Ухвала
Іменем України
08 червня 2018 року

м. Київ
Справа № 751/7577/16-к

Провадження № 51-2865 ск 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08 грудня 2017 року та на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21 березня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004891,
встановила:
За вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08 грудня 2017 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 08 лютого 2013 року Червоногвардійським районним судом м. Макіївки за ст. 391, ст. 71 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,
засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 24 травня 2016 року по 03 червня 2016 року включно та з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 14 жовтня 2017 року по день набрання вироком законної сили.
Стягнуто з засудженого на користь потерпілої ОСОБА_5 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Як встановив суд, ОСОБА_4 24 травня 2016 року у денний час, перебуваючи біля будинку № 14 на вул. Олегове поле у м. Чернігові, діючи повторно, шляхом розбиття скла, проник до автомобіля марки «Toyota Avalon», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , звідки таємно викрав майно потерпілої на загальну суму 7 866,69 грн. Такі дії винного суд кваліфікував за ч. 2 ст. 185 КК як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 березня 2018 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить судові рішення щодо нього скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує на неврахування судами всіх обставин, що пом`якшують покарання. Своє виправлення вважає можливим з призначенням йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК, тобто нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 185 КК.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_4 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Як убачається із доданих до касаційної скарги копій судових рішень, вказаних вимог суд дотримався.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, визнав вину, розкаявся у вчиненому, сприяв слідству, відшкодував потерпілій матеріальну шкоду, разом з тим, будучи раніше судимим за вчинення в тому числі й злочину проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, натомість, маючи незняту і непогашену судимість за попереднім вироком, знову вчинив крадіжку.
Таким чином, повною мірою врахувавши вказані обставини, в тому числі і ті, на які засуджений послався у касаційній скарзі, зваживши на досудову доповідь органу пробації, згідно якої ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється як дуже високий, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки, яке не є максимальним у межах санкції вказаної норми.
Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість, колегія суддів не вбачає.
З урахуванням особи винного, встановлені судом у вироку обставини хоча і пом`якшують покарання, проте не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину тане можуть бути підставою для застосування положень ст. 69 КК.

Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_4 в частині суворості призначеного покарання та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок у відповідній частині без зміни.
Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08 грудня 2017 року та на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21 березня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3