топорищем сокири, а також твердження потерпілого, що він рукою збив металеву частину сокири з топорища та продовжував захищатись руками від нанесення ударів є припущеннями, відповідно до положень до статті 62 Конституції України, які спростовуються висновком експерта №1463/Е від 18 жовтня 2017 року. Про відсутність тілесних ушкоджень, крім рани голови, суду повідомили також свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .
Вважає, що належних та допустимих доказів про тілесні ушкодження, крім рубленої рани лівої тім`яної ділянки, стороною обвинувачення не надано.

Зазначає, що показання потерпілого ОСОБА_9 слід оцінювати критично, оскільки вони не узгоджуються із доказами, дослідженими в судовому засіданні, зокрема із показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , яким суд не дав належної оцінки.

Звертає увагу на те, що суд у вироку не зазначив місце сварки між потерпілим та обвинуваченим та вважає, що заслуговують на увагу пояснення ОСОБА_6 про те, що потерпілий протиправно проник в будинок та двір його проживання без сторонніх предметів з метою вимагання грошових коштів під надуманим приводом.

Вказує на те, що суд не з`ясував місце вилучення частини сокири, які не оглянуті на досудовому слідстві та в суді, відсутні їх індивідуальні характеристики (вага, розміри, матеріал з якого вони виготовлені) та не встановлено, чи являли вони собою одне ціле перед подією 26 серпня 2018 року. Твердження обвинуваченого про те, що металева частина з легкістю могла злетіти з ручки на якій ледь трималась не перевірялися.

Вважає недопустимим протокол перегляду відеозапису від 24 жовтня 2017 року, оскільки відповідно до ст. 359 КПК України відтворення звукозапису і демонстрація відеозапису проводяться в залі судового засідання або в іншому спеціально обладнаному для цього приміщенні з відображенням у журналі судового засідання основних технічних характеристик обладнання та носіїв інформації і зазначенням часу відтворення (демонстрації). Після цього суд заслуховує доводи учасників судового провадження. Однак вказана судова процедура не проводилася.

Звертає увагу на відсутність в матеріалах кримінального провадження та ненаданні суду для огляду медичної картка стаціонарного хворого № 21994/1392, яка прошита, пронумерована на 18 аркушах на ім`я ОСОБА_15 1969 року народження, один СД, одна рентгенограма в 1 примірнику, у зв`язку з чим виникає ряд питань щодо ступеня тяжкості тілесного ушкодження та призначення повторної експертизи. Висновок експерта №1463/е в судовому засіданні не оголошувався, сторона захисту позбавлена права поставити експерту запитання щодо зробленого ним висновку.
Вказує на неналежність протоколів слідчого експерименту від 11 жовтня 2017 року та 12 жовтня 2017 року, оскільки вважає, що при проведенні слідчих експериментів у кабінеті слідчого за відсутності обвинуваченого неможливо відтворити обстановку та обставини події 26 серпня 2017 року.

Зазначає, що отримання показань від ОСОБА_16 у кримінальному провадженні щодо вчинення особливо тяжкого злочину відбулося із застосуванням зброї, кайданок та неповідомленням про право відмовитися від давання показань, не відповідати на запитання, а також з порушенням права на захист.
Вважає, що задовольняючи позов суд порушив норми процесуального та матеріального права, оскільки без оригіналів медичних документів або належним чином засвідчених копій, зокрема, медичної картки потерпілого, оригіналів лікарського призначення медичних препаратів при лікуванні, недотримання порядку посвідчення копій, без зазначення підстав звільнення від судового збору, без підтримання потерпілим цивільного позову в судовому засіданні, цивільний позов задоволенню не підлягає. У вироку суд не зазначив розрахунок задоволеної частини позовних вимог, не навів підстав відхилення частини копій розрахункових документів.

Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено.

