Справа № 487/3477/16-к 17.05.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000037 за апеляційними скаргами: прокурора прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 та його представника- адвоката ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_11 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.05.2017 року.

Обвинувачений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Тбілісі, Грузія, вірменин, громадянин України, маючий спеціальне звання - старший лейтенант поліції, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

Обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 286, ч.1 ст. 358 КК України;

Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_5

обвинувачений: ОСОБА_8

захисники: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілі: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_9 , ОСОБА_13

представники потерпілих: ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16

______________________________________________________________

провадження № 11-кп/784/57/18 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_17

категорія ст.286 ч.3, 351 КК України доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.286 КК України у виді 10 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Вважати засудженим за ч.1 ст. 358 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч.3 ст. 286 КК України та ч.1 ст. 358 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_8 спеціального звання «старший лейтенант поліції», присвоєного 07.11.2015 р. наказом управління поліції охорони в Миколаївській області № 1 о/с.

Потерпілий ОСОБА_9 та потерпіла ОСОБА_11 просять оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 максимальне покарання передбачене санкціями обох статей.

Представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 просить оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, за ч.1 ст. 358 КК України у виді 2 років обмеження волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч.3 ст. 286 КК України та ч.1 ст. 358 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати невинуватим ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 286, ч.1 ст. 358 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок скасувати, закрити кримінальне провадження у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого в суді і з тим, що вичерпані можливості їх отримати. Дослідити в судовому засіданні письмові докази.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні крмінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 286, ч.1 ст. 358 КК України та призначено йому покарання:

-за ч. 3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки;

-за ч.1 ст.358 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч.3 ст. 286 КК України та ч.1 ст. 358 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано у строк призначеного ОСОБА_8 покарання, строк його попереднього ув`язнення в період з 28.02.2016 року по дату набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 135 291,00 грн., на користь ОСОБА_13 168 000,00 грн., на користь ОСОБА_12 144 544,00 грн., на користь ОСОБА_9 149 350,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_18 відмовлено.

Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

Прокурор не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 та доведеності його вини, вважає, що вирок суду в частині призначення обвинуваченому покарання за сукупністю злочинів є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, яке потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В обгрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 недостатньо врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, обставини його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, а також особу обвинуваченого, що вплинуло на неправильний висновок про призначення покарання за ч.3 ст. 286 КК України у виді мінімальної межі санкції цього закону.

Зазначає, що судом взагалі не вмотивовано рішення щодо причин незастосування до ОСОБА_8 додаткового покарання, передбаченого ст. 54 КК України у виді позбавлення спеціального звання.

Також, апелянт вважає, що судом безпідставно враховано як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 щире каяття.

Потерпілий ОСОБА_9 та потерпіла ОСОБА_11 в своїх апеляційних скаргах зазначають, що вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та необ`єктивним в частині невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, яке є явно несправедливим через свою м`якість.

Вважають, що суд помилково визнав обставинами, що пом`якшують ОСОБА_8 покарання щире каяття та часткове відшкодування завданої моральної шкоди, оскільки не врахував, що останній давав не щирі свідчення та тільки частково визнав вину, що не може розцінюватись, як щире каяття.

Крім того, зазначають, що відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання визнається добровільне та повне відшкодування завданої шкоди, а не часткове відшкодування.

Також на думку апелянтів, при призначенні основного покарання суд помилково зазначив про не встановлення судом обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, хоча при призначенні додаткового покарання суд врахував настання тяжких наслідків від злочину.

Представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Зазначає, що судом поверхнево розглянуто доводи потерпілих стосовно тяжких наслідків вчиненого ОСОБА_8 злочину, не враховано той факт, що на час вчинення злочину останній працював на керівній посаді в органах Національної поліції України та мав спеціальне звання старший лейтенант поліції, але при цьому проявив злочинну неповагу до вимог Закону.

Захисник ОСОБА_6 не згоден з вироком суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що висновки суду ґрунтуються на доказах, які відповідно до вимог закону є недопустимими, мають суб`єктивний та упереджений зміст, а також не спростовують тих доводів та обставин, на які посилався захист як на підставу невинуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочинів.

Зазначає, що упередженість досудового слідства проявилась в тому, що у всих постановах про призначення автотехнічних експертиз слідчим зазначено, що ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п.п. 2,3,12.1 ПДР України, тобто слідство визначило стандартну версію встановлення причин ДТП через призму дій лише водія, не враховуючи дорожні умови та організацію дорожнього руху на даній ділянці.

На думку апелянта, в діях ОСОБА_8 відсутня об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України, а саме причинний зв`язок між діянням і наслідками, а тому відсутній склад кримінального правопорушення.

Також, захисник вважає, що ні під час досудового розслідування, ні під час судового слідства не було встановлено, що саме обвинувачений вносив якісь зміни до страхового полісу, оскільки він передавав у користування автомобіль своїм знайомим, разом з документами, в тому числі і страховим полісом, що не виключає можливості внесення змін до цього полісу іншими особами.

Крім того, зазначає, що судом не було вирішено долю речових доказів, а саме мобільного телефону « IPhone 5 S».

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 зазначає, що суд першої інстанції в порушення ст.ст. 86, ч.4 ст. 95 КПК України послався у вироку на недопустимі докази, які були отримані стороною обвинувачення з порушенням встановленого КПК України порядку одержання доказів.

Так, зазначає, що судом при дослідженні протоколу огляду місця події від 28.02.2016 р. були встановлені численні порушення КПК України, але суд прийшов до упередженого висновку про допустимість протоколу огляду місця події.

Також вважає, що суд безпідставно визнав належними і допустимими висновки всіх авто - технічних експертиз, з огляду на те, що ці висновки базувалися на вихідних даних, зазначених у протоколі огляду місця події та є похідними від недопустимого доказу.

Зазначає, що суд не надав будь - якої оцінки доводам захисту про неналежність та не допустимість вищевказаних доказів.

Крім того, апелянт зазначає, що судом не було вирішено питання щодо мобільного телефону « IPhone 5 S», також, суд, вийшов за межі повноважень, передбачених п.2 ч.3 та п.2 ч.4 КПК України, та прийняв незаконне рішення щодо реалізації належного обвинуваченому автомобіля марки «БМВ» з метою забезпечення відшкодування цивільного позову.

Вважає незаконним рішення про стягнення з обвинуваченого на користь НДЕКЦ та прокуратури витрат на проведення експертиз.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

28.02.2016 року близько 06 години водій ОСОБА_8 керуючи технічно несправним автомобілем марки «BMW 320 І», реєстраційний номер НОМЕР_1 , технічна несправність якого полягала у встановленні на одну вісь автомобіля шин з різним малюнком протектора та різних моделей, а також шин, які мають залишкову висоту малюнка протектора менше 1.6 мм, що не відповідає вимогам п.п. 31.4.5 «а», «г» Правил дорожнього руху України (на одну вісь транспортного засобу встановлено шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів), рухався в умовах сутінок, при ясній погоді, у крайній лівій смузі сухої асфальтової проїжджої частини пр. Центрального у м. Миколаєві, в напрямку перехрестя з вул. Пушкінською, зі сторони перехрестя з вул. Шосейною в м. Миколаєві, яка була освітлена ліхтарями вуличного освітлення. При під`їзді до перехрестя з вул. Рюміна, рухаючись по пр. Центральному в м. Миколаєві, водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п. 1.3, 1.5, 2.1 «г», 2.3 «б», 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України проявив неуважність до дорожньої обстановки, яка склалась, та її змін, відповідно не відреагував на них, рухаючись у межах населеного пункту, не обрав безпечну швидкість свого руху, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, виїхав на перехрестя пр. Центрального з вул. Рюміна, де своїми діями призвів до втрати курсової стійкості автомобіля «BMW 320 І», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з відривом коліс від дорожнього покриття. Внаслідок цього автомобіль, перебуваючи вже в некерованому стані, до якого призвели саме дії водія ОСОБА_8 , після приземлення на асфальтоване покриття дороги, рухаючись в умовах неконтрольованого заносу, допустив зіткнення з вантажним фургоном малотоннажним «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що перебував біля правого краю проїзної частини пр.Центрального, за перехрестям з вул. Рюміна по ходу руху в напрямку вул. Пушкінської в нерухомому стані, який в результаті зіткнення з автомобілем «BMW 320 І», реєстраційний номер НОМЕР_1 , контактував з автомобілем «Мерседес-Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який знаходився у заїзному кармані біля будинку № 39, розташованому по пр. Центральному в м. Миколаєві у нерухомому стані. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «BMW 320 І», яким керував ОСОБА_8 , а саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці події. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, які знаходяться у прямому причинному зв`язку з ДТП.

Крім цього, 04.02.2015 року ОСОБА_8 з ТДВ «СТ «Домінанта» в приміщенні її Миколаївської дирекції, за адресою: м. Миколаїв, вул. Пушкінська, 54/1 був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів), для забезпечення транспортного засобу - автомобілю «BMW 320 І», номерний знак НОМЕР_1 , із зазначенням страхової сумою на одного потерпілого в сумі 100 000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю та 50 000 грн. за шкоду, заподіяну майну, із строком дії договору з 05.02.2015 по 04.02.2016 включно. За укладання договору страхування ОСОБА_8 04.02.2015 було сплачено страховий платіж в сумі 438 грн. 71 коп. На підтвердження факту укладення вказаного договору страхування, ОСОБА_8 як страхувальник отримав поліс №АЕ/2525421 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому був зазначений строк дії договору страхування з 05.02.2015 по 04.02.2016 включно. Відповідно до змісту вказаного полісу договір обов`язкового страхування починає діяти в разі настання страхового випадку, яким є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталося за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що строк дії договору страхування спливає 04.02.2016, з метою ухилення від сплати страхового платежу при укладанні нового договору страхування та з метою незаконного продовження строку дії договору страхування, вирішив підробити поліс №АЕ/2525421 від 04.02.2015.

З цією метою ОСОБА_8 в невстановлений досудовим слідством час та в невстановленому досудовим слідством місці, діючи умисно, в рукописний текст полісу №АЕ/2525421 від 04.02.2015, власноручно вніс зміни шляхом виправлення цифри «2» на цифру «7» в пунктах 3, 10, 12 над текстом «місяць» первісний текст «2», чим незаконно змінив строк дії цього договору страхування із «05.02.2015 по 04.02.2016 включно» на «05.07.2015 по 04.07.2016 включно».

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, потерпілих та їх представників, які підтримали свої апеляційні скарги і вважали необгрунтованими апеляційні скарги захисників обвинуваченого, пояснення обвинуваченого та його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та потерпілих, та просили задовольнити їх апеляційні скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Твердження сторони захисту, щодо відсутності в діях ОСОБА_8 об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.286 КК України, а саме відсутності причинного зв`язку між діянням і наслідками, та не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого в суді і вичерпаністю можливості їх отримання, є необгрунтованими.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності.

Судом першої інстанції надано оцінку належності, допустимості та достовірності кожного доказу, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції свою вину визнав частково, пояснивши, що з 27.02.2016 на 28.02.2016 р. йому зателефонував його знайомий та попросив терміново до нього приїхати, він приїхав до "Сіті Центру" та забрав ОСОБА_11 та ОСОБА_19 , після чого вони поїхали до клубу «Капріка» де їх чекали ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .. Потім вони їхали по пр. Центральний. Дорожнє покриття було сухим, освітлення дороги було достатнім. Швидкість руху автомобіля була приблизно 100 км. на годину. На перехресті пр. Центрального та вул. Рюміна автомобіль підкинуло, внаслідок чого колеса відірвались від дорожнього покриття, він вдарився головою об дах автомобіля, після чого у нього потемніло в очах. Коли прийшов до тями побачив перед собою лікарів, через декілька хвилин його забрав автомобіль швидкої допомоги та привіз до ЛШМД. Через хвилин 20 повідомили, що його друзі загинули.

Крім того, ОСОБА_8 зазначав, що не згоден з обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 358 КК України та пояснював, що у нього не було необхідності вносити зміни до страхового полісу, оскільки він вважав, що дія страхового полісу ще не вийшла.

Свідок ОСОБА_22 суду першої інстанції пояснював, що 28.02.2016 року приблизно о 05-55 год. почув удар на вулиці, а саме на пр. Центральному, та виглянувши у вікно побачив розбитий транспортний засіб біля воріт його сусіда, після чого він одягнувся та вийшов на вулицю, де побачив пошкоджені автомобілі «Мерседес» та «ГАЗель», також він побачив пошкоджений автомобіль «BMW», який знаходився у третій смузі проїзної частини.

Свідок ОСОБА_23 повідомив суду, що 28.02.2017 року він працював на маршрутному таксі № 16. О 05 год.40 хв. він виїхав з мікрорайону «Намив», та зупинився на зупинці «Рюміна». На вулиці було видно, так як були ввімкнуті ліхтарі, дорога була добре освітлена. Виїжджаючи з зупинки, він в дзеркалі побачив, що рухається транспортний засіб темного кольору з ввімкненими фарами. Крім вказаного автомобілю, інших транспортних засобів на дорозі не було. Автомобіль рухався з великою швидкістю, було чутно гул автівки та гучно грала музика. В той час на перехресті вул. Рюміна та пр. Центрального, світлофор був вимкнений, та даний автомобіль не гальмуючи відірвався колесами від дорожнього покриття, приземлився автомобіль не прямо, а під кутом 180 градусів, внаслідок чого відбулось зіткнення з транспортним засобом «ГАЗель» білого кольору, який був запаркований на проїзній частині.

Свідок ОСОБА_24 суду пояснив, що 28.02.2016 року близько 06-00 год. він вийшов на зупинці "Центральний ринок", біля нього на великій швидкості проїхав автомобіль на крайній лівій смузі проїзної частини, який на перехресті пр. Центрального та вул. Рюміна відірвався колесами від дорожнього покриття, після чого він почув три звуки зіткнення. Підійшовши на місце події, побачив, як на узбіччі лежав молодий чоловік, а біля автомобілю «BMW» знаходився чоловік, який намагався відкрити двері транспортного засобу.

Крім вище вказаних показань, вина ОСОБА_8 підтверджується наступними письмовими доказами, які є в матеріалах кримінального провадження: протоколом огляду місця події від 28.02.2016р. згідно якого в м. Миколаєві біля будинку № 39 по пр.Центральному виявлено автомобілі: «Мерседес Бенц Сі 200» державний номер НОМЕР_3 ; вантажний фургон марки «ГАЗ 3221-3» державний номер НОМЕР_2 ; «БМВ 320 і» державний номер НОМЕР_1 з пошкодженнями характерними для ДТП; трупи ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_11 , ОСОБА_20 з тілесними ушкодженнями; поверхневі сліди ковзання, зносу транспортних засобів, відокремлені від транспортних засобів частини та інші об`єкти характерні для ДТП; висновками СМЕ, відповідно до яких смерть ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_11 , ОСОБА_20 настала внаслідок травм, спричинених в результаті ДТП; висновком експерта № 09/1-128 від 31.03.2016 за результатами судової експертизи технічного стану транспортного засобу, відповідно до якого на момент ДТП ходова частина, робоча гальмівна система, рульове керування автомобіля «БМВ» реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходились в працездатному стані. На момент ДТП ходова частина автомобіля «БМВ» знаходилась в технічно несправному стані внаслідок встановлення шин з різними малюнками протектора на передній вісі, але працездатному стані, не мала несправностей, які могли би обумовити раптову відмову системи; висновком транспортно-трасологічної експертизи № 09/1-129 від 07.04.2016 року щодо контактування між автомобілем «БМВ» і автомобілем «ГАЗ-3221 3»; висновком судової автотехнічної експертизи №09/1-375 та висновком судової автотехнічної експертизи № 02(120)-16 від 05.05.2016 року, відповідно до яких автомобіль «БМВ», держаний номерний знак НОМЕР_1 на момент втрати курсової стійкості рухався зі швидкістю не менше 129,2-134,6 км/год; висновком комплексної почеркознавчої та технічної експертизи документів №971/972 від 13.06.2016, відповідно до якого в полісі №АЕ/2525421 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на ім`я ОСОБА_8 на автомобіль «BMW 320 І», номерний знак НОМЕР_1 вносилися зміни в рукописний текст документа шляхом виправлення цифри «2» на цифру «7» в пунктах 3, 10, 12 над текстом «місяць» первісний текст «02»; протоколом огляду предметів та документів від 04.03.2016р.; оптичним диском наданим ТОВ «Трилайт» з камер відеоспостереження нічного клубу «Каприка»; оптичним диском для систем лазерного зчитування з відеозаписом з камер спостереження відділення №19 АТ «Таскомбанк» та протоколом огляду зазначеного диску від 15.03.2016, відповідно до якого 28.02.2016 о 5:54 годин швидкість руху автомобіля темного кольору за зовнішніми ознаками схожого на «БМВ», на ділянці дороги проспекту Центрального у м. Миколаєві між вулицями Шосейна та 8 Березня складає 137,7-144,95 км/г.; оптичним диском для систем лазерного зчитування, наданого ФОП ОСОБА_25 , з відеозаписом з камер спостереження, магазину «Золотой Век», розташованого по пр. Центральному в м. Миколаєві та протоколом огляду зазначеного диску від 12.03.2016 відповідно до якого 28.02.2016 о 5:59 по проспекту Центральному в напрямку від вул. Бузніка до вул. Рюміна у лівій смузі на великій швидкості проїхав автомобіль темного кольору за зовнішніми ознаками схожий на «БМВ»; протоколами слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_23 та ОСОБА_26 від 28.04.2016, а також схемами до протоколів слідчих експериментів, відповідно до яких автомобіль БМВ, яким керував ОСОБА_8 перед ДТП рухався прямолінійно, не змінюючи полосу руху у лівій крайній смузі зі швидкістю 130-180 км/год.

Зважаючи на вищезазначені покази та письмові докази доводи захисту щодо відсутності причинного зв`язку між діянням і наслідками, та не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що є неспроможнім твердження сторони захисту, що не доведено, що саме обвинувачений вносив якісь зміни до свого страхового полісу, оскільки він передавав у користування автомобіль своїм знайомим, зважаючи на докази досліджені судом, щодо виправлення в страховому полісі №АЕ/2525421 від 04.02.2015 року, та зважаючи на той факт, що зазначений поліс виписаний на один транспортний засіб та на одного водія - ОСОБА_8 , що унеможливлює його використання іншими особами та виключає внесення виправлень іншими особами, окрім обвинуваченого.

За такого, дослідивши докази в їх сукупності, суд обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочинів та правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст. 286, ч.1 ст. 358 КК України.

Щодо доводів апеляційних скарг прокурора, потерпілих ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_11 , а також представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 щодо того, що судом не було достатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини вчинення злочину, тяжкість наслідків, а також особу обвинуваченого, то вони є слушними.

Так, відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абзаці 1 пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочину (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Всупереч цьому, визначаючи ступень тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, суд виходив лише з класифікації злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином. Посилання суду в мотивувальній частині вироку на врахування всіх обставин справи носить формальний характер, без врахування настання невідворотних наслідків у виді смерті чотирьох людей.

Тому на підставі ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання підлягає скасуванню, з ухваленням судом апеляційної інстанції свого вироку відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України у зв`язку з необхідністю застосування обвинуваченому більш суворого покарання.

Що стосується доводів апеляційних скарг прокурора та потерпілих щодо безпідставного врахування судом обставини, яка помякшує покарання щирого каяття то вони є необгрунтованими, зважаючи на роз`яснення абзацу 4 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності».

Так, щире розкаяння характеризує субєктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

ОСОБА_8 як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції визнавав свою провину у вчиненні ДТП та висловлював жаль з приводу вчиненого.

А позицію захисту, щодо відсутності причинного зв`язку між діянням ОСОБА_8 і наслідками у виді ДТП суд апеляційної інстанції розцінює, як обрану адвокатами обвинуваченого лінію захисту.

Колегія суддів враховує конкретні обставини вчиненого ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України - що він знаючи, що керує транспортним засобом з технічною несправністю, що полягала у встановлені на одну вісь автомобіля шин з різним малюнком протектора та різних моделей, будучи працівником поліції сам грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, що і призвело до ДТП.Також, колегія суддів враховує характер наслідків цього злочину загибель чотирьох людей.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд апеляційної інстанції враховує зазначені судом першої інстанції обставини, які пом`якшуть покарання щире каяття, часткове визнання провини, повне відшкодування завданих матеріальних збитків та часткове відшкодування завданих моральних збитків потерпілим, данні про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні та Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває.

Окрім того, суд враховує і думку потерпілих про призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на більший строк, ніж визначено судом першої інстанції.

Також, суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості вчиненених злочинів, один з яких є тяжким, інший злочином невеликої тяжкості, і приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір основного покарання є явно несправедливим внаслідок його м`якості з огляду на тяжкість одного з вчинених ОСОБА_8 злочину, на обставини його вчинення та його наслідків - смерті чотирьох осіб, та вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 більш суворе покарання.
Колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 максимального покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 286 КК України, як просять апелянти сторони обвинувачення з огляду на враховане судом першої інстанції, а також того, що цей тяжкий злочин є необережним злочином, що ОСОБА_8 вперше притягається до кримінальної відповідальності, що відсутні обтяжуючі покарання обставини, обвинувачений керував транспортним засобом у тверезому стані, підвезти потерпілих взявся за їх проханням, та враховуючи стан проїздної частини перед безпосереднім відривом автомобілю від дороги та припаркованість на ній інших автомобілей.

Посилання прокурора, потерпілих та представника потерпілих, як на підставу для призначення максимального покарання обвинуваченому ОСОБА_8 на часткове визнання останнім вини та того, що він не розкаявся, не ґрунтуються на законі.

Так, зазначене є позицією обвинуваченого, право на яку йому гарантовано Конституцією України. Проте, зазначене не може обтяжувати покарання обвинуваченого в сенсі положень ст. 67 КК України. Всі інші дані, зазначені потерпілими, судом враховані при обранні виду покарання.

Що стосується часткового відшкодування обвинуваченим ОСОБА_8 завданої потерпілим моральної шкоди в порівнянні із визнаними ним і задоволеними судом позовними вимогами потерпілих, то вказана обставина є пом`якшуючою, відповідно до вимог ст. 66 КК України і відсутні законні підстави не враховувати її.

Щодо вимог апеляційної скарги прокурора позбавити обвинуваченого ОСОБА_8 спеціального звання «старший лейтенант поліції» то вони задоволенню не підлягають, зважаючи на положення ст. 54 КК України та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. « Про практику призначення судами кримінального покарання».

Згідно яких, позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу як вид покарання не зазначається у санкціях

норм Особливої частини КК і застосовується за рішенням

суду. Відповідно до ч. 2 ст. 52 і ст. 54 КК це покарання є

додатковим і може бути застосоване судом лише щодо особи,

засудженої за тяжкий чи особливо тяжкий злочин, із наведенням у

вироку відповідних мотивів, тобто застосування данного покарання є альтернативним, на розсуд суду.

Суд першої інстанції, зважаючи на те, що ОСОБА_8 вчинив, хоч і тяжкий, але необережний злочин, обгрунтовано не застосував до обвинуваченого дане покарання.

З урахуванням вищевикладеного, апеляції прокурора, потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 підлягають задоволенню частково.

Щодо твердження сторони захисту про те, що суд у вироку послався на недопустимі докази, то вони є необгрунтованими.

Так, що стосується протоколу ОМП від 28.02.2016 р. то суд першої інстанції дослідивши його, зазначив що протокол складений на друкованому бланку, що не заборонено чинним КПК України, форма та зміст протоколу відповідають вимогам ст.104-105 КПК України. При проведенні даної слідчої дії були присутні поняті, які брали участь у вимірюваннях і фіксації результатів огляду. Вилучені під час огляду предмети, хоч і не були детально описані в протоколі огляду місця події, але були запаковані в спеціальні експертні пакування з відповідними номерами, на яких були здійсненні відповідні пояснювальні написи та вони були скріплені підписами понятих і слідчого. Надалі кожен пакет був відкритий слідчим та було проведено детальний огляд їх вмісту та складено протоколи. Схеми до протоколу огляду місця події підписані слідчим, який малював схеми та понятими, за участі яких проводились відповідні вимірювання, фототаблиці підписані тільки слідчим, оскільки він виготовляв їх особисто.

Крім того, вирішуючи питання про допустимість даного доказу, суд зазначив, що не заповнення всіх граф протоколу, та не підписання його всіма особами є лише суто технічними помилками допущеними під час його складання, що є наслідком значної тривалості та складності такої слідчої дії, як огляд місця ДТП, який тривав понад 12 годин, також це обумовлено великою площею на якій проводився огляд і необхідністю розблокування транспортної лінії для руху транспорту.

