Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/1326/18
провадження № 1-кс/650/419/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року слідчий суддя Великоолександрівського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 розглянувши клопотання потерпілих: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких звернувся представник адвокат АО «Клочков та партнери» ОСОБА_4 про накладення арешту на врожай, із залученням інших учасників: прокурорів Бериславської місцевої прокуратури та слідчих Великоолександрівського відділення поліції Бериславського ВП ГУНП в Херсонській області, у кримінальному провадженні № 0000221 щодо злочину, передбаченого частиною другою статті 191 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в :
Представник звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням в якому просить: накласти арешт на врожай сільгоспкультури «соняшник», який знаходиться на орендованих земельних ділянках ТОВ «АГРО-АЛЬЯНС СХГ» в адміністративних межах Чкалівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області на земельних ділянках із визначеними кадастровими номерами шляхом заборони будь-яким особам розпоряджатися ним (плодами та продукцією); доручити Приватному підприємству «КРАСНОСІЛЬСЬКА АГРОКОМПАНІЯ» здійснити збір врожаю соняшника з посівів на відповідних земельних ділянках, з метою забезпечення збереження речового доказу (майна), недопущення заволодіння ним іншими фізичними особами, юридичними особами чи фізичними особами підприємцями; врожай сільгоспкультури «соняшник» зібраний Приватним підприємством «КРАСНОСІЛЬСЬКА АГРОКОМПАНІЯ» на відповідних земельних ділянках передати останньому на відповідальне зберігання.
Клопотання обґрунтоване тим, що накладення арешту на «соняшник», який знаходиться на орендованих ТОВ «АГРО-АЛЬЯНС СХГ» земельних ділянках і який на даний час не може бути зібраний, внаслідок шахрайських дій ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , завадить подальшому незаконному заволодінню ним вказаними особами, збереженню врожаю, збереженню речових доказів. Незаконність дій ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , виявляється у протиправній зміні складу учасників ТОВ «АГРО-АЛЬЯНС СХГ», шляхом перереєстрації ста відсотків корпоративних прав за собою на підставі фальсифікованих документів, з яких потерпілим належало 40 відсотків корпоративних прав, щодо чого і здійснюється кримінальне провадження № 0000221 за ознаками злочину передбаченого частиною другою статті 191 КК України, яке було розпочате за заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Розмір матеріальної шкоди складає близько 3000000 грн, з яких 1000000 грн вартість вже привласненого майна, а 2000000 грн витрати пов`язані із посівом врожаю соняшника. Для підтвердження факту завдання шкоди та її розміру заявники посилаються на накладні, а говорячи про підстави вимог посилаються на положення КПК України, які визначають: статус потерплого, порядок збирання доказів, поняття арешту майна, мету накладення арешту (забезпечення збереження речових доказів), визначення речових доказів.
Вивчивши зміст клопотання слідчий суддя дійшов висновку про необхідність його повернення з огляду на таке.
Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Відповідно до положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170 - 173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Відповідно до частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і при вирішення питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Відповідно до частини третьої статті 171 КПК України, у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
Аналіз наведеного положення КПК України свідчить про те, що крім слідчого та прокурора із клопотанням про накладення арешту до слідчого судді може звернутись виключно цивільний позивач тобто особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов (стаття 61 КПК України), який, ув`язку з цим має навести докази набуття відповідного статусу та зобов`язаний зазначити у клопотанні, зокрема розмір позовних вимог.
При цьому клопотання про арешт майна може бути прийнято до провадження виключно за умови його відповідності наведеним вимогам закону, що в свою чергу має забезпечити його учасником справедливий судовий розгляд.
Натомість, вказане клопотання не відповідає наведеним вимогам КПК України.
Як видно з матеріалів судової справи, до клопотання представником не надані копії документів, які б підтверджували факт заявлення у кримінальному провадженні цивільного позову та представник на такий статус потерпілих не посилається у клопотанні.
Також, представником не зазначено у клопотанні розміру позовних вимог, який визначається поряд із визначенням розміру завданої шкоди.
Вимоги частини третьої статті 172 КПК України зобов`язують слідчого суддю повернути клопотання цивільному позивачу у випадку подання до суду клопотання про арешт майна без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, із встановленням сімдесяти двох годинного строку для усунення недоліків.
Таким чином, зважаючи на невідповідність змісту клопотання встановленим вимогам закону, що перешкоджає його розгляду по суті, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для повернення клопотання представнику для усунення наведених недоліків.
Керуючись наведеними положеннями Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

Клопотання потерпілих: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких звернувся представник адвокат АО «Клочков та партнери» ОСОБА_4 про накладення арешту на врожай, із залученням інших учасників: прокурорів Бериславської місцевої прокуратури та слідчих Великоолександрівського відділення поліції Бериславського ВП ГУНП в Херсонській області, у кримінальному провадженні № 0000221 щодо злочину, передбаченого частиною другою статті 191 Кримінального кодексу України повернути представнику.
Надати представнику адвокату АО «Клочков та партнери» ОСОБА_4 строк в сімдесят дві години для усунення виявлених недоліків при оформленні вказаного клопотання.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ______________ ОСОБА_1