Як установив суд, 26 серпня 2017 року близько 15 год. 10 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, повертаючись до свого місця проживання, а саме до приватного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , зустрів наглядно знайомого ОСОБА_9 , з яким у нього за 30 хвилин до цього відбувся конфлікт у кафе по АДРЕСА_3 . В цей момент, на фоні особистої неприязні по відношенню до ОСОБА_9 , у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство потерпілого, з метою реалізації якого обвинувачений забіг до двору свого будинку, та взявши до рук сокиру господарського призначення, повернувся з нею на вулицю.Підбігши до потерпілого ззаду, який на той час проходив повз приватний будинок, за адресою: АДРЕСА_4 , цілеспрямовано наніс йому один удар лезом сокири в ліву тім`яну ділянку голови, завдавши тим самим ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми. Потерпілий, встоявши на ногах від отриманого удару, розвернувся до ОСОБА_6 обличчям.

Продовжуючи свої злочинні дії, усвідомлюючи, що злочин не доведено до кінця, викрикуючи погрози про бажання позбавити життя потерпілого, тримаючи сокиру у своїй правій руці, обвинувачений наніс потерпілому удар обухом металевої частини сокири в область шиї зліва, завдавши потерпілому ОСОБА_9 фізичного болю.

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_6 замахнувся для нанесення удару в область голови потерпілого, однак не зміг виконати удар, оскільки ОСОБА_9 , обороняючись від удару, рукою збив металеву частину сокири з топорища, яка була зафіксована не досить міцно.

Не припиняючи висловлювати погрози про бажання позбавити життя потерпілого, тримаючи в своїй правій руці топорище від сокири, обвинувачений наніс декілька ударів в область тулуба ОСОБА_9 , спричинивши тим самим фізичного болю потерпілому, від чого ОСОБА_9 втратив рівновагу та впав на землю, але продовжував захищатись руками від нанесення ударів.

Бажаючи доведення злочинного умислу до кінця, ОСОБА_6 підібрав з землі металеву частину сокири з метою продовження нанесення ударів потерпілому, який знаходився в положенні лежачи на спині, однак не зміг довезти злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки незаконні дії обвинуваченого припинено діями свідка ОСОБА_10 , який почув шум бійки і прийшов на допомогу потерпілому, а також в подальшому викликав швидку медичну допомогу, лікарі якої вчасно надали ОСОБА_9 медичну допомогу.

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив щодо апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника до задоволення не підлягають з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».
Згідно вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто вирок має грунтуватися на зібраних фактах, повністю та всебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки про подію кримінального правопорушення, про винуватість або невинуватість обвинуваченого у вчиненні злочину та інші істотні питання, які виникли у кримінальному провадженні, мають з достовірністю випливати з матеріалів провадження.

Згідно ст. 84 КПК України доказами у кримінальній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність суспільно-небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, а саме у закінченому замаху на вбивство, тобто протиправному заподіянні смерті іншій людині.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Перевіркою доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 щодо допущених судом першої інстанції порушень кримінального процесуального закону при судовому розгляді встановлено, що викладені у вироку обставини підтверджуються дослідженими судом доказами, які в свою чергу є належними, допустимими та достатніми.
На підтвердження встановлених фактичних обставин суд першої інстанції обгрунтовано послався на:
показання потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що 26 серпня 2017 року йому зателефонувала знайома та попросила, щоб він забрав у неї корм для собак та передав його сусідці. По дорозі біля магазину він зустрів обвинуваченого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння та почав дражнити його собаку, однак не зважаючи на це він все ж таки пішов до своєї знайомої ОСОБА_17 . На зворотній дорозі він знову побачив обвинуваченого, який заходив на свою ділянку. Щоб не провокувати конфлікт він перечекав поки той зайде в дім, після чого взяв корм і пішов. В будинок до ОСОБА_6 не заходив, однак коли проходив повз несподівано з будинку вибіг обвинувачений, в руках якого була сокира, і вдарив його металевою частиною, при цьому викрикуючи погрози вбивством. Він захищався як міг, правою рукою збив металеву частину і вона злетіла, в руках обвинуваченого залишилася жовта пластикова палка, якою ОСОБА_6 добивав його. Невдовзі на допомогу прийшов сусід обвинуваченого ОСОБА_18 , який відібрав в нього сокиру і відвів додому, а він особисто зателефонував дружині, ОСОБА_19 , якій ніс корм для собак, після чого йому викликали швидку. Додатково пояснив, що якби не вибіг сусід ОСОБА_6 , то обвинувачений убив би його;
показання свідка ОСОБА_20 , який працює в УПП та пояснив, що під час патрулювання вулиць Садових товариств ( ОСОБА_21 ) 26 серпня 2017 року йому надійшло повідомлення про те, що неподалік людині нанесено тілесні ушкодження в районі голови, після чого вони з напарником невідкладно направилися на місце події, де побачили потерпілого, який сидів на землі, у нього була серйозна рана голови. Під час спілкування з потерпілим з`ясували всі деталі, проводили опитування свідків, які виключно негативно охарактеризували особу обвинуваченого. Також було встановлено, що в обвинуваченого є собака бійцівської породи, тому він викликав підкріплення, після чого всі разом почали заходити в будинок. На другому поверсі виявлено особу, яка в подальшому допомогла знайти обвинуваченого. Під час затримання обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння, висловлювався брутальною лайкою. У подальшому на ділянці, де проживав обвинувачений ОСОБА_6 , знайшли металеву сокиру та жовту пластикову палку від сокири;

показання свідка ОСОБА_12 , який надав аналогічні пояснення показам свідка ОСОБА_20 ;
показання свідка ОСОБА_22 , яка пояснила, що 26 серпня 2017 року почула шум на вулиці, попросила чоловіка з`ясувати, що сталося, невдовзі чоловік попросив викликати швидку, повідомив поліцію, заспокоїв ОСОБА_6 і відвів його додому. Самої події злочину вона не бачила, потерпілого побачила лише тоді, коли приїхала швидка;
показання свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що 26 серпня 2017 року близько третьої години був удома, дивився телевізор, коли у кімнату зайшла дружина та попросила зробити тихіше, бо на вулиці щось відбувається. Коли виключив телевізор почув на вулиці сварку між його сусідом ОСОБА_23 та ще якоюсь особою. Виглянувши у вікно побачив, що потерпілий лежить на землі, а на ньому сидить обвинувачений і розмахує сокирою. Тоді він вирішив втрутитися і підійшовши до місця події ззаду, забрав у обвинуваченого сокиру, яку викинув у його город. ОСОБА_6 взяв ручку від сокири, яка знаходилася біля місця події і продовжував погрожувати потерпілому, кричав, що його треба покарати, так як це погана людина, після чого відвів обвинуваченого додому та викликав швидку потерпілому. Обвинувачений був у стані алкогольного сп`яніння. У потерпілого затилок був залитий кров`ю;
показання свідка ОСОБА_14 , який являється сусідом та другом ОСОБА_6 , та який пояснив, що близько півроку орендує у обвинуваченого кімнату у дачному будинку на другому поверсі, часто відпочивають разом на вихідних. 26 серпня 2017 року він повернувся з роботи близько п`ятнадцятої години та ліг спати, невдовзі у дворі почув сварку між потерпілим та обвинуваченим, в яку вирішив не втручатися та знову ліг спати. В подальшому його розбудили працівники поліції, які шукали обвинуваченого;
дані протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 26 серпня 2017 року (а.п. 129), з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 повідомив, що 26 серпня 2017 року по вул. Садовій, 83 в м. Києві наглядно знайомий на ім`я ОСОБА_24 безпричинно з хуліганських спонукань наніс йому тілесні ушкодження сокирою в область голови та тулуба;
дані протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 26 серпня 2017 року (а.п. 130-133), з якого вбачається, що 26 серпня 2017 року о 16-00 годині безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, очевидцем якого був потерпілий, затримано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України;

дані протоколу огляду місця події від 26 серпня 2017 року ( а.п.135-142), з якого вбачається, що під час огляду земельної ділянки, яка знаходиться неподалік дерев`яного паркану ділянки АДРЕСА_5 , на ній виявлено та вилучено рукоятку від сокири чорного та жовтого кольорів без леза, також неподалік виявлено плями бурого кольору. За парканом ділянки №10 виявлено та вилучено лезо від сокири;
дані протоколу перегляду відеозапису від 24 жовтня 2017 року (а.п.145-150), з якого вбачається, що під час проведення затримання ОСОБА_6 , обвинувачений повідомив, що намагався убити сусіда так як перебуває в довготривалих неприязних стосунках;
дані протоколів слідчого експерименту від 11 жовтня 2017 року та 12 жовтня 2017 року (а.п. 149-150, 151-152), з яких вбачається що за участі потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 проведено відтворення обстановки і обставин, в яких відбулася подія, яка мала місце 26 серпня 2017 року близько 15:10 год. Вказані слідчі експерименти підтвердили раніше надані показання потерпілого та свідка;
дані висновку експерта №1463/Е 18 жовтня 2017 року (а.п. 153-157), згідно якого відомості, надані медичною документацією на ім`я ОСОБА_9 , свідчать про те, що на момент звернення за медичною допомогою 26 серпня 2017 року о 15:29 год. у нього мало місце тілесне ушкодження, яке відноситься до тяжкого тілесних ушкоджень.
Характер та морфологія виявленого ушкодження свідчать про те, що воно утворилось внаслідок однократної травматичної дії гострим предметом, якому притаманні рублячі властивості (по типу леза сокири), за давністю може відповідати вказаному терміну;
дані висновків експерта № 408 від 17 жовтня 2017 року (а.п.159-163), №363ц від 19 жовтня 2017 року (а.с.165-168);
дані висновку судово-психіатричної експертизи №675 від 17 жовтня 2017 року (а.п.176-178), згідно якої ОСОБА_6 на період кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, жодним психічним захворюванням не страждав, за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.
Суд першої інстанції обгрунтовано врахував практику Європейського суду з прав людини пославшись на рішеннях «Ірландія проти проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, де зазначено, що при оцінці доказі, як правило, застосовується критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази й дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.
Показання потерпілого та свідків суд обгрунтовано взяв до уваги, оскільки вони є послідовними, логічними та узгоджуються з іншими доказами у справі.

Крім того, під час апеляційного розгляду обвинуваченим та його захисником не наведено доводів, які б давали колегії суддів підстави вважати, що потерпілий давав показання у суді першої інстанції з метою обмови обвинуваченого.

Порушень вимог ст.ст. 240, 359 КПК України при дослідженні зазначених доказів судом не встановлено та сторонами не доведено.

Вказані докази судом обґрунтовано визнано належними і допустимими доказами, оскільки вони відповідають вимогам КПК України, а порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та обвинуваченим і його захисником не доведено.

Твердження апелянтів про проведення слідчих експериментів з порушенням норм КПК України є безпідставними, і при наявності інших доказів, у тому числі показань потерпілого ОСОБА_9 , не спростовують висновки суду щодо винуватості ОСОБА_6 .

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове слідство по справі проведено з дотриманням норм КПК України в межах чинного законодавства.
Доводи обвинуваченого про те, що в ході судового розгляду судом прийнято документи від прокурора без ознайомлення з ними інших учасників судового провадження та з`ясування їх думки щодо їх прийняття, чим порушено вимоги ст.ст. 350, 263 КПК України, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження та не спростовують його вини у вчиненні кримінального правопорушення.
Доводи захисника обвинуваченого про відсутність у вироку викладу об`єктивної сторони складу злочину, вчиненого ОСОБА_6 та неправильну кваліфікацію кримінального правопорушення за ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України, у зв`язку з тим, що обвинувачений не мав наміру вбивати потерпілого, спростовуються матеріалами кримінального провадження та зібраними у справі доказами, які суд поклав в основу вироку.

Слід зазначити, що суб`єктивна сторона ч. 1 ст. 115 КК передбачає відповідальність за протиправне заподіяння смерті іншій людині як за прямого так і непрямого умислу, відповідно до ст. 24 КК.

Тобто, кримінальна відповідальність за ст.115 КК настає не лише за умови бажання особи заподіяти смерть потерпілому, а й за умови, коли особа, хоча і не бажала, але свідомо припускала настання таких суспільно небезпечних наслідків як смерть.

На думку колегії суддів, враховуючи обставини кримінального провадження, з яких, зокрема, вбачається, що мотивом дій обвинуваченого послужили особисті довготривалі неприязні стосунки з потерпілим, причини недоведення ОСОБА_6 своїх злочинних дій до кінця, а саме втручання свідка ОСОБА_10 , локалізацію та спосіб спричинення тілесних ушкоджень, а саме намагання спрямовувати удари в область голови потерпілого та те, що згідно висновку експерта №1463/Е 18.10.2017 (а.п. 153-157) на момент звернення за медичною допомогою 26 серпня 2017 року о 15:29 год. у потерпілого мали місце тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку легкого ступеню, субарахноідального крововиливу в лобно-тім`яній ділянці зліва, вдавленого перелому лівої тім`яної кістки, рубленої рани лівої тім`яної ділянки, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про вчинення ОСОБА_6 саме закінченого замаху на вбивство.

Доводи захисника обвинуваченого про те, що обвинувачений будь-яких погроз потерпілому не висловлював, а отже, не мав наміру убивати ОСОБА_9 , спростовуються показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_10 .
Враховуючи наведене, кваліфікація дій ОСОБА_6 ч.2 ст.15, за ч. 1 ст. 115 КК України як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині, є правильною і доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника цього не спростовують.
Необгрунтованими колегія суддів уважає і доводи захисника щодо необхідності перекваліфікації дій обвинуваченого за ст.128 КК України, оскільки конкретні обставини злочину, а саме: знаряддя вчинення злочину сокира, множинність та сила ударів, які наносив обвинувачений потерпілому, локалізація тілесних ушкоджень, у сукупності свідчать саме про намір вбивства ОСОБА_9 , а не про намір заподіяти йому тілесні ушкодження.
Позиція обвинуваченого щодо своєї участі у вчиненому злочині правильно розцінена судом першої інстанції як намір уникнути відповідальності.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які на думку колегії суддів, правильно встановлено судом першої інстанції та наведених у вироку суду доказів, визнаних допустимими, які суд правильно оцінив та обґрунтовано врахував у вироку, підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого не убачається.
Доводи захисника обвинуваченого про те, що суд у вироку не зазначив місце сварки між потерпілим та обвинуваченим спростовуються матеріалами кримінального провадження. Крім того, не надано жодних доказів на підтвердження пояснення ОСОБА_6 про те, що потерпілий протиправно проник в будинок та двір його проживання без сторонніх предметів з метою вимагання грошових коштів під надуманим приводом, на які звертає увагу захисник в своїй апеляційній скарзі.

Доводи захисника про відсутність в матеріалах кримінального провадження та ненаданні суду для огляду медичної картка стаціонарного хворого № 21994/1392, яка прошита, пронумерована на 18 аркушах на ім`я ОСОБА_15 1969 року народження не спростовують вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та не слугують підставою для скасування вироку суду. Крім того слід зазначити, що до матеріалів кримінального провадження долучено завірену у встановленому законом порядку копію виписки із вказаної медичної карти (а.п.79).

Порушень встановленого КПК України порядку проведення судом першої інстанції судового розгляду колегією суддів не встановлено. Згідно журналу судового засідання від 26 лютого 2018 року прокурором долучено висновок експерта №1463/е, після чого жодних заперечень від учасників кримінального провадження не поступило. Крім того слід зазначити, що відповідно до положень ст. 356 КПК України суд має право викликати експерта для допиту для роз`яснення висновку за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого або за власною ініціативою, тобто виклик експерта є правом суду, а не його обов`язком. Будь-які клопотання щодо виклику експерта у матеріалах кримінального провадження відсутні, а тому доводи апеляційної скарги захисника щодо неоголошення судом висновку експерта №1463/е та позбавлення сторони захисту права поставити експерту запитання по виконаному висновку є необґрунтованими та такими, що не можуть бути підставами для скасування рішення суду.

Не підтверджуються жодними доказами та не заслуговують на увагу доводи захисника стосовно того, що отримання показань від ОСОБА_16 у кримінальному провадженні щодо вчинення особливо тяжкого злочину відбулося із застосуванням зброї, кайданок, з неповідомленням про право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, а також з порушенням права на захист, оскільки під час досудового розслідування та в суді від ОСОБА_6 не надходило будь-яких скарг щодо незаконного впливу на нього зі сторони працівників органу досудового розслідування.

Доводи обвинуваченого щодо неознайомлення його з матеріалами кримінального провадження спростовуються розпискою (а.п.244), згідно якої він ознайомився з матеріалами кримінального провадження у повному обсязі, однак змін чи доповнень до апеляційної скарги не подав.

При призначенні ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, своєї вини у вчиненні злочину, який йому інкриміновано та заявленого у кримінальному провадженні цивільного позову не визнав, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, виключно негативно характеризується за місцем проживання, перебуває у цивільному шлюбі, офіційно не працює.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого судом визнано вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.
Із таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_6 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, взято до уваги те, що злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, обвинуваченй вчинив перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, а також найважчі, незворотні і непоправні наслідки злочинних дій ОСОБА_6 , які могли настати у виді смерті людини, призначив покарання, яке на думку колегії суддів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи.»
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й всебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, не встановлено.

Колегією суддів не встановлено порушень норм закону при вирішенні цивільного позову потерпілого.
Статтею 129 КПК України регламентовано порядок вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні, у тому числі передбачає підстави для відмови у позову та залишення позову без розгляду.
Подання цивільного позову потерпілим після початку судового розгляду, на думку колегії суддів, не може бути підставою для скасування судового рішення в цій частині, оскільки з журналу судового засідання від 30 січня 2018 року вбачається, що обвинувачений та захисник не заперечували проти прийняття вказаного позову до розгляду судом.
Колегія суддів уважає, що задоволення судом цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 узгоджується з положеннями ст.2 КПК України, відповідно до яких завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Згідно із ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому( ч.1 ст. 129 КПК України).
При вирішенні цивільного позову суд керується нормами ст.ст. 127-130 КПК України та цивільного законодавства, зокрема, ст. 23, 1166-1168 ЦК України.
Відповідно до вимог ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті, у т.ч. якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Як визначено у ст.23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що в результаті злочину ОСОБА_9 заподіяно матеріальну шкоду, яка документально підтверджується фіскальними квитанціями на придбання медикаментів на загальну суму 7 490 ( сім тисяч чотириста дев`яносто) гривень 26 копійок , залишивши в іншій частині позовні вимоги без задоволення.

Щодо визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню із ОСОБА_6 на користь потерпілого, судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги характер вчиненого злочину, ступінь вини обвинуваченого, глибину моральних страждань, спричинених потерпілому внаслідок злочину, та з урахуванням вимоги розумності та справедливості, визначено розмір моральної шкоди на суму 50 000 ( п`ятдесят тисяч) гривень. З вказаним висновком суду погоджується і колегія суддів.

Відтак, цивільний позов потерпілого вирішено судом із дотриманням вимог ст.ст. 128-130 КПК України, правильно застосовано положення цивільного закону, у т.ч. в частині відшкодування понесеної матеріальної шкоди, розмір якої підтверджено належними доказами та моральної шкоди, яка визначена із врахуванням вимог розумності та справедливості відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й всебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, не встановлено

Вирок суду відносно ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 425, 426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2018 рокущодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду упродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3