Щодо тверджень сторони захисту про недопустимість як доказів висновків експертиз, а саме висновків: №09/1-128 від 31.03.2016 р., № 09/1-129 від 07.04.2016р., № 09/1- 375 від 15.06.2016р. то вони є також необгрунтовані.

Так, експерт Заверюхін входить до реєстру атестованих судових експертів та має допуски до проведення відповідних експертних досліджень, в суді першої інстанції експерт детально розповів про порядок проведення вищезазначених експертиз, крім того, висновки експертизи технічного стану автомобілю обвинуваченого, яка була проведена стороною захисту повністю співпадають з висновками екпертизи сторони обвинувачення.

Твердження захисту, щодо недопустимості висновку судової автотехнічної експертизи № 02 ( 120) -16 від 05.05.2016 р. в зв`язку з тим, що експертом допущено порушення методики 10.1.01, неправильно проведено розрахунки та використано твердомір «Темп-3», який не пройшов сертифікацію є також безпідставними.

Так, в суді першої інстанції експертом Огородніковим була детально описана методика проведення математичних розрахунків та зазначено, що розрахунок швидкості автомобіля ОСОБА_8 проводився трьома різними методами, і всі розрахунки отримані завдяки різним методам практично співпали.

Крім того, дані щодо швидкості автомобілю обвинуваченого на момент ДТП, отримані завдяки цим методам підтверджуються записами з наданих стороні обвинувачення оптичних дисків, де є відео з рухаючимся по проспекту Центральному автомобілем обвинуваченого в ніч ДТП.

Зазначене стороною захисту, що ці оптичні диски не є допустимими доказами, оскільки в супровідних листах ТОВ «Трилайт», АТ «Таскомбанк» та ФОП ОСОБА_25 не вказано, що надаються саме оптичні диски і після огляду вони не були запечатані є неспроможним, з огляду на те, що ці оптичні диски були отримані стороною обвинувачення шляхом витребування, згідно ст. 93 КПК України, в протоколах огляду кожного диску зазначено його унікальний номер, що унеможливлює їх підміну, також на оптичних дисках не можливо видалити чи замінити зафіксовану на них інформацію.

Твердження, щодо того, що є недопустимі протоколи слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_23 та ОСОБА_26 від 28.04.2016 р. оскільки вони проводились за участі автомобіля з іншим двигуном та світлом фар, що могло вплинути на обєктивність зазначених слідчих дій, є також безпідставними, оскільки використаний статистичний автомобіль мав аналогічний двигун обємом 2,8 л. Та обвинувачений ОСОБА_27 сам зазначав, що світло фар, використаного під час цих експериментів автомобілю, аналогічна яскравості фар автомобілю, яким він керував.

Щодо проведення цих експериментів зі свідками у вечірній час, то умови проведення зазначених слідчих дій були наближені до умов при яких сталося ДТП, про що свідчить довідка Миколаївської обсерваторії яка була долучена стороною обвинувачення.

Що стосується зазначеного в апеляційній скарзі захисників про безпідставне нескасування судом арешту мобільного телефону « IPhone 5» то дане питання може бути вирішено в порядку ст.537 - 539 КПК України.

Доводи сторони захисту щодо незаконності рішення щодо реалізації належного обвинуваченому автомобіля з метою забезпечення відшкодування цивільного позову є неспроможними з огляду на положення п.4 ч.2 ст.170 КПК України згідно яких арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення ( цивільного позову).

На підставі наведеного апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Щодо твердження захисника ОСОБА_7 що судом необгрунтовано стягнуто з обвинуваченого на користь НДКЦ і прокуратури витрати на залучення експертів, то вони є слушними, оскільки згідно з частиною 2 ст. 124 КПК України такі витрати при ухваленні обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави. З цих підстав його скарга підлягає частковому задоволенню.
Інші обставини, на які посилаються захисники суддею були враховані і на них є посилання у вироку.

Керуючись ст. ст. 405, 407,409,414, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :
апеляційні скарги прокурора та потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 і його представника - адвоката ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 - задовольнити частково, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.05.2017 року відносно ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати, ухваливши в цій частині новий вирок.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.358 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Призначити ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч.3 ст. 286 КК України та ч.1 ст. 358 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Процесуальні витрати на залучення експертів стягнути з ОСОБА_8 на користь держави в сумі 20 771 грн. 52 коп.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий:

Судді: