Справа № 573/1079/18
Номер провадження 1-кп/573/126/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

потерпілої: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 13 червня 2018 року за №0000283, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Харків, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта неповна середня, розлученого, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не інваліда, не працюючого, має на утриманні двох малолітніх доньок: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше судимого вироком Московського районного суду м. Харкова від 31 травня 2011 року за ч. 4 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, з відрахуванням строку покарання з моменту обрання запобіжного заходу, з 10 січня 2004 року, звільненого 10 січня 2012 року у зв`язку із відбуттям покарання, судимість не знята та не погашена,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:
12 червня 2018 року близько 20 години 30 хвилин ОСОБА_4 , проходячи по вул. Озерній в смт. Миколаївка Білопільського району Сумської області, поблизу буд. №2 зустрів свою колишню дружину, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканку АДРЕСА_1 .

На ґрунті раніше виниклих неприязних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виникла словесна сварка, в ході якої у останнього виник злочинний умисел на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю колишньої дружини.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю потерпілої, ОСОБА_4 умисно долонями обох рук із силою наніс точно невстановлену кількість ударів в обличчя та голову останньої.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_4 наніс ОСОБА_5 кулаком правої руки один удар знизу в область нижньої щелепи (підборіддя), а після цього один удар кулаком правої руки у ліве вухо та один удар кулаком правої руки у праве вухо.

Не зупиняючись на цьому, ОСОБА_4 , застосовуючи силу і хапаючи ОСОБА_5 за руки та плечі, посадив її на землю, сів поруч зліва та, захвативши останню лівою рукою за шию, наніс невстановлену кількість ударів правою рукою по голові.

В цей час у подію втрутився мешканець АДРЕСА_2 ОСОБА_8 , в наслідок чого ОСОБА_4 припинив свої протиправні дії відносно ОСОБА_5 .

Своїми вищевказаними умисними протиправними діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_5 тілесні пошкодження у вигляді: забою лоба справа, синців в проекції тіла нижньої щелепи справа та зліва, синця правого передпліччя в верхній треті по внутрішній поверхні, синця по задній поверхні правого передпліччя в верхній треті, синця в області лівого ліктьового суглобу, синця в області лівого передпліччя по задній поверхні, синця в області лівого плеча. Лікарем хірургом встановлено діагноз забійна рана підборіддя. Лікарем ЛОР встановлено діагноз гострий лівобічний середній отит (посттравматичний), садно м`яких тканин лівого зовнішнього слухового проходу.

Тілесні ушкодження у вигляді забою лобу справа, синця в проекції тіла нижньої щелепи справа та зліва, синця правого передпліччя у верхній треті по внутрішній поверхні, синця по задній поверхні правого передпліччя у верхній треті, синця в області лівого ліктьового суглобу, синця в області лівого передпліччя по задній поверхні, синця в області лівого плеча, садна тканин лівого зовнішнього слухового проходу відносяться до категорії Легких тілесних ушкоджень, а у вигляді забійної рани підборіддя, гострого лівобічного середнього отиту до категорії Легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я більше 6 днів, але не більше 21 дня.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 усвідомлював їх суспільно небезпечний характер, передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій у виді завдання шкоди здоров`ю потерпілої та бажав їх настання, тобто вчинив злочин з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, дав покази, які відповідають фактичним обставинам, викладеним в обвинувальному акті та описовій частині вироку, зокрема, підтвердив, що 12 червня 2018 року приблизно о 20 годині 30 хвилин на вул. Озерній в смт. Миколаївка, поблизу буд. №2 зустрів свою колишню дружину ОСОБА_5 . На ґрунті раніше виниклих неприязних відносин між ними виникла словесна сварка, в ході якої він долонями обох рук наніс колишній дружині декілька ударів в обличчя та голову, один удар знизу в підборіддя та два удари кулаком правої руки у ліве та праве вухо. Після цього з силою схопив її за руки та плечі, посадив на землю, сам сів зліва, захватив лівою рукою за шию та наніс декілька ударів правою рукою по голові. В цей час його дії припинив місцевий мешканець ОСОБА_8 .

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку, доведена повністю.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставини вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, якою гарантовано право кожного при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення у справі «Коваль проти України» від 19 жовтня 2006 року (заява №65550/01) ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість «будь - якого кримінального обвинувачення».

У п. 33 рішення у справі «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року (заява №24465/04) ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості, визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття, яке виразилося в критичній оцінці обвинуваченим своєї злочинної поведінки і готовності нести кримінальну відповідальність, та активне сприяння розкриттю злочину, задовільну характеристику за місцем проживання, а також те, що останній на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не інвалід, ніде не працює, має двох малолітніх доньок ОСОБА_9 , 2013 року народження та ОСОБА_10 , 2015 року народження, які проживають окремо разом із матір`ю потерпілою у даному кримінальному провадженні (а. с. 23-39).

Також суд враховує думку потерпілої ОСОБА_5 , яка у судовому засіданні просила призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті, однак, таке, яке б у подальшому могло запобігти вчиненню останнім будь-яких протиправних дій відносно неї, у тому числі злочинних.

Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , є рецидив злочинів, оскільки обвинувачений раніше засуджувався за вчинення особливо тяжкого умисного злочину проти власності та має не зняту і не погашену судимість, а також вчинення злочину щодо колишнього подружжя.

Таким чином, беручи до уваги що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, одночасно враховуючи зазначені вище пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, з урахуванням особи обвинуваченого, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд приходить до висновку, що за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, ОСОБА_4 заслуговує на покарання в межах санкції зазначеної частини статі, у виді обмеження волі.

На думку суду, призначення цього покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 заявила до обвинуваченого ОСОБА_4 цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 402 грн. 70 коп. та моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. У подальшому, до початку судового розгляду, потерпіла зменшила розмір позовних вимог про стягнення моральної шкоди та просила стягнути з обвинуваченого в рахунок її відшкодування 1 000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 позов потерпілої визнав повністю.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 127 та ч. 1 ст. 128 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні. Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною першою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок побиття ОСОБА_4 своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , остання зверталася за медичною допомогою та проходила амбулаторне лікування. Вартість придбаних потерпілою медикаментів за призначенням лікаря становить 402 грн. 70 коп. (а. с. 16).

Вказана сума підлягає стягненню з обвинуваченого у повному обсязі.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди у сумі 1 000 грн. суд зазначає, що відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з із знищенням або пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілій моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь цивільного позивача, суд враховує роз`яснення пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», в якому зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди у даному випадку суд враховує моральні переживання, яких зазнала потерпіла у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, вимоги розумності і справедливості, оскільки моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що моральна шкода потерпілій ОСОБА_5 завдана внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_4 .

Аналізуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про те, що заявлений потерпілою цивільний позов до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди у сумі 1 000 грн. є таким, що відповідає обсягу фізичних та моральних страждань потерпілої, що мали місце внаслідок спричинених їй тілесних ушкоджень.

Отже, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_5 , суд виходить із вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України, роз`яснень, що викладені в п. 9 постанови Пленуму Верховного суду №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та засад розумності, виваженості та справедливості, при цьому враховуючи характер і обсяг душевних страждань потерпілої, а також і те, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, гідності особи, а тому суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_5 моральну шкоду в заявленій сумі 1 000 грн.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Під час досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався. В ході судового розгляду також не встановлено підстав для застосування відносно останнього запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання за цим законом у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з дня постановки на облік у виправному центрі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 402 (чотириста дві) гривні 70 копійок у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1 000 (одну тисячу) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: