Унікальний номер № 756/2426/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2018 року, слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_4 , про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що в провадженні СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003756 від 18 травня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Слідчий вказує на те, до Оболонського УП ГУНП у м. Києві надійшла колективна заява від власників квартир будинку АДРЕСА_1 з приводу того, що 15.12.2017 року невідома особа, шляхом обману та підробки документів заволоділа технічними поверхами, що знаходяться на 26 поверсі будинку АДРЕСА_1 та незаконно зареєструвала їх як квартири за номерами АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , чим спричинила матеріальної шкоди співвласниками квартир у вище вказаному будинку, оскільки відповідно до ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників, не може бути поділено між ними, а такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Тобто його відчуження є незаконним.
До колективної заяви було надані документи, що посвідчують той факт, що квартир за номерами АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_8 по АДРЕСА_1 не існує оскільки було запроектовано та введено в експлуатацію всього 510 квартир.

12.09.2018 року нерухоме майно, а саме: квартира загальноюплощею 70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 000, визнано речовим доказом по кримінальному провадженню № 0003746.

Слідчий просить накласти арешт на цю квартиру, бо вона є об`єктом кримінального правопорушення з метою запобігання її подальшого незаконного відчуження.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання розглядається за відсутності власника майна.

Слідчий подав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність, обставини зазначені у клопотанні підтримує і просить задовольнити клопотання з тих підстав, що в ньому викладені, у зв`язку із чим слідчий суддя приходить до висновку про можливість розгляду клопотання у відсутність слідчого.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя встановив наступне.
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження за № 0003746 від 18 травня 2018 року внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Як підставу для арешту майна слідчим зазначено те, що тільки запобігши реальній загрозі протиправного впливу (відчуження, знищення) на вказане нерухоме майно шляхом накладення арешту можливо досягти мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, а також настанню будь-яких негативних наслідків.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Враховуючи, що клопотання містить достатні дані щодо необхідності накладення арешту, оскільки існують реальні підстави вважати, що нерухоме майно на яке слідчий просить накласти арешт є предметом злочину, може бути відчужено на користь третіх осіб, вважаю, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, однак лише в частині відчуження.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7, 170, 171, 172, 173, 234, 236, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_4 , про арешт майна задовольнити частково.
Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру загальною площею 81,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №000, власником якої є ОСОБА_5 , шляхом заборони відчуження.
У решті вимог відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1