Номер провадження: 11-кп/785/217/18
Номер справи місцевого суду: 522/6113/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9 захисника ОСОБА_10 захисника ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2017 року, по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за №0000876 від 24.08.2014 року, яким
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Одеса, з вищою освітою, вдовець, маючий на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючий приватним підприємцем, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ч. 3 ст. 88 КК України, вважається таким, що не має судимостей,
засуджений за ч.2 ст. 286 КК України до 7 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
На підставі п.п. «в», «є» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільнений від відбування покарання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 частково задоволений, стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 36 890,29грн. та моральну шкоду у розмірі 154965,10 грн.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 частково задоволений, стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 515,32 грн. та моральну шкоду у розмірі 267 452, 99 грн.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 частково задоволений, стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 153382,23 грн., у стягненні матеріальної шкоди у розмірі 3 255,43 грн. відмовлено.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , в частині стягнення моральної та матеріальної шкоди з ПАО « УСК « ГАРАНТ »», залишені без розгляду, з роз`ясненням потерпілим права звернення до суду з цими вимогами у цивільно - правовому порядку.

ВСТАНОВИВ:

Зазначеним вироком суду ОСОБА_12 засуджений за те, що 23 серпня 2014 року, близько 18 год 00 хв., керуючи технічно-справним автомобілем «Mitsubishi L200», р/н НОМЕР_1 , у світлий час доби, здійснюючи рух заднім ходом по сухому асфальтному покриттю дворової території, що є житловою зоною, розташованою у дворі між буд. АДРЕСА_3 , в порушення порушення вимог п. 1.7, п. 1.10, п. 2.3 «б», п. 10.9, п. 12.3, п. 26.1 ПДР не був уважним, за дорожньою обстановкою та її зміною постійно не слідкував, для забезпечення безпеки руху за допомогою інших осіб не звернувся та, при виникненні небезпеки для руху, появі в його полі зору пішохода похилого віку ОСОБА_14 , який перетинав траєкторію руху автомобіля «Mitsubishi L200», виявити якого мав об`єктивну можливість, не надав останньому переваги в русі, заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив, в результаті чого скоїв на нього наїзд, заподіявши, згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 363 від 14.11.2014 р., тяжкі тілесні ушкодженя, від яких потерпілий ОСОБА_14 помер.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_12 просить вирок суду змінити, відмовити у задоволенні цивільних позовів потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 посилаючись на те, що суд першої інстанції, встановлючи розмір заподіяної потерпілим матеріальної шкоди, не врахув, що він 12000 грн. відшкодував. Витрати на спорудження пам`ятника потерпіла взагалі не несла, так як пам`ятник не встановлено, законом не передбачена компенсація витрат на спорудження пам`ятника. У вироку суду не зазначено, яким чином судом визначений розмір заподіяної потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 моральної шкоди, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає матерілам справи та особі обвинуваченого, зокрема, його віку, скрутному матеріальному становищу, непрацездатності за станом здоров`я, самостійному вихованню доньки та наявності на утриманні матері 1931 року народження, а також того, що його єдиним джерелом доходу є державна допомога на дитину.
В апеляційній скарзі та доповненні до неї потерпіла ОСОБА_8 просить змінити вирок суду, скасувати звільнення обвинуваченого від відбування покарання за вироком суду на на підставі ЗУ «Про амністію у 2016 році», так як суд не врахував, що внаслідок злочину померла людина, а також, що обвиунвачений неоднарозово судимий. Застосувати до обвинуваченого, окремо від основного, додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на 3 роки.
Задовольнити у повному обсязі її позовні вимоги щодо стягнення з обвинуваченого заподіяної матеріальної шкоди в сумі 46275 грн., моральної шкоди у розмірі 622320 грн., яка доведена наданими до апеляційної скарги доказами та обґрунтуваннями, однак суд не врахував всі обставини справи.
Скасувати договори дарування майна обвинуваченим його родичам та накласти арешт на зазначене майно, посилаючись на те, що обвинувачений штучно створив погіршення свого матеріального стану для уникнення від відшкодовування заподіяної шкоди, що підтверджується тим, що обвинувачений після вчинення злочину усе своє майно подарував своїм родичам (т.3 а.п.200-205, т4. а.п. 8-10, 38-45).
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить змінити вирок суду, задовольнити у повному обсязі її позовні вимоги щодо стягнення з обвинуваченого заподіяної матеріальної шкоди в сумі 4861 грн, моральної шкоди у розмірі 616770 грн., яка доведена наданими до апеляційної скарги доказами та обґрунтуваннями, однак суд не врахував всі обставини справи
Скасувати договори дарування майна обвинуваченим його родичам та накласти арешт на зазначене майно з аналогічних підстав (т. 3 а.п. 211-214, т.4 а.п.46).
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить змінити вирок суду задовольнити у повному обсязі її позовні вимоги щодо стягнення з обвинуваченого заподіяної матеріальної шкоди, а саме витрат на оформлення спадщини 803,55 грн., витрат, пов`язаних з прибуттям до слідчого, суду 2735,24 грн., щомісячні суми виплат з 24.08.2014 року по 23.01.2018 року за шкоду, заподіяну смертю потерпілого, в сумі 73859, 35 грн. та 1758, 56 грн., а також моральної шкоди у розмірі 1037201,55 грн., яка доведена наданими до апеляційної скарги доказами та обґрунтуваннями, однак суд не врахував всі обставини справи, з аналогічних підстав (т. 3 а.п. 215-218, т4 а.п.31-35).
Заслухавши доповідача, потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_9 захисника ОСОБА_10 , які підтримали свої апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвиунваченого, обвинуваченого та його заххисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційних скарг потерпілих, прокурора, який заперечував проти задоволення всіх апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до приписів п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, якій підлягає застосуванню.

В апеляційних скаргах вина обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, кваліфікація його дій та призначене покарання, не оспорюється.
Зігдно п.п. «в», «є» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами та які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
В суді першої інстанції ОСОБА_12 заявив клопотання про звільнення його від покарання на підставі ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році», так як він засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який є необережним злочином, та не є особливо тяжким, а також зазначив, що має на утриманні неповнолітню доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , та матір 1931 року народження.
Зазначені обставини підтверджуються матерілами кримінального провадження.
Таким чином, за клопотанням особи, якщо вона підпадає під дії ЗУ «Про амністію у 2016 року», суд зобов`язаний застосувати ЗУ «Про амністію у 2016 року» та звільнити від відбування покарання цю особу. В даному випадку, суд першої інстанції обґрунтовано звільнив ОСОБА_12 від відбування покарання на підставі п.п. «в», «є» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році», так як він підпадає під дії цього закону.
Доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 щодо необґрунтованого застосування зазначеного Закону є безпідставними.
Також не ґрунтуються на законі вимоги апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 щодо окремого застосування бвиунваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на 3 роки, оскільки покарання призначено у вироку суду у відповідності вимогам ст.ст. 52,65 КК України.
Згідно ч.5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 1166 ЦК України матеріальна шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка його заподіяло, в повному об`ємі.

Відповідно до ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Предметом цивільного позову може бути лише майнова шкода, завдана конкретним злочином, у вчинені якого обвинувачується винна особа, а також компенсація моральної шкоди, яка полягає у втратах немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, заподіяних потерпілому протиправними діями обвинуваченого. Суд ухвалює рішення за результатами судового розгляду кримінального провадження, у межах якого пред`являвся цивільний позов.
У вироку суду з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 36 890,29грн. та 515,32 грн., відповідно. В обґрунтування розміру завданої потерпілим матеріальної шкоди суд зазначив наявні та надані до цивільних позовів документи, якими позовні вимоги підтверджуються
Також суд першої інстанції частково задовольнив цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в частині стягнення моральної шкоди. Зокрема, з обвинуваченого стягнута моральна шкода на користь потерпілої ОСОБА_8 у розмірі 154965,10 грн., на користь потерпілої ОСОБА_9 у розмірі 267 452, 99 грн. та на користь потерпілої ОСОБА_7 у розмірі 153382,23 грн.
Апеляційний суд вважає, що у вироку суду, з дотриманням вимог ст.ст. 1166-1168, 1208 ЦК України, були вирішені цивільні позови потерпілих, які були частково задоволені відповідно до доказів, наданих цивільними позивачами. В цій частині суд першої інстанції також належним чином мотивував своє рішення, врахував характер і тривалість моральних страждань потерпілих, зазначені в цивільних позовах обставини, при яких була спричинена шкода, докази що їх підтверджують Встановлений у вироку суду розмір моральної шкоди є справедливим і співрозмірним щодо зазначених обставин та стрін кримінального провадження.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи в апеляційних скаргах потерпілих та обвинуваченого про те, що суд першої інстанції при вирішенні цивільних позовів недотримався вимог закону та необгрунтував своє рішення в цій частині, так як вони підтвердження не знаходять.

Вимоги апеляційних скарг потерпілих щодо скасування договорів дарування обвинуваченим майна є безпідставними, не грунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки не мають відношення до даного кримінального провадження.

При таких обставинах, відповідно до вимог ст. 409 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, оскільки їх доводи підтвердження не знайшли, передбачених законом підстав для зміни вироку суду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 415, 419 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційні скарги обвиунваченого ОСОБА_12 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2017 року, яким ОСОБА_12 засуджений за ч.2 ст. 286 КК України до 7 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки та, на підставі п.п. «в», «є» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році», звільнений від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного суду протягом 3 місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали буде оголошений 18.09.2018 року о 16:00 год.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підпис) (підпис) (підпис)

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного

суду Одеської області ОСОБА_2