Ухвала

2 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 331/2021/15-к

провадження № 51- 321км17

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18 жовтня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000218, щодо ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:
вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2017 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368, ч. 5 ст. 368 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 жовтня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій (далі прокурор), вказуючи на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить судові рішення щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Серед інших доводів прокурор зазначає, що суд необґрунтовано визнав ряд доказів недопустимими, пославшись на відсутність у матеріалах провадження постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту. Вказує, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 256 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) в якості доказування використовуються результати негласних слідчих (розшукових) дій, оформлені у виді протоколів. Крім того, зазначає, що в учасників судового провадження не виникало сумнівів щодо наявності вказаної постанови прокурора, а також вони не заявляли клопотань про перевірку законності проведення негласних слідчих (розшукових) дій та про долучення до матеріалів кримінального провадження цієї постанови.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 було призначено до касаційного розгляду у Верховному Суді на 2 жовтня 2018 року.
Водночас, ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 5 липня 2018 року (провадження № 51-3758км18) в порядку ч. 5 ст. 4341 КПК передано кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 та інших на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
У зазначеному судовому рішенні вказано, що колегія суддів вважає за необхідне відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2017 року в справі № 5-364кс16, відповідно до якого невідкриття матеріалів сторонами одна одній в порядку ст. 290 КПК після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими доказами.
На відміну від цього правового висновку колегія суддів в ухвалі Верховного Суду від 5 липня 2018 року вважає, що процесуальні документи, які стали правовою підставою для проведення негласних слідчих (розшукових) дій (ухвали, постанови, клопотання), що не були відкриті стороні захисту на момент звернення до суду з обвинувальним актом, оскільки вони не були у розпорядженні сторони обвинувачення за наявності відповідного клопотання, можуть бути відкриті під час судового розгляду у суді першої чи апеляційної інстанції. Таке відкриття під час судового розгляду процесуальних документів, які стали правовою підставою для проведення негласних слідчих (розшукових) дій, на думку суду, не тягне за собою за цих підстав визнання відомостей, які містяться у них, та результатів проведення таких дій недопустимими доказами відповідно до ст. 290 КПК.
Отже, в указаній ухвалі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 5 липня 2018 року порушено аналогічне питання.
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 30 серпня 2018 року призначила кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 та інших до касаційного розгляду на 31 жовтня 2018 року.
Заслухавши думку прокурора, який вважав за необхідне відкласти касаційний розгляд для отримання рішення Великої Палати Верховного Суду в справі № 51-3758км18, захисника ОСОБА_6 , який не заперечував щодо відкладення касаційного розгляду, колегія суддів, виходячи з вимог ч. 1 ст. 36 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» щодо повноважень Верховного Суду із забезпечення сталості та єдності судової практики, вважає за необхідне відкласти касаційний розгляд на іншу дату.
На підставі наведеного та керуючись ст. 441 КПК України, Суд

п о с т а н о в и в:
розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 відкласти у Верховному Суді на 12 годину 22 січня 2019 року.
Про час і місце касаційного розгляду повідомити учасників судового провадження. Явка захисника в судове засідання Верховного Суду згідно ст. 52 КПК України є обов`язковою.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3