Ухвала
25 липня 2018 року
м. Київ
справа № 161/18557/14-к
провадження № 51-6801ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2014 року, ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 17 травня 2018 року, та інші ухвали Апеляційного суду Волинської області,
встановив:
27 червня 2018 року ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_4 через її невідповідність вимогам ст. 427 КПК залишено без руху і надано строк для усунення недоліків.

Зокрема, у вищевказаному судовому рішенні було вказано на необхідність вказати правильно назву суду касаційної інстанції та судове рішення, що оскаржується, зазначити вимоги особи, яка подала касаційну скаргу, з їх обґрунтуванням

і вказати, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення

У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду ОСОБА_4 подав аналогічну за своїм змістом касаційну скаргу та недоліків, пов`язаних з її змістом, не усунув.
Зокрема, у повторній касаційній скарзі ОСОБА_4 не вірно вказує найменування суду касаційної інстанції та не конкретизує, які саме судові рішення оскаржує.
Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України

про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК підстав суд касаційної інстанції

має керуватися статтями 412 414 КПК.

Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК,

що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Всупереч вищевикладеним положенням, ОСОБА_4 , у виправленій, на його думку, касаційній скарзі не зазначає вимог особи, яка подала касаційну скаргу,

що повинні відповідати змісту ст. 436 КПК, та не вказує у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень з посиланням на ст. 438 КПК.
Таким чином, ОСОБА_4 так і не усунув недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, оскільки не конкретизував які саме судові рішення оскаржує та не навів правового обґрунтування заявлених вимог, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що ОСОБА_4 недоліків не усунув, суд дійшов висновку, що касаційну скаргу на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК слід повернути особі, яка її подала.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2014 року, ухвалу Апеляційного суду Волинської області

від 17 травня 2018 року, та інші ухвали Апеляційного суду Волинської області повернути ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Судді: