Справа № 645/3862/18
Провадження № 1-кп/645/577/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 жовтня 2018 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора відділу 04/2/4 прокуратури Харківської області ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові
кримінальне провадження відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, студента 4 курсу ХНУМГ ім. Бекетова, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
07.05.2018 року, приблизно 18:30, ОСОБА_4 керував технічно справним автомобілем «BMW 318і» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », на якому він рухався по вул. Танкопія зі сторони вул. Харківських Дивізій у напрямку пр-ту. Петра Григоренко, в процесі руху по вулиці Танкопії в м. Харкові, поблизу будинку №13, водій ОСОБА_4 , під`їхавши до правого краю проїжджої частини, після чого, діючи з необережності, не врахував дорожню обстановку, перед здійсненням маневру лівого розвороту не переконався, що його маневр є безпечним та не здійснить небезпеки для інших учасників дорожнього руху, небезпеки для інших учасників дорожнього руху, проявив при цьому необачність, своєчасно не зреагував на небезпеку у виді автомобіля «Mazda 3» реєстраційний номер « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_6 , яка рухалась у попутному напрямку, та допустив зіткнення з вищевказаним автомобілем, чим порушив вимоги п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, згідно яких: п.10.1 - «Перед початком руху, перестроюваннямі та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, up це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.» п. 10.4 - «Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім, випадків, коли здійснюється поворот у разі в їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку', повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот. За наявності трамвайної колії посередині проїзної частини водій нерейкового транспортного засобу, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям, повинен дати дорогу трамваю.».
Внаслідок дорожньо-транспортної події водій автомобіля «Mazda З» реєстраційний номер « НОМЕР_2 » ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, за критерієм тривалості розладу здоров`я у виді внутрішньосуставного уламкового перелому дистального епіметафіза лівої променевої кістки із зсувом.
У даній дорожній обстановці водій автомобіля «BMW 318і» реєстраційний номер « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці технічна можливість запобігання даної ДТП для водія автомобіля «BMW 318і» реєстраційний номер « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 визначалася виконанням ним вимог п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «BMW 318і» реєстраційний номер « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винним у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопроушення, та пояснив суду, що дійсно при зазначених вищех обставинах він допустив порушення правил дорожнього руху, та допустив зіткнення з автомобілем «Mazda З» під керуванням потерпілої ОСОБА_5 .Також, зауважив, що він висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася, та понести відповідальність у міру своє вини.
На підставі ст. 349 ч. 3 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, вважає за доцільне обмежитись дослідженням доказів, які стосуються особи обвинуваченого, цивільного позову. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку.
Знаходячи обвинувачення доказаним, суд вважає, що прокурором, який здійснював підтримку державного обвинувачення, дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані вірно, за ч. 1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спичинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушень, передбачених ч.1 ст.286 КК України суд вважає доведеною.
Згідно ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття.
Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 67 КК України судом не встановлено.
Вивченням в ході судового розгляду характеризуючих даних стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не засуджений офіційно не працює, студент, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, який, за змістом ст. 12 КК України, є неумисним кримінальним правопорушенням середньої тяжкості, його наслідки, обставину, що пом`якшує покарання, особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відношення обвинуваченого до скоєного злочину, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкцій статті, яка передбачає відповідальність за вчинене, із звільненням обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком в порядку ст. 75 КК України при здійсненні контролю за поведінкою засудженого відповідно до положень ст. 76 КК України.
Окрім того, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, а також додатково обов`язок, необхідний і достатній для його виправлення, передбачений п.2 ч.2 ст. 76 КК України
При вирішенні питання про додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, суд виходить з того, що в судовому засіданні обвинувачений пояснив, що автомобіль це єдине джерело його доходу, оскільки його діяльність пов`язана з використанням транспортного засобу, а тому призначення такої додаткової міри покарання позбавить засобів до існування обвинуваченого та його сім`ї та призведе до суттєвих перешкод у можливості відшкодування потерпілому спричиненої злочином моральної шкоди, у зв`язку з чим суд не застосовує таке додаткове покарання.
Що стосується цивільного позову, заявлений потерпілою у якості відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди, то він підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості,та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.
Відповідно до вимоги ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно абзацу 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 року встановлено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст. ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів.
Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Зі змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.
Згідно з ч. 1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Так, в даному випадку предметом доказування є сума матеріальної шкоди, даний факт відноситься до предмету доказування по цивільному позову та підлягає детальному аналізу судом.
Потерпілою ОСОБА_5 та її представником взагалі не обґрунтовано та не доведено розмір заподіної матеріальної шкоди, не надано жодного доказу, у зв`язку з чим підстав для задоволення цивільного позову в частині відшкодування заподіяної матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.
Що стосується відшкодування моральної шкоди, то, суд вважає, що моральна шкода підлягає частковому стягненню з ОСОБА_4 , виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Оцінюючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить з положень ст. 1167 ЦК України, Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У позовній заяві потерпіла зазначав, що у зв`язку з отриманими у результаті ДТП травмами, у неї порушився звичайний уклад його життя та сім`ї. З`явилися психологічні фактори, які стали джерелом негативних емоцій та переживань. Втрачений її душевний спокій, її постійно непокоять неврози, які проявляються тривогою, страхом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167, ст. 23 ЦК України, а також п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Суд вважає необхідним визнати наявність отримання потерпілою моральної шкоди, яка полягала в зміні звичайного укладу його життя на час отримання нею тілесних ушкоджень та проходження лікування та реабілітації, що вплинуло на її фізичний стан, постійно знаходилася в нервовому, тривожному, депресивному стані, під час проходження лікування та реабілітації.
Суд приймає до уваги той факт, що потерпіла дійсно зазнала моральних страждань у вигляді душевного хвилювання, викликаного ушкодженням здоров`я, фізичним болем, завданим травмами у результаті ДТП. Також суд вважає доведеним обставини щодо зміни укладу життя потерпілої, які виразились у неможливості нормальної життєдіяльності і тривалому лікуванні.
Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 15 000 гривень, оскільки тягар цивільної відповідальності у даному випадку має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля.
Оскільки в діях ОСОБА_4 є невідповідності вимогам пунктів 10.1 та 10.4 ПДР України, які, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з подією, суд, виходячи з наслідків вчиненого обвинуваченим кримінаого правпрушення, приймаючи до уваги вимоги розумності і справедливості, та виходячи з засад виваженості, вважає за необхідне стягнути на відшкодування моральної шкоди 15 000 грн, що буде достатньою та справедливою сатисфакцією за заподіяне.
Судові витрати по провадженню підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Речовий доказ - автомобіль «Mazda 3» реєстраційний номер « НОМЕР_2 », який знаходиться на відповідальному зберіганні на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, після набрання вироком законної сили повернути потерпілій ОСОБА_5 .
Речовий доказ - автомобіль «BMW 318і» реєстраційний номер « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 , який знаходиться на відповідальному зберіганні на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_4 .
Також обвинуваченим та потерпілою заявлені клопотання про скасування арешту з автомобілів «Mazda 3» та «BMW 318і» відповідно.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 11 травня 2018 року (справа 640/8116/18, провадження 1-кс/640/4772/18) накладено арешт на автомобіль «Mazda З» реєстраційний номер « НОМЕР_2 », який належить ОСОБА_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ., визначено місце зберігання автомобіля «Mazda З» реєстраційний номер « НОМЕР_2 » за адресою: м.Харків, вул. Пушкінська, 107
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 11 травня 2018 року (справа 640/8116/18, провадження 1-кс/640/4771/18) накладено арешт на автомобіль «BMW 318і» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », визначено місце зберігання автомобіля за адресою: м.Харків, вул. Пушкінська, 107
Згідно з ч. 1ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до абз. 2 ч. 1ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
За таких обставин, суд вважає скасувати арешт з автомобіля «Mazda З» реєстраційний номер « НОМЕР_2 », який належить ОСОБА_5 , у зв`язку з частковим задоволення цивільного позову потерпілої, питання про скасування арешту з автомобіля «BMW 318і» реєстраційний номер « НОМЕР_1 » суд не вирішує як передчасне.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 374, 395 КПК України, суд -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Керуючись ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на один рік.
У зв`язку зі звільненням засудженого ОСОБА_4 з випробуванням покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи,
Також додатково покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язок, передбачений п.2 ч.2 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь позов ОСОБА_5 у якості відшкодування моральної шкоди 15 000 грн. ( п`ятнадцять тисяч гривень).
В задоволенні решті позовних вимог ОСОБА_5 - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області процесуальні витрати на проведення судової автотехнічної експертизи №672/18 від 20.06.2018 року в сумі 1716 грн. (тисяча шістнадцять гривень)
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області процесуальні витрати на проведення судової тарнспортно - трасологічної експертизи №620/18 від 19.06.2018 року в сумі 4576 грн. (чотири тисячі п`ятсот сімдесят шість гривень).
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 11 травня 2018 року (справа 640/8116/18, провадження 1-кс/640/4772/18) на тимчасово вилучено майно: автомобіль «Mazda З» реєстраційний номер « НОМЕР_2 », який належить ОСОБА_5 , та дозволити забрати його ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Речовий доказ - автомобіль «Mazda 3» реєстраційний номер « НОМЕР_2 », який знаходиться на відповідальному зберіганні на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, за адресою: м.Харків, вул. Пушкінська, 107, після набрання вироком законної сили повернути потерпілій ОСОБА_5 .
Речовий доказ - автомобіль «BMW 318і» реєстраційний номер « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 , який знаходиться на відповідальному зберіганні на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, за адресою: м.Харків, вул. Пушкінська, 107, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_4 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: