Кримінальне провадження № 629/2045/18
Номер провадження 1-кп/629/312/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Лозівського міськрайонного суду Харківської області кримінальне провадження №0000732 від 18.12.2017 року, яке надійшло з Лозівської місцевої прокуратури Харківської області 23.04.2018 року, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Лозова, Харківської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 10.12.2013 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ст.198 КК України до 1 року обмеження волі, із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік;

- 11.09.2014 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ст.187 ч.1,71 ч.1 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 25.05.2017 року за відбуттям строку покарання,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.15 ч.2,190 ч.2 КК України, -

встановив:

22.03.2018 року, близько 01-00 год., точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, у неповнолітньої ОСОБА_7 , кримінальне правопорушення відносно якої закрите за нереабілітуючими обставинами, виник умисел на заволодіння шахрайським шляхом, використовуючи обман, грошовими коштами своїх вітчима ОСОБА_8 та матері ОСОБА_4 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 домовилась зі своїм знайомим ОСОБА_5 про імітування свого викрадення з метою отримання можливості пред`явлення вимоги ОСОБА_8 та ОСОБА_4 про перерахування грошових коштів на інтернет-гаманець, який в подальшому буде ними створений, як плату за нібито звільнення ОСОБА_7 . В подальшому ОСОБА_5 , керуючись злочинною змовою із ОСОБА_7 , та залучивши до реалізації їх умислу ОСОБА_6 , повідомили останньому про їх намір імітувати викрадення ОСОБА_7 , з метою подальшого отримання від вітчима та матері ОСОБА_7 грошових коштів. Продовжуючи реалізацію вказаного злочинного умислу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою наживи, ОСОБА_7 , 23.03.2018 року в 21-00 год. покинула місце свого проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , не повідомивши при цьому вітчима та матір про подальше місце свого перебування. ОСОБА_5 , виконуючи свою частину зобов`язань щодо реалізації вказаного злочинного умислу, 23.03.2018 року винайняв квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , у якій ОСОБА_7 проживала після імітації свого викрадення, а також зареєстрував «електронний гаманець», на який батьки ОСОБА_7 мали б надіслати гроші за нібито її звільнення. 24.03.2018 року, о 6-24 год., ОСОБА_6 , діючи спільно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , знаходячись поруч з вулицею Моторного, м.Лозова Харківської області, надіслав з номеру телефону № НОМЕР_1 , який попередньо був придбаний ОСОБА_5 , на номер телефону № НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_9 вітчим ОСОБА_10 , смс-повідомлення з неправдивою інформацією, про нібито викрадення ОСОБА_7 та необхідності перерахування 100000 грн. за звільнення останньої. Незважаючи на те, що ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , виконали всі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі, оскільки їхні злочинні дії були припинені працівниками поліції. Уразі доведення злочинного умислу до кінця, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , спричинили б потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 100000 грн.

20.04.2018 року між потерпілою ОСОБА_4 та підозрюваними ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в порядку, передбаченому ст.471 КПК України, укладено угоди про примирення.

Згідно з даними угодами потерпіла та обвинувачені дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ст.15 ч.2,190 ч.2 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинні понести ОСОБА_5 і ОСОБА_6 за ст.15 ч.2,190 ч.2 КК України у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн. кожний. Сторони дійшли саме до такого виду і міри покарання.

Відповідно до ст.473 КПК України, передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, які роз`яснені потерпілій ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення між обвинуваченими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 ч.1 п.1 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Згідно ст.469 ч.3 КПК України угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.15 ч.2,190 ч.2 КК України закінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому, при цьому для ОСОБА_6 - вчинене повторно, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Обвинувачені свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.15 ч.2,190 ч.2 КК України, визнають повністю.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання підсудних, суд визнає щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд визнає рецидив злочинів.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачені ОСОБА_5 і ОСОБА_6 цілком розуміють права визначені ст.474 ч.5 п.1 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 ч.1 п.1 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до них у разі затвердження угоди судом та наполягають на затвердженні угоди про примирення.

Потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що їй зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, передбачені ст.473 ч.1 п.2 КПК України та просить затвердити зазначені угоди.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угодах.

Також судом встановлено, що зміст, умови та порядок укладення угоди про примирення відповідають вимогам ст.469,471 КПК України, вид та міра покарання, узгоджена між обвинуваченими та потерпілою, визначена у межах санкції ст.15 ч.2,190 ч.2 КК України, а тому не суперечить інтересам суспільства. Підстав для відмови в затверджені угоди про примирення, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, судом не встановлено.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність матеріально-правових і процесуальних підстав для затвердження угоди про примирення між обвинуваченими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_4 і призначення обвинуваченим узгодженого сторонами виду та міри покарання.

Цивільний позов та судові витрати у справі відсутні.

Долю речових доказів суд, вирішує в поряду ст.100 КПК України чек розрахунку з записом логіну та паролю від «електронного гаманця» залишити в матеріалах кримінального провадження, сім-карту «Київстар» № НОМЕР_3 та мобільний телефон марки «Нокіа 6070», які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Лозівського ВП ГУНП в Харківській області - повернути обвинуваченому ОСОБА_6 , в разі відмови від отримання - знищити, як такі, що не представляють цінності, посвідчення про приписку до призовної дільниці на ім`я ОСОБА_5 , яке знаходиться на зберіганні у обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно зберігальної розписки повернути обвинуваченому ОСОБА_5 (а.с.61-62,63,64,65-66).

Керуючись ст.ст.100,124,374-376,468,469,471,473,474,475 КПК України, суд, -

ухвалив:

Затвердити угоди про примирення від 20.04.2018 року, укладені між підозрюваними ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_5 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.15 ч.2,190 ч.2 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Визнати ОСОБА_6 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.15 ч.2,190 ч.2 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_5 і ОСОБА_6 - не обирати.

Речові докази - чек розрахунку, з записом логіну та паролю від «електронного гаманця» залишити в матеріалах кримінального провадження, сім-карту «Київстар» № НОМЕР_3 та мобільний телефон марки «Нокіа 6070» - повернути обвинуваченому ОСОБА_6 , в разі відмови від отримання - знищити, як такі, що не представляють цінності, посвідчення про приписку до призовної дільниці на ім`я ОСОБА_5 повернути обвинуваченому ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1