Справа № 314/1678/18
Провадження № 1-в/314/678/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.05.2018 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі :
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
секретар ОСОБА_2 ,
розглянувши у дистанційному судовому засіданні матеріали за клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого, який відбуває покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія № 55» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Кремінна Луганської області, громадянина України, освіта середня, неодружений, до засудження не працював, зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 .

раніше судимого:
1) 07.12.1994 року Кремінським районним судом Луганської області за ч.4 ст. 81, ч.2 ст. 140, 42 КК України (в редакції 1960 року) до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 21 день;
2) 29.02.2000 року Кремінським районним судом Луганської області за ч.2 ст. 140, 17, ч.2 ст. 140, 42 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі. На підставі ЗУ «Про амністію» строк скорочено на ?. Звільнений 23.01.2001 року умовно-достроково на невідбутий строк 2 місяці 23 дні.
3) 11.02.2002 року Кремінським районним судом Луганської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185,40 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 28.07.2004 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 2 дні.
4) 11.03.2005 року Кремінським районним судом Луганської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 9 місяців 10 днів.
5) 10.11.2009 року Кремінським районним судом Луганської області за ч.1 ст. 309 КК України до 6 місяців арешту, звільнився 07.05.2010 року після відбуття строку покарання,
По даній справі засуджений: 29.05.2015 року Іллічівським районним судом м. Маріуполь Донецької області за ч. 2 ст. 307, ч.2 ст. 311, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 05.01.2016 року зараховано в строк його попереднього ув`язнення з 01.11.2013 року по 04.08.2015 року за правилами ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
початок строку: 01.11.2013 року, кінець строку: 29.01.2019 року,
за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

представника колонії ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 , який відбуває покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 55)», про умовно-дострокове звільнення.

Засуджений в судовому засіданні на клопотанні наполягав, просив його задовольнити, звільнити його умовно-достроково від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України на строк, який залишився.

Представник адміністрації державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 55) у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки засуджений на теперішній час не працює, залучався без оплати до роботи по благоустрою колонії, однак свої обов`язки виконує виключно під контролем адміністрації установи.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Заслухавши пояснення засудженого, думку представника адміністрації установи, прокурора, дослідивши матеріали особової справи, суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку вцілому та ставленню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.
Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.
З наданих відомостей про особу встановлено, що засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі знаходиться з 06.11.2013 року. За весь час відбуття покарання характеризується таким чином. Вимоги режиму тримання порушував, за що мав 3 стягнення, накладені до набрання вироком законної сили. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має два заохочення одне у 2016 році та одне у 2018 році. На виробництві установи не працевлаштований у зв`язку з хворобою на туберкульоз. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Підтримує стосунки із засудженими як позитивної, так і негативної спрямованості. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться задовільно. Не бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи. Не входить до складу ради колективу засуджених.
Таким чином, поведінка ОСОБА_3 за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить те, що він не заслуговував на заохочення в період з 15.07.2016 по 02.04.2018, мав три стягнення стягнення до набрання вироком законної сили.
Враховуючи вищенаведені обставини, передчасними є твердження клопотання про те, що ОСОБА_3 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
За вивчених обставин на теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_3 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.
Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст.537, п. 1 ч. 2 ст.539 КПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання засудженого, який відбуває покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 55)» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення- відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1
02.05.2018