Справа № 175/1139/16-к
Провадження № 1-кп/175/48/16
У х в а л а
Іменем України
23 серпня 2018 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0001010 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Клетино Касимовського району Рязанської області Російської Федерації, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження № 0001010 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

В судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_5 заявив письмове клопотання про визнання доказу недопустимим, а саме висновку експерта від 28.01.2016 року, оскільки він не ґрунтується на відомостях, які експерт повинен був сприймати безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, а як зазначено у висновку обставини пригоди та вихідні дані відомі експерту з постанови про призначення судової експертизи, а також висновок є таким, що не встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Обвинувачений підтримав позицію захисника.

Прокурор заперечувала про задоволення даного клопотання, оскільки не вбачає очевидної недопустимості даного доказу.
Потерпіла заперечувала проти задоволення клопотання, вважає, що заявляючи дані клопотання відбувається затягування процесу.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Частина 2 цієї статті передбачає, що недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
За приписом ч.1 ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате (ч.2 ст.89 КПК України).
Відповідно до положень ст. ст. 94, 375 КПК України суд в нарадчій кімнаті за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності.
За таких обставин питання про допустимість чи недопустимість вказаного доказу може бути вирішено лише під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, шляхом дослідження цього доказу у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження. Очевидної недопустимості даного доказу суд не вбачає, крім того доказ який захисник вважає недопустимим, судом безпосередньо не досліджувався в судовому засіданні.
За таких обставин питання щодо визнання доказів неналежними та недопустимими буде вирішено судом у загальному порядку, передбаченому ч.1 ст.89 КПК України, тобто під час ухвалення судового рішення.
Керуючись ст.ст.86, 87, 89, 363, 369 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання недопустимим доказом висновку експерта від 28.01.2016 року - залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1