АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/719/18 Справа № 201/5113/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000504 за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_6 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_8 , а також потерпілого ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2016 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Орджонікідзе, громадянки України, з вищою освітою, працює директором ДФ ДП «Ідела Дистриб`юція», яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2016 року ОСОБА_8 визнано винною та призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено з випробуванням від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України її зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Крім того стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 148 461,65 гривень, а також 5 000 гривень в рахунок витрат, понесених потерпілим на правову допомогу.

Стягнуто з HDI ПАТ «ХДІ страхування» на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 30 767 гривень.

Стягнуто з HDI ПАТ «ХДІ страхування» на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 538,35 гривень.

Згідно з вироком суду обвинувачену ОСОБА_8 визнано винною у вчинені кримінального правопорушення за таких обставин.

22 березня 2015 року, близько 11 год. 40 хв. ОСОБА_8 , керуючи власним, технічно справним автомобілем «HYUNDAI ACCENT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалася по Запорізькому шосе з боку вул. Аеропортівської у напрямку вул. Старокодацької Жовтневого району міста Дніпропетровська.

Під час руху ОСОБА_12 , порушуючи п. 10.1 Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, змінила напрям руху автомобіля ліворуч не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхала на зустрічну смугу руху та в районі опори електропередач № 317 допустила зіткнення з автомобілем «ЗАЗ-11022», реєстраційним номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався в зустрічному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження: закритий уламковий перелом латеральної стінки лівої орбіти, лобного відростка лівої виличної кістки, виличної дуги ліворуч без значного зміщення кісткових фрагментів, післятравматичну сенсоневральну туговухість ліворуч (однобічне зниження слуху), рани в ділянці верхньої повіки лівого ока, лобній ділянці ліворуч, лівій виличній ділянці, синець в ділянці лівого ока, крововилив у підбілочну область лівого ока, що у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляціях:

- прокурор, яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, просила вирок суду скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і даних про особу обвинуваченої, внаслідок надмірної м`якості, а також з причин невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що з урахуванням санкції ч. 2 ст. 286 КК України, за даний злочин передбачено покарання понад 5 років позбавлення волі, який відноситься до категорії тяжких. В результаті ДТП було травмовано особу, якій завдано тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до часткової втрати працездатності та встановлення інвалідності третьої групи. Крім того прокурор зазначає, що в процесі досудового слідства обвинуваченою було здійснене матеріальне відшкодування, яке треба вважати формальним, оскільки воно складає 1 % від спричинених та заявлених до відшкодування збитків потерпілому. Також прокурора зазначила, що судом першої інстанції було зазначено у вироку щире каяття обвинуваченої з урахуванням сприяння в розкритті злочину та часткового відшкодування шкоди. Однак, активне сприяння в розкритті злочину судом не визнано як пом`якшуюча покарання обвинуваченої обставини. Просила ухвалити вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, та виключити з мотивувальної частини вироку обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та сприяння в розкритті злочину. Також просила відповідно до вимог ст.. 404 КПК України повторно дослідити обставини, які характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_8 ;

- захисник ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок щодо обвинуваченої змінити, призначити ОСОБА_8 покарання без позбавлення права керування транспортними засобами, а також просить змінити вирок у частині стягнення з її підзахисної на користь потерпілого 148 461, 65 грн., стягнутих в рахунок відшкодування моральної шкоди та зменшити суму вказаної виплати, виходячи з її матеріального та сімейного стану.

В обґрунтування своїх вимог, захисник також посилається на те, що у суду не було жодних підстав для позбавлення ОСОБА_8 права керування транспортними засобами, оскільки вона раніше не притягувалася до кримінальної або адміністративної відповідальності за порушення ПДД і не була у стані алкогольного сп`яніння під час вказаної ДТП. Крім того захисник зазначає, що розмір шкоди, визначений судом не відповідає вимогам розумності та справедливості та є надмірно завищеним. Посилається на те, що ОСОБА_8 страждає на гіпертонічне захворювання і щомісячно витрачає кошти на лікування за призначенням лікарів.

- обвинувачена ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції змінити в частині стягнення з неї на користь потерпілого 148 461, 65 гривень та зменшити розмір заподіяної моральної шкоди до 50 000 гривень та відрахувати з вказаної суми 25 000 гривень. Також просить скасувати рішення суду про позбавлення її права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги посилається на те, що судом у вироку не зазначено тяжкого наслідку, який він бере до уваги при визначенні такого розміру моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого був спочатку не таким тяжким, що він навіть відмовився від госпіталізації і на час скоєння ДТП вона була притягнута лише до адміністративної відповідальності.

- потерпілий ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_8 та не застосовувати відносно неї ст. 75 КК України. Також просить змінити вирок в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_9 до ПАТ « ХДІ страхування» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, задовольнивши в цій частині позовні вимоги на загальну суму 74 707, 62 гривень, яка потрібна йому на закупівлю слухового апарату.

В обґрунтування своїх вимог, ОСОБА_9 посилається на те, що ті пом`якшуючі обставини, на які посилався суд, не можуть бути визнані достатніми для звільнення обвинуваченої від відбуття покарання. Також потерпілий зазначає, що квитанції на оплату необхідної операції, а також на придбання слухового апарату ним не надані, оскільки не має можливості оплатити витрати в такому розмірі, хоча є такі призначення лікарів.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_11 та обвинувачена ОСОБА_8 підтримали свої апеляційні скарги, просили їх задовольнити; крім того просили застосувати до обвинуваченої положення пункту «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 року» та звільнити її від відбування призначеного покарання. Проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого заперечували.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 та просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційн.их скарг захисника, обвинуваченої та потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_9 надав заяву, в якій просив розглянути апеляційні скарги у його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами поданих апеляцій, колегія суддів прийшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація її дій в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_8 та на кваліфікацію її дій, не виявлено.

Як вбачається з вироку, при обранні обвинуваченій ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює, позитивно характеризується по місцю роботи і місцю проживання. Також судом було взято до уваги обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано не було взято до уваги посилання сторони обвинувачення та потерпілого щодо відсутності щирого каяття. Оскільки в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачена визнала свою вину, дала показання про обставини події так як вона їх спостерігала і жодного разу не заперечила свою винність у вчиненні вказаного злочину. Факт каяття підтверджується як сприяння в розкритті злочину, так і частковим відшкодуванням шкоди.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд при визначенні виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_8 дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України та призначив їй покарання з урахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, пом`якшуючих покарання обставин, даних про особу обвинуваченої, та призначив покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість призначення покарання ОСОБА_8 із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, звільнивши її з випробуванням, за наявності наведених у вироку обставин, що пом`якшують покарання. Так суд вірно врахував тяжкість злочину, ті обставини, що обвинувачена в судовому засіданні обвинувачена визнала свою вину, дала показання про обставини події, так як вона їх спостерігала і жодного разу не заперечила свою винність у вчиненні вказаного злочину, сприяла в розкритті злочину, частково відшкодувала шкоду, завдану злочином, суд вірно прийшов до висновку, що вона може стати на шлях виправлення без відбування основного покарання та звільнив її від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком.

На переконання колегії суддів, висновок суду першої інстанції щодо призначення обвинуваченій додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами не суперечить вимогам закону і прийняте з урахуванням суспільної небезпечності скоєного кримінального правопорушення, особи обвинуваченої, яка вину визнала повністю, ч. 2 ст. 286 КК України. Також судом вірно враховано характер порушення ПДД та наслідки, які наступили.

У зв`язку з вищевикладеним, доводи прокурора та потерпілого про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, та доводи обвинуваченої з приводу безпідставного застосування додаткового покарання та позбавлення обвинуваченої права керування транспортними засобами, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної і моральної шкоди, суд вірно частково задовольнив позовні вимоги, оскільки доводи позовних вимог потерпілого не підтверджені об`єктивними доказами фактично понесених збитків внаслідок спричинення тілесних ушкