УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/1139/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
25 червня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати частково, постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на лісопродукцію породи «дуб», загальним об`ємом близько 19 кубічних метрів, що перебувала у володінні ФОП ОСОБА_9 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 , та була вилучена під час проведення огляду місця подій від 06.06.2018 року. Вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що без накладення арешту на вказане майно неможливо встановити володільця лісопродукції, що зазначена у документації. Вказує, що в клопотанні слідчим було наведено підстави для арешту майна, яке є доказом у кримінальному провадженні, а також підстави внесення відомостей до ЄРДР за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. Стверджує, що відсутність заяв чи повідомлень від постійних лісокористувачів про незаконну порубку дерев породи «дуб» могло свідчити лише про викрадення спірної лісопродукції з місць її складування та зберігання лісогосподарськими підприємствами. Крім того, вважає, що місце вчинення злочину не може обмежуватися лише Радомишльським районом або Житомирською областю, оскільки представником ФОП ОСОБА_10 надавалися документи про походження лісопродукції з Івано-Франківської області. Посилається на те, що на вказаній деревині частина бирок встановленого зразка, які б мали відповідну серію, форму та дозволили б ідентифікувати кожен стовбур дерева (його походження, дату рубки, тощо) відсутні, а про ті бирки, які закріплені на даній деревині інформація на офіційному сайті Державного агентства лісових ресурсів України відсутня. Відтак, вважає, що з метою запобігання знищенню, приховуванню, зникненню чи передачі речових доказів, слідчий суддя повинен був накласти арешт на вказане майно.
В ухвалі слідчого судді зазначено, що слідчий Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді із клопотанням, погодженим із прокурором Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна.
В обґрунтування клопотання зазначив, що 06.06.2018 року близько 07 год. 00 хв. на стаціонарному посту поліції в с. Кочерів Радомишльського району Житомирської області було зупинено вантажний автомобіль DAF, д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перевозив близько 19 кубічних метрів дерев породи дуб, без підтверджуючих на даний вантаж документів під керуванням ОСОБА_11 ..
Враховуючи, що слідчим та прокурором не надано доказів того, що вказане майно має відношення до даного кримінального провадження, слідчій суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_6 в підтримання апеляційної скарги, доводи адвоката ОСОБА_7 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали даного клопотання, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
З матеріалів клопотання вбачається, що 06.06.2018р. близько 07 год. 00 хв. на стаціонарному посту поліції в с. Кочерів Радомишльського району Житомирської області було зупинено вантажний автомобіль DAF д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перевозив близько 19 кубічних метрів дерев породи дуб, без підтверджуючих на даний вантаж документів під керуванням ОСОБА_11
В апеляційній скарзі прокурор просив накласти арешт на лісопродукцію породи «дуб», загальним об`ємом близько 19 кубічних метрів, що перебувала у володінні ФОП ОСОБА_9 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 , та була вилучена під час проведення огляду місця подій від 06.06.2018 року.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Проте, в матеріалах клопотання не міститься постанови про визнання вказаної лісопродукції речовими доказами.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор також не надав такої постанови.
Відповідно ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Враховуючи те, що в судовому засіданні місцевого суду слідчий та прокурор не довели правову підставу для накладення арешту на майно, а також доказів причетності даного майна до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, то слідчий суддя прийшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання.
З наведеним погоджується і апеляційний суд, оскільки з матеріалів клопотання та доводів апеляційної скарги не вбачається підстав для накладення арешту на вказане майно. Прокурором не доведено правової підстави арешту майна і в засіданні апеляційного суду.
Посилання апелянта на те, що на вказаній деревині частина бирок встановленого зразка, які б мали відповідну серію, форму та дозволили б ідентифікувати кожен стовбур дерева (його походження, дату рубки, тощо) відсутні, а про ті бирки, які закріплені на даній деревині інформація на офіційному сайті Державного агентства лісових ресурсів України відсутня, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки апелянтом не надано належних доказів на підтвердження даної обставини, крім того вказана обставина не була предметом розгляду в суді першої інстанції.
Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому не підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: