Справа № 363/1973/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/780/365/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 06.06.2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

в режимі відеоконференції підозрюваного ОСОБА_7

захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

розглянула у закритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 29 травня 2018 року, якою до підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Димер Вишгородського району, Київської області, маючого базову загально-середню освіту, зі слів навчається на 1-му курсі Катюжанського ВПУ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів раніше не судимого,

застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на тридцять днів з моменту його фактичного затримання, тобто з 26 травня 2018 року по 24 червня 2018 року включно утримуючи його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

ВСТАНОВИЛА:

Органами досудового розслідування неповнолітній ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється в тому, що 26 травня 2018 року, близько 19 години 00 хвилин він спільно з малолітнім ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували в с. Гаврилівка, Вишгородського району, Київської області. В цей час неповнолітній ОСОБА_7 , з метою вчинити сексуальні дії відносно малолітнього ОСОБА_9 , маючи умисел на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, не повідомляючи про реальні наміри, запропонував останньому пройти до занедбаного дерев`яного приміщення, розташованого в межах лісосмуги, неподалік будинку культури, що за адресою: АДРЕСА_2 , на що отримав згоду останнього.
Перебуваючи в середині зазначеного приміщення, неповнолітній ОСОБА_7 , діючи умисно, користуючись перевагою у віці та фізичній силі, застосував фізичне насильство до малолітнього ОСОБА_9 , та всупереч його волі здійснив мужолозтво стосовно останнього, тобто вчинив задоволення статевої пристрасті не природним способом.
26 травня 2018 року о 20 годині 30 хвилин до Вишгородського ВП ГУНП в Київській області надійшла заява ОСОБА_10 про те, що стосовно її сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 вчинено статевий акт неприродним способом.
26 травня 2018 року о 22 годині 00 хвилин неповнолітнього ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано у порядку ст. 208 КПК України
27 травня 2018 року відомості по даному факту внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000444 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України.
27 травня 2018 року неповнолітньому ОСОБА_7 повідомлено про підозру у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства вчиненого стосовно малолітнього ОСОБА_9 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України.
Слідчий СВ Вишгородського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , котрий підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України.
Ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 29 травня 2018 року вказане клопотання задоволено частково та застосовано стосовно неповнолітнього ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на тридцять днів з моменту його фактичного затримання, тобто з 26 травня 2018 року по 24 червня 2018 року включно утримуючи його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 29 травня 2018 року скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою обрати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що а ні слідчим в своєму клопотанні, а ні слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не обґрунтовано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неврахований вік та міцність соціальних зв`язків підозрюваного ОСОБА_7 . Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України слідчим в клопотанні та слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі лише перелічені, при цьому не доведені жодними доказами, а тому є необґрунтованими.

Апелянт вказує, що підозрюваний ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, навчання, раніше до кримінальної чи іншої відповідальності не притягувався, що свідчить про відсутність ризиків переховування останнього від досудового слідства та незаконного впливу на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні.

Також, апелянт зазначила, що вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу слідчим суддею не обґрунтована недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий арешт в повному обсязі забезпечить дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового розслідування кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_7 , котрі підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задоволити, думку прокурора, котра не підтримала подану апеляційну скаргу та просила ухвалу слідчого судді залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 492 КПК України тримання під вартою може застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді районного суду зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належним чином дотримані.
Під час розгляду клопотання, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).
Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування стосовно ОСОБА_7 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.
Посилання апелянта на необґрунтованість пред`явленої підозри спростовуються фактами та інформацією, що міститься у реєстрації заяви про вчинення кримінального правопорушення від 26 травня 2018 року, витягом з ЄРДР від 27 травня 2018 року, протоколом огляду місця події від 26 травня 2018 року, протоколом затримання підозрюваної особи від 27 травня 2018 року, протоколом допиту свідка від 27 травня 2018 року, повідомленням про підозру від 27 травня 2018 року, протоколом допиту підозрюваного від 28 травня 2018 року.
Враховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність.
Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства») і такі факти, на думку колегії суддів, є.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 .

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вищевикладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги в частині наявності у підозрюваного ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, навчання та того факту, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не спростовують висновок суду про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
За таких обставин, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 29 травня 2018 року, якою до підозрюваного ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на тридцять днів з моменту його фактичного затримання, тобто з 26 травня 2018 року по 24 червня 2018 року включно утримуючи його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ: