АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження №0009440 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, заміжньої, маючої на утримані двох малолітніх та одну неповнолітню дитину, з середньою освітою, працюючої в ПП «Шкільне харчування», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимої, останній раз 22.12.2015 року Подільським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненої від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України за апеляційною скаргою обвинуваченої на вирок Подільського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 28.11.2017 року ОСОБА_9 визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України та їй призначено покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки та за ч.2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Відповідно до положень ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, з урахуванням покарання, призначеного за епізодом від 18.12.2015 року та покарання призначеного за вироком Подільського районного суду м. Києва від 22.12.2015 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного обвинуваченій за цим вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Подільського районного суду м. Києва від 22.12.2015 року та призначено обвинуваченій ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

За обставин встановлених судом та детально викладених у вироку, 18.12.2015 року приблизно о 23 год. 05 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме в кімнаті квартири АДРЕСА_2 , де разом із раніше знайомою їй ОСОБА_10 вживала алкогольні напої.
Маючи умисел на таємне викрадення золотих виробів, що знаходились на ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, впевнившись, що ОСОБА_10 заснула, повторно таємно викрала належні останній золоті вироби загальною вартістю 13 144 грн. 15 коп., після чого, ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, а викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, чим завдала потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім цього, 05.02.2016 року приблизно о 19 год. 00 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні магазину, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Світлицького, 30/20- Б, діючи умисно, з корисливих мотивів, попросила у своєї наглядно знайомої ОСОБА_11 мобільний телефон «NOKIA 222 DualSim» під приводом дзвінка, при цьому не маючи в дійсності наміру повернути мобільний телефон. На дану пропозицію ОСОБА_11 погодилася та не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_9 , довіряючи останній, передала їй свій мобільний телефон для здійснення телефоного дзвінка. Після цього, отримавши мобільний телефон, ОСОБА_9 відійшла з поля зору ОСОБА_11 тим самим, шляхом зловживання довірою, заволоділа мобільним телефон «NOKIA222 DualSim», вартістю 747 грн. 67 коп., завдавши ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень і кваліфікацію своїх дій, посилається на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченої внаслідок суворості та просить змінити вирок Подільського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року, пом`якшити призначене їй покарання, застосувавши положення ст. 75 КК України.
В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 65, 66 КК України та положень Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року. При цьому зазначає, що при призначенні покарання суд врахував її щире каяття, проте не дав належної оцінки даним про її особу, зокрема стан здоров`я, її ставлення до скоєного, а також те, що вона є матір`ю-одиначкою і має на утриманні двох малолітніх та одну неповнолітню дитину. Також посилається на ту обставину, що її батьки є пенсіонерами, які постійно хворіють і потребують її підтримки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження №0009440 та викладені в апеляційній скарзі доводи, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_12 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинуваченої, яка повністю визнала себе винною у вчиненні інкримінованих їй злочинів і не оспорювала обставини, які стосуються пред`явленого обвинувачення, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч.2 ст. 190 КК України, за обставин викладених у вироку, відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченій ОСОБА_9 у виді позбавлення волі призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України та в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винної, яка раніше неодноразово судима, останній раз 22.12.2015 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, яка на підставі ст. 75 КК України була звільнена від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки (а.с.62), за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні 3-х дітей, а також з урахуванням її щирого каяття у скоєному, що суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання та за відсутності обставин, що обтяжують покарання обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі, яке за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, в тому числі за сукупністю злочинів та сукупністю вироків і визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.

За наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що при призначенні ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції врахував всі ті обставини, які у відповідності з вимогами ст. 65 КК України враховуються судом при вирішенні цього питання, в тому числі і ті обставини, на які обвинувачена посилається у своїй апеляційній скарзі, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає та вважає, що підстави призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 та ч. 71 КК України, судом належним чином мотивовані, а відтак доводи її апеляційної скарги щодо пом`якшення покарання шляхом застосування вимог ст. 75 КК України є безпідставними, оскільки ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, а також дані про особу ОСОБА_9 , яка раніше неодноразово судима, на шлях виправлення не стала, вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України до постановлення вироку Подільським районним судом м. Києва від 22.12.2015 року, а злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України після постановлення цього вироку, що не дає підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного судом покарання, а також застосування вимог ст. 75 КК України.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_9 та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення її апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року відносно ОСОБА_9 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченою, яка утримується під вартою, у той самий строк з дня отримання ухвали суду.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3