Справа № 463/216/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/129/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 21.12.2017р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Камянка Жовківського району Львівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні № 0004104 від 01.12.2016р.

за участю: прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 21.12.2017р. ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3400 грн.), з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
На підставі п. в ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання у виді штрафу та позбавлення права керувати транспортними засобами.
Цивільний позов задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 у користь ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 у користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів у розмірі 2970,15 грн.
Вирішено питання про речові докази.
За вироком суду, ОСОБА_7 30.11.2016р. близько 13:55 год., керуючи автомобілем марки «ЗАЗ Деу», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по проїзній частині дороги вул. Тершаківців у м. Львові у напрямку до нерегульованого перехрестя вул. Тершаківців-Т.Барановського, при здійсненні повороту ліворуч на вул. Т.Барановського, біля будинку №6а вищевказаної вулиці, порушив чинні вимоги ПДР України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001р., зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №136 від 06.03.2013р., а саме: Р.1.п.1.5, п.1.10 (у частині значення термінів небезпека для руху), Р.2 п. 2.3 п.п. б і д, Р.12 п.12.3 та Р.16 п.16.2 ПДР України, що проявилось у тому, що він був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, створив загрозу безпеці дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху, своєчасно не застосував екстрене гальмування, під час здійснення повороту ліворуч на вул. Т. Барановського, не надав пішоходу ОСОБА_11 дорогу, який у цей час переходив її по вул. Т. Барановського, справа наліво по ходу його руху, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода - наїзд на пішохода, у результаті якого пішохід ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження: закритий косий перелом верхньої третини лівої великогомілкової кістки та головки лівої малогомілкової кістки зі зміщенням уламків, які відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Не погоджуючись із даним вироком захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду змінити, а саме зменшити суму морального відшкодування до 3 000 грн.

В апеляційній скарзі захисник, у цілому погоджуючись із повнотою судового розгляду, відповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, дотримання вимог КПК України під час судового провадження та із призначеним обвинуваченому покаранням, не погоджується із стягненням на користь потерпілого моральної шкоди у розмірі 30 000 грн., який вважає занадто великим.

Разом з тим, захисник зазначає, що висновок суду про те, що обвинувачений не вчинив жодних дій, спрямованих на відшкодування шкоди потерпілому, спростовується поясненнями обвинуваченого та поясненнями самого потерпілого. Так, ОСОБА_7 пояснив, що після події підходив до потерпілого у лікарню та пропонував свою допомогу, від якої потерпілий відмовився. Даний факт потерпілий не заперечив.

Окрім цього, захисник не погоджується із висновком суду щодо розумності, справедливості та співмірності морального відшкодування у сумі 30 000 грн. для обвинуваченого ОСОБА_7 , у якого на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, його дружина перебуває у декретній відпустці, а сам обвинувачений з грудня 2017р. є безробітним. При цьому, звертає увагу, що відповідно до судової практики та чинного законодавства при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховується і матеріальний стан винної особи.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили таку задоволити, думку прокурора та представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 , які заперечили вимоги апеляційної скарги з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи із наведеного.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,за наведених у вироку суду обставинах, є доведеною наявними у кримінальному провадженні та перевіреними у судовому засіданні доказами, та учасниками судового провадження в апеляційному порядку не оскаржується.

Також в апеляційному порядку не оскаржується призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування призначеного йому покарання у виді штрафу та позбавлення права керувати транспортними засобами на підставі п. в ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
На переконання колегії суддів апеляційні вимоги щодо незгоди із стягненням на користь потерпілого моральної шкоди у розмірі 30 000 грн., оскільки визначений судом першої інстанції розмір такої є занадто великим, є необґрунтовані.

Так, приймаючи рішення про часткове задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 завданої злочином моральної шкоди у розмірі 30 000 грн., суд першої інстанції вірно встановив, що вчинений ОСОБА_7 злочин, є необережним злочином невеликої тяжкості, обвинувачений розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, проте не вчинив жодних дій спрямованих на відшкодування шкоди потерпілому, якому завдано тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинило йому фізичний біль, душевні страждання, погіршення його стану здоров`я, що потребує тривалого часу для його відновлення, оскільки такі тілесні ушкодження спричинено потерпілому у 66-річному віці.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого 30 000 грн. моральної шкоди відповідає вимогам ст. 23 ЦК України, характеру правопорушення, завданих потерпілому страждань, заподіяння йому середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я, ступеня вини обвинуваченого, поведінку обох сторін, розумності, справедливості та співмірності.
З урахуванням наведеного колегія суддів визнає подану апеляційну скаргу необґрунтованою та не вбачає підстав для зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Личаківського районного суду м. Львова від 21.12.2017р. щодо ОСОБА_7 без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4