Справа № 183/3929/17
№ 1-кп/183/340/18
В И Р О К
іменем України

22 червня 2018 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000123 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Куп`янськ - Вузлова Харківської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-08.08.2017 року вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України до 4 років позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 за №49 (по стройовій частині) від 02 березня 2015 року солдата ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу військової частини та призначено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 за №80 (по стройовій частині) від 01 квітня 2015 року солдата ОСОБА_3 призначено на посаду старшого радіотелефоніста взводу управління командира батареї 1 самохідно-артилерійської батареї 1 самохідного артилерійського дивізіону.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 за №153 (по стройовій частині) від 01 липня 2015 року солдату ОСОБА_3 присвоєне чергове військове звання «старший солдат».

Старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року №113-VIII, який набув чинності 20.01.2015 року, в Україні діє особливий період.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини» від 12.02.2015 року №194-VIII, який набув чинності 05.03.2015 року, до статті 407 КК України було внесено зміни, які посилюють відповідальність за вчинення вказаного військового злочину в умовах особливого періоду.

02 січня 2016 року старший солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно та з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, самовільно залишив місце служби, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця несення служби не приймав та про своє місцезнаходження керівництву, в органи військового чи цивільного управління не повідомляв.

27 листопада 2016 року старшого солдата ОСОБА_3 було затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, та в подальшому, а саме 29 листопада 2016 року Куп`янським міськрайонним судом Харківської області відносно старшого солдата ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, внаслідок чого останній був позбавлений можливості самостійно повернутись до військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, 02 січня 2016 року старший солдат ОСОБА_3 самовільно залишив місце служби військову частину НОМЕР_1 без поважних причин та незаконно перебував за межами розташування військової частини в умовах особливого періоду до 27 листопада 2016 року.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, обставини справи не оспорює. Показав, що 02.01.2016 року самовільно залишив військову частину через сімейні обставини, оскільки йому потрібно було оформити документи для укладення контракту на військову службу, перебував вдома і допомагав матері. Документи для укладення контракту на військову службу так і не оформив, а 27.11.2016 року його затримали працівники поліції. У скоєному щиро кається, просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році», звільнити його від відбування покарання, оскільки є учасником бойових дій.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, раніше судимий, за місцем проходження військової служби характеризується задовільно, приймав участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, є учасником бойових дій. Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Тому, враховуючи вказані вище обставини, тяжкість вчиненого злочину, наявність обставини, що пом`якшує покарання, і відсутність обставин, що обтяжують покарання, особи обвинуваченого, суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_3 покарання із застосуванням положень ст.ст. 69, 75 КК України, і вважає, що покарання повинно бути призначено виключно у виді позбавлення волі на рівні мінімальної межі санкції ч. 4 ст. 407 КК України. Саме таке покарання, на думку суду, буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчинення ним нових злочинів.

Також, оскільки ОСОБА_3 вчинив злочин до постановлення попереднього вироку Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 08.08.2017 року, остаточне покарання обвинуваченому слід призначити відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України.

Водночас, згідно ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

07.09.2017 року набув чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року (надалі Закон).

Відповідно до ст. 2 Закону звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Згідно посвідчення серія НОМЕР_2 , виданого 25.01.2016 року, ОСОБА_3 є учасником бойових дій.

Відповідно до ст. 13 Закону дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив злочини, передбачені ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України, за які засуджений вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 08.08.2017 року, а також злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, до набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році".

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про застосування амністії в Україні" установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Під час судового розгляду обмежень, передбачених ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст.ст. 2, 9 Закону України "Про амністію у 2016 році" щодо застосування відносно ОСОБА_3 амністії, не встановлено. Таким чином, оскільки ОСОБА_3 має статус учасника бойових дій, вчинив злочини до набрання чинності вказаним Законом про амністію і просив застосувати до нього акт амністії, його слід звільнити від відбування призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання за вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 08.08.2017 року,остаточно призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.
На підставі ст. 86 КК України та ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного йому покарання.

ОСОБА_3 звільнити з-під варти в залі суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку видати обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення, а також направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №4».

Суддя ОСОБА_1