Справа № 183/3929/18
№ 1-кп/183/956/18
В И Р О К
іменем України

31 серпня 2018 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 25.06.2018 року за № 0000296 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Юр`ївка Лутугинського району Луганської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей, військовослужбовця військової служби за контрактом, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: військова частина на території АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу № 148 від 29 травня 2017 року командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини на усі види забезпечення, та призначено на посаду механіка-водія-електрика відділення управління штабу батальйону взводу зв`язку 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно наказу командира підрозділу, 30 вересня 2017 року солдата ОСОБА_5 було направлено на стаціонарне лікування до військової частини НОМЕР_2 строком на два тижні, в зв`язку з чим останній мав 14 жовтня 2017 року повернутись до розташування військової частини НОМЕР_1 та приступити до виконання службових обов`язків.

За наведених обставин солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 9, 11, 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до Закону України про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» статті 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У відповідності до нової редакції статті 407 КК України внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», ОСОБА_5 вчинив злочин в умовах особливого періоду.
14 жовтня 2017 року солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , не з`явився вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

16 березня 2018 року солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини, які лягли в основу обвинувачення, у скоєному розкаявся.

В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме:

- витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 25.06.2018 року за № 0000296, згідно якого 14.10.2017 року військовослужбовець військової служби за контрактом солдат ОСОБА_5 не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини без поважних причин

(а.п. 26);

- з`явлення із зізнанням ОСОБА_5 про скоєний ним злочин

(а.п. 27);

- акт службового розслідування, згідно якого встановлено факт самовільного залишення частини солдата ОСОБА_5 14.10.2017 року на службі

(а.п. 28-29);

- копії документів щодо проходження ОСОБА_5 військової служби

(а.п. 31-36).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони, кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_5 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, не встановив. Обставинами, які пом`якшують покарання, визначених ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття, з`явлення із зізнанням, а також прийняття безпосередньої участі ОСОБА_5 в антитерористичній операції.

Також суд враховує, що ОСОБА_5 за місцем проходження служби та місцем мешкання характеризується позитивно, має на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей, раніше не судимий.

Санкція ч. 4 ст. 407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, його наслідків, а також обраної позиції обвинуваченим ОСОБА_5 , суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у виді максимального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією зазначеної статті, буде занадто суворим, а призначення мінімального покарання достатньо сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_5 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин.

Враховуючи наявність зазначених вище двох обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , а також особу останнього, який має позитивні характеристики з місця проходження служби; приймав участь в антитерористичній операції; має на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей, суд вважає можливим призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі, строком на 2 роки.

При цьому суд вважає, що з причин, визначених раніше, суд вважає можливим на підставі ст. 58 КК України замінити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, строком на два роки на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, строком на два роки з відрахуванням в доход держави десяти відсотків із суми його грошового забезпечення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370 КПК України, ст.. ст.. 69, 58 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі, строком на 2 роки.

На підставі ст. 58 КК України ОСОБА_6 замінити призначене покарання у виді позбавлення волі, строком на 2 роки на службове обмеження для військовослужбовців, строком на 2 роки з відрахуванням в доход держави щомісячно 10 % із суми грошового забезпечення ОСОБА_3 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1