АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №11-кп/796/613/2018 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 309 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України

25 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0007996 за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою підготовчого судового засідання Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0007996 щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 для виконання вимог, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме: дії ОСОБА_9 , кваліфіковані за ознаками ч. 3 ст. 309 КК України, а саме: незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту, якщо предметом таких дій були психотропні речовини у особливо великих розмірах, проте в обвинувальному акті відсутнє викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа.
При цьому суд першої інстанції вказує на те, що викладення формулювання обвинувачення не можна ототожнювати з викладенням фактичних обставин кримінального правопорушення.
Також суд зазначає, що обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення в частині зазначення, який саме розмір психотропної речовини складає особливо великі розміри, оскільки в обвинувальному акті зазначено, що у ОСОБА_9 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено предмети та психотропні речовини, проте відсутнє викладення формулювання обвинувачення щодо розміру психотропних речовин, придбання та зберігання яких передбачає кримінальну відповідальність, відсутнє також формулювання обвинувачення в частині зазначення обставин зберігання психотропних речовин у визначеному розмірі. При цьому у відповідності до ч. 2 ст. 2 КПК Українипідставою кримінальної відповідальності є вчинення собою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Суд першої інстанції вказує на те, що вирішуючи питання про кваліфікацію дій винного, необхідно мати на увазі, що в тих випадках, коли вони були пов`язані з наркотичними засобами, психотропними речовинами або їх аналогами різних видів, розмір цих засобів (речовин) визначається, виходячи з їх загальної кількості. Якщо ж поряд із такими засобами чи речовинами предметом злочину був ще й прекурсор, неприпустимо об`єднувати їх кількість з кількістю останнього, можна складати лише кількість прекурсорів різних видів (п. 21 ППВСУ від 26 квітня 2002 року №4 «Про судову практику в справах про злочин у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» із змінами, внесеними згідно ППВСУ від 18 грудня 2009 року №16). Такі обставини в своїй сукупності не дають повне та чітке уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_9 , що у свою чергу не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Суд стверджує, що фактично відсутність в обвинувальному акті у розумінні ст. 291 КПК України викладення формулювання обвинувачення стосовно кожного з наведених складових є істотним недоліком обвинувального акту, істотно впливає на визначеність обвинувачення, є порушенням права учасників кримінального провадження на захист та права на справедливий суд, обов`язок забезпечення яких покладається на суд, та однією з гарантій яких є відповідно до п. «а» частини 3 статті 6 Конвенції негайна і детальна поінформованість зрозумілою мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти особи.

Крім цього суд зазначає, що як вбачається з обвинувального акту при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, зазначена особа, а саме: знайомий на ім`я ОСОБА_10 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, який фактично здійснив продаж психотропної речовини - амфетаміну ОСОБА_9 , тобто на думку слідства знайомий на ім`я ОСОБА_10 , анкетні дані щодо якого відсутні, вчинив злочин, передбачений ст. 307 КПК України, проте кримінальне провадження відносно особи на ім`я ОСОБА_10 виділене в окреме провадження та на даному етапі, у суду немає відомостей на якій стадії перебувають вказане кримінальне провадження.

Також суд вказує на те, що у даному кримінальному провадженні формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, яке б відповідало вимогам кримінального процесуального закону та кореспондувалося з позицією ЄСПЛ з цього питання, зокрема висловленою у справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82, п. 79, і не порушувало б презумпцію невинуватості відсутнє і такі обставини позбавляють суд можливості в підготовчому судовому засіданні визначитися з вирішенням питань, передбачених ч. 3 ст. 290 КПК України, щодо прийняття передбачених судових рішень, позбавляє суд можливості визначити межі судового розгляду стосовного обвинуваченого та прийняти об`єктивне рішення по справі з огляду на ч. 1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту і такі фактичні обставини є такими, що підлягають доказуванню прокурором, які належить викласти в обвинувальному акті, однак вимоги ст.ст. 91, 291 КПК України не виконані належним чином в обвинувальному акті.

Крім цього суд першої інстанції зазначає, що аналогічне трактування поняття презумпції невинуватості міститься в Рішенні Європейського суду з прав людини від 10.12.2009 року (остаточне 10.03.2010 року) в справі «Шагін проти України» і даний перелік Рішень Європейського суду з прав людини щодо порушення презумпції невинуватості не є вичерпним і свідчить про те, що дотримання презумпції невинуватості є вкрай важливим і недотримання якої є наслідком порушення п. 2 ст. 6 Конвенції Ради Європи «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року, ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, однак, у даному кримінальному провадженні формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, яке б відповідало вимогам кримінального процесуального закону та кореспондувалося з позицією ЄСПЛ з цього питання, зокрема висловленою у справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82, п. 79, і не порушувало б презумпцію невинуватості відсутнє, а тому такі обставини позбавляють суд можливості в підготовчому судовому засіданні визначитися з вирішенням питань, передбачених ч. 3 ст. 290 КПК України,щодо прийняття передбачених судових рішень, позбавляє суд можливості визначити межі судового розгляду стосовного обвинуваченого та прийняти об`єктивне рішення по справі з огляду на ч. 1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд вказує на те, що такі фактичні обставини є такими, що підлягають доказуванню прокурором, які належить викласти в обвинувальному акті, однак вимоги ст.ст. 91,291 КПК України не виконані належним чином в обвинувальному акті, зазначені фактичні дані не є новими, відомі на період досудового розслідування, стосовно них не може бути змінене обвинувачення в суді, а тому, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягають поверненню прокурору, як такі, що не відповідають вимогам закону.

На вказану ухвалу суду першої інстанції прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2017 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

За доводами апелянта ухвала суду першої інстанції є незаконною та такою, яка винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що вимоги до обвинувального акта у кримінальному провадженні викладені у ст. 291 КПК України, отже обвинувальний акт може бути повернуто прокурору лише з мотивів його невідповідності вказаній статті. Відповідно до ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.

На думку сторона обвинувачення, виходячи з системного аналізу вимог КПК України передбачений вичерпний перелік вимог законодавця до структури та змісту обвинувального акту.

Прокурор стверджує, що не встановлено будь-яких вимог до формулювання обвинувачення, його форми, об`єму, відповідності підозри тощо, прокурор вправі викладати формулювання обвинувачення у такий спосіб, який вважає доцільним у кожному конкретному випадку.
Сторона обвинувачення зазначає, що згідно висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, відповідно до якого аналіз ст. 291 КПК України свідчить про те, що закон вимагає, зокрема, обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального пронесу використовується назва «формула обвинувачення»); формулювання обвинувачення.

Крім цього апелянт вказує на те, що Верховний Суд України звертає увагу на те, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Прокурор стверджує, що обвинувальний акт, у даному кримінальному провадженні, серед іншого, містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Сторона обвинувачення не погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт складений відносно ОСОБА_9 не містить формулювання обвинувачення, оскільки, на думку апелянта, в обвинувальному акті є формулювання обвинувачення, висунутого ОСОБА_11 яке за своїм змістом є ідентичним з викладенням фактичних обставин провадження та наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_9 , що у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Крім цього прокурор вказує на те, що в обвинувальному акті, який скеровано до суду, формулювання обвинувачення викладено із зазначенням часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінальних правопорушень, а тому, на думку апелянта, викладення в обвинувальному акті формулювання обвинувачення у такий спосіб не можна розцінювати як відсутність формулювання обвинувачення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, пояснення захисника, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до глави 24 КПК України однією із форм закінчення досудового розслідування є звернення прокурора до суду з обвинувальним актом. Імперативно встановлені вимоги до відомостей, які обвинувальний акт повинен містити, передбачені п.п. 1-9 ч. 2 ст. 291 цього Кодексу, серед яких в п. 5 виокремлено необхідність наявності в ньому таких складових: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність та 3) формулювання обвинувачення.
У разі встановлення невідповідності обвинувального акта цим вимогам суд у підготовчому судовому засіданні відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України повертає його прокурору.
В обвинувальному акті викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, проте, відносно формулювання обвинувачення немає будь яких застережень чи вимог.
Оскільки відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, то відповідно формулювання обвинувачення викладається у такому виді, як це вважає необхідним прокурор.
З обвинувального акта щодо ОСОБА_9 , який надійшов для розгляду до Дніпровського районного суду м. Києва, вбачається, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правової кваліфікації з посиланням на положення законі і статті та формулювання обвинувачення дотримано, а тому висновки суду першої інстанції про відсутність як викладу фактичних обставин так і формулювання обвинувачення є безпідставними.
Вказуючи в ухвалі суду висновок про неконкретність викладу фактичних обставин та неконкретність обвинувачення, висунутого ОСОБА_9 , зокрема, відсутність викладення формулювання обвинувачення щодо розміру психотропних речовин, придбання та зберігання яких передбачає кримінальну відповідальність, відсутність формулювання обвинувачення в частині зазначення обставин зберігання психотропних речовин в визначеному розмірі та як наслідок відсутність повного та чіткого уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_9 , що у свою чергу не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, суд першої інстанції вдався до оцінки фактичних обставин та вийшов за межі повноважень, наданих суду у підготовчому судовому засіданні ч. 3 ст. 314 КПК України, на що обґрунтовано вказує в апеляційній скарзі прокурор.
Посилаючись в оскаржуваній ухвалі на відсутність у кримінальному провадженні відомостей про те на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо особи на ім`я ОСОБА_10 , матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, суд першої інстанції не тільки вийшов за межі повноважень, наданих суду у підготовчому судовому засіданні, але й вийшов навіть за межі судового розгляду, визначені ст. 337 КПК України.
Колегія суддів, погоджуючись з доводами апеляційної скарги прокурора про порушення судом вимог ст. 314 КПК України, зазначає, що у підготовчому судовому засіданні суд першої інстанції відповідно до п. 3 ч. 3 вказаної статті мав право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідав вимогам ст. 291 КПК України, але у даному провадженні обвинувальний акт відповідає вимогам кримінального процесуального закону, тому підстав для повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_9 прокурору не було.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, про відсутність, передбачених ст. 291 КПК України підстав для повернення обвинувального акту, які наведені в ухвалі суду першої інстанції, а тому доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності повернення обвинувального акта судом першої інстанції є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року про повернення прокурору обвинувального акта відносно ОСОБА_9 , як така, що постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, - скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.
Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0007996 щодо ОСОБА_9 , за ч. 3 ст. 309 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам КПК України скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4