Справа № 203/3439/17
Провадження № 1-кп/0203/159/2018
У Х В А Л А
02.10.2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Кіровського районного суду м. Дніпропетровська
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів- ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі - ОСОБА_4
за участю прокурора: ОСОБА_5
захисника обвинуваченого ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001389 від 19.05.2017 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, раніше несудимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :
В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться вищевказаний обвинувальний акт.
Захисник в судовому засіданні заявив клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 з тримання під варти на домашній арешт, обґрунтовуючи клопотання тим, що його підзахисний тривалий час знаходиться під вартою, страждає рядом тяжких захворювань, в умовах СІЗО не отримує належного лікування, неодноразово він та ОСОБА_7 звертався до СІЗО, однак отримував формальні відписки, в проведенні медичного обстеження його підзахисному відмовлено, що не дозволяє надати суду відповідні медичні документи щодо стану здоров`я. Окрім того, ОСОБА_7 має постійне місце проживання в м. Дніпрі, міцні соціальні зв`язки, проживає з дружиною та дитиною, на утриманні має двох малолітніх дітей, ключові свідки по справі допитані, на теперішній час дії співучасника злочину перекваліфіковані зі ст. 187 ч.4 КК України на ст. 185 ч.1 КК України та за даною статтею співучасника засуджено. Окрім того висловив думку, що за наявною інформацією прокурором вподальшому планується змінити обвинувачення на менш тяжку статтю, що також дає підстави недоцільним продовжувати запобіжний захід його підзахисному.
ОСОБА_7 підтримав клопотання захисника, просив врахувати, що в умовах СІЗО його стан здоров`я погіршився, у зв`язку із чим неодноразово викликав швидку, про що є відмітки в особовій справі, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт та надати можливість лікуватися.
Прокурор в судовому засідання заперечував проти задоволення клопотання захисника, оскільки документально стан здоров`я обвинуваченого не підтверджено, тому клопотання є необґрунтованим та підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому немає. Окрім того, просив продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб, посилаючись на те, що згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується в скоєнні особливо тяжкого злочину, раніше був судимий, та згідно матеріалів справи зареєстрований та проживає за межами м. Дніпра.
Захисник заперечував проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 та висловив думку, що його підзахисний потребує медичного обстеження.
Обвинувачений також заперечував проти задоволення клопотання прокурора.
Заслухавши учасників судового провадження, колегія суддів приходить до наступного.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 було продовжено до 06 жовтня 2018 року.
При вирішенні питання щодо заявлених клопотань, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.
По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані ( рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І. А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).
При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).
В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.
Суд приймає до уваги, що ОСОБА_7 перебуває під вартою тривалий час, а саме з 25.07.2017, має на утриманні двох малолітніх дітей, страждає рядом тяжких захворювань та потребує медичної допомоги, наявні соціальні зв`язи, а також враховує ту обставину, що стороною обвинувачення тривалий час не забезпечується явка свідків до судового засідання.
Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 з триманням під вартою на домашній арешт в певний час доби із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 331 КПК України, колегія суддів-

У Х В А Л И Л А:
Клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 щодо зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт - задовольнити.
Клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_7 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в період з 21 години до 7 години наступного дня строком на 2 місяці, тобто до 02 грудня 2018 року, звільнивши з під варти негайно в залі суду.
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_7 протягом вказаного строку: прибувати до суду за першою вимогою; не залишати місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , крім випадків звернення за медичною допомогою, запобігання надзвичайним ситуаціям, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками.
Роз`яснити ОСОБА_7 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Виконання ухвали покласти на відділення поліції за місцем проживання ОСОБА_7 .
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає і набирає законної сили в момент ухвалення.

Головуючий-суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3