АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/789/164/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - на ухвалу
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого судді- ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю - прокурора ОСОБА_6 ,

особи, стосовно якої внесено клопотання про

застосування примусових заходів медичного

характеру, - ОСОБА_7 ,

його законного представника ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 10 січня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 та закрито кримінальне провадження відносно нього за ч.2 ст.125, ч.2 ст.345 КК України.

Згідно клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , в якому зазначено, що у нього 16 липня 2016 року, близько 16 год. 10 хв., знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , винник злочинний намір на умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу побоїв у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, а саме оперуповноваженому Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_11 , який в складі групи швидкого реагування Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області прибув на вказану адресу на повідомлення сусідів ОСОБА_7 , а саме: ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , про те що їх сусід, який маючи ознаки вираженого психічного розладу, вчиняє з ними конфлікт і своїми діями створює реальну небезпеку оточуючим та собі. Реалізуючи свій злочинний намір, 16 липня 2016 року о 16 год. 15 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , куди зайшов оперуповноважений Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області старший лейтенант поліції ОСОБА_11 та сусід ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , який прийшов на допомогу працівнику поліції, вступив з оперуповноваженим Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_11 в словесний конфлікт, при цьому погрожуючи фізичною розправою та спричиненням тілесних ушкоджень, накинувся на нього, для реалізації своїх погроз.

Надалі, оперуповноважений Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області старший лейтенант поліції ОСОБА_11 , з метою припинення нападу на працівника поліції, керуючись ст.42, 44, 45 Закону України «Про національну поліцію» застосував поліцейські заходи примусу, а саме фізичну силу (прийоми рукопашного бою) до ОСОБА_7 , після чого став застосовувати спецзасоби, а саме кайданки з метою відбиття нападу на поліцейського під час несення служби та припинення і запобігання протиправних дій зі сторони ОСОБА_7 . У свою чергу ОСОБА_7 , став чинити опір та намагався звільнитись, тому ОСОБА_14 , який прийшов на допомогу працівнику поліції ОСОБА_11 , став допомагати йому застосувати до ОСОБА_7 металеві кайдани. Надалі, ОСОБА_7 не припиняючи своїх протиправних дій, з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, схопив металевий предмет, схожий на ніж та умисно наніс ним один удар в область долонної поверхні лівої кисті працівнику поліції ОСОБА_11 .

Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив працівнику правоохоронного органу ОСОБА_11 тілесне ушкодження, у вигляді рани долонної поверхні лівої кисті, яка згідно з висновком експерта тягне за собою розлад здоров`я понад 6 але менше як 21 добу, яке за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я.

Крім цього, 16 липня 2016 року о 16 год. 16 хв. у ОСОБА_7 , який перебував у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , де чинив опір оперуповноваженому Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_11 , який діючи відповідно до ст. 42, 44, 45 Закону України «Про національну поліцію» намагався застосувати до нього поліцейські заходи примусу, а саме спецзасоби (металеві кайданки) з метою відбиття нападу на поліцейського під час несення служби та припинення і запобігання протиправних дій з його сторони, якому в цьому допомагав ОСОБА_14 , виник злочинний намір на спричинення ОСОБА_14 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний намір, 16 липня 2016 року о 16 год. 16 хв. ОСОБА_7 перебуваючи у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , під час вчинення опору працівнику поліції ОСОБА_11 , який з метою відбиття нападу на поліцейського під час несення служби та припинення і запобігання протиправних дій зі сторони ОСОБА_7 , намагався застосувати до нього поліцейські заходи примусу, а саме спецзасоби (металеві кайданки), умисно наніс один удар, металевим предметом, схожим на ніж, який тримав у руці ОСОБА_14 по лівому передпліччю, який в цей час допомагав працівнику правоохоронного органу застосувати до ОСОБА_7 поліцейські заходи примусу, а саме спецзасоби (металеві кайданки).

Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_14 тілесне ушкодження, у вигляді рани лівого передпліччя, яка згідно з висновком експерта тягне за собою розлад здоров`я понад 6 але менше як 21 добу, яке за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я.

Згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 30 серпня 2016 року № 373, ОСОБА_7 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в психіатричну лікарню із звичайним наглядом. За теперішнього часу ОСОБА_7 страждає на психічні розлади внаслідок дисфункції головного мозку з параноїдними включеннями, тому не може керувати своїми діями і давати звіт своїм діям. На період часу до якого відноситься інкриміноване йому діяння ОСОБА_7 страждав на психічні розлади в наслідок дисфункції головного мозку з параноїдними включеннями. По своєму психічному стану ОСОБА_7 не міг керувати своїми діями і давати звіт своїм діям.

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд виходив з того, що відсутні докази того, що 16 липня 2016 року о 16 год. 16 хв. ОСОБА_7 здійснив напад на потерпілих, наносив їм удари і спричинив виявлені у них тілесні ушкодження, оскільки потерпілі не пригадують, як саме вони їх отримали.

В апеляційній скарзі прокурор просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру. Свої вимоги мотивує тим, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам закону через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що в судовому засіданні досліджувались надані прокурором письмові докази, а саме витяги з ЄРДР і повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, протокол огляду місця події, висновки судово-медичних та амбулаторної судово-психіатричної експертиз, які доводять вину ОСОБА_7 , однак суд не дав їм належної оцінки та не навів мотивів їх неврахування. Також прокурор вважає, що оскільки захисник і законний представник ОСОБА_7 в ході судового розгляду не заявляли про недостовірність будь-яких з наданих стороною обвинувачення доказів, тому є помилковим твердження суду про те, що з огляду на надані стороною обвинувачення докази, відсутні належні та допустимі докази, що саме ОСОБА_7 спричинив потерпілим виявлені в них тілесні ушкодження. Стосовно строку апеляційного оскарження зазначає, що 10 січня 2018 року суддею було оголошено вступну та резолютивну частини ухвали, 15 січня 2018 року о 17.30 год. було оголошено повний текст ухвали, тобто строк апеляційного оскарження почав рахуватись з цього моменту. А тому апеляційна скарга могла бути подана до 24 години 14 лютого 2018 року.

В запереченні на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 просить відмовити прокурору в поновленні строку апеляційного оскарження, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Також, вказує, що суд першої інстанції вірно оцінив встановлені в судовому засіданні обставини та прийшов до вірного висновку про недоведеність обвинувачення в частині того, що ОСОБА_7 наносив потерпілим удари металевим предметом схожим на ніж, оскільки самі ж потерпілі цього не підтвердили в ході судового розгляду, а вказали, що виявлені у них тілесні ушкодження могли утворитися під час штовханини в ході затримання ОСОБА_7 .

Заслухавши: доповідь судді апеляційного суду,

прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав,

ОСОБА_7 і його законного представника, які вважають оскаржену ухвалу законною та обґрунтованою,

захисника, яка просила відмовити в поновленні строку апеляційного оскарження та підтримала свої заперечення на апеляційну скаргу, вказавши, що ОСОБА_7 на потерпілих не нападав, а закрився у будинку за місцем свого проживання і потерпілі незаконно проникли в його житло, де застосовуючи фізичну силу, надягнули кайданки і затримали його,

перевіривши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі доводи,

повторно дослідивши обставини провадження в межах доводів апеляційної скарги,

колегія суддів приходить до переконання, що вона задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

За змістом ст.ст. 395, 115 КПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову в застосуванні примусових заходів медичного характер може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення. З доданих до апеляційної скарги прокурора матеріалів вбачається, що повний текст ухвали був проголошений 15 січня 2018 року. З урахуванням наведеного і даних матеріалів провадження, клопотання прокурора про поновлення строку оскарження підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання:1)чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2)чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3)чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4)чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5)чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що оскаржена ухвала повністю відповідає вказаним вимогам закону, а висновки суду першої інстанції про недоведеність вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів, є вірними.

Так судом правильно оцінено покази потерпілих та свідків і дано їм вірну оцінку як таким, які не доводять вини ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого злочину, оскільки потерпілі не пригадують як саме отримали тілесні ушкодження, а свідки не були очевидцями самої події та факту отримання ушкоджень потерпілими.

Так, з наведених у вироку показань потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , не вбачається, що саме ОСОБА_7 напав на них і наносив тілесні ушкодження, бо ніхто не підтверджує цього факту. Потерпілий ОСОБА_11 вказав, що коли він проник у будинок ОСОБА_7 то побачив у нього схожу на ніж металеву пластину, яку вибив з його рук і не пригадує щоби ОСОБА_7 наносив нею удар в ході затримання. Потерпілий ОСОБА_14 ствердив, що ОСОБА_7 на нього та іншого потерпілого не нападав.

Також наведеними у вироку показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 доводиться лише наявність у потерпілих тілесних ушкоджень після того як вони вивели з будинку затриманого ОСОБА_7 . Однак, ці показання не містять даних про те хто саме і в яких спосіб завдав їх потерпілим, оскільки вказані свідки не були очевидцями затримання, яке проводилось в будинку ОСОБА_7 .

Достовірність наведених у вироку показань потерпілих і свідків, а також правильність їх оцінки судом, прокурор в апеляційній скарзі не оспорює.

Висновок суду першої інстанції про те, що інші, надані стороною обвинувачення докази, не доводять факт заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень саме ОСОБА_7 колегія суддів вважає вірним, оскільки надані стороною обвинувачення документи і висновки експертів підтверджують лише факт отримання потерпілими тілесних ушкоджень, проте не доводять, що вони були заподіяні саме ОСОБА_7 за обставин, вказаних у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру, а саме що, ОСОБА_7 схопив схожий на ніж металевий предмет і умисно наніс ним один удар в область долоні лівої кисті працівнику поліції ОСОБА_11 а також умисно наніс один удар тим же предметом по лівому передпліччю ОСОБА_14 .

Отже стороною обвинувачення не надано достатніх доказів, які би поза розумним сумнівом доводили, що саме обвинувачений своїми діями спричинив потерпілим тілесні ушкодження.

Доводи апеляційної скарги прокурора, що витяг з ЄРДР, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, протокол огляду місця події, висновки судово-медичних експертиз і висновок амбулаторної судово-психіатричної експертизи містять відомості які спростовують правильність викладених у вироку висновків є безпідставними.

Так, апеляційним судом було повторно досліджено ці докази і в ході апеляційного розгляду встановлено, що протокол огляду місця події та висновки експертиз не містять даних про те, що ОСОБА_7 нападав на потерпілих і умисно наносив їм удари металевим предметом.

Витяги є Єдиного реєстру досудових розслідувань та повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, не є джерелом доказів у розумінні ч.2 ст.84 КПК України. Крім того, виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів суд першої інстанції вірно обґрунтував свої висновки показаннями потерпілих які вони давали в судовому засіданні.

З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення за ч.2 ст.345, ч.2 ст.125 КК України і наявність підстав для відмови в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закриття кримінального провадження відносно нього.

Керуючись ст.ст.404-419, 513 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Поновити прокурору строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 10 січня 2018 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала Апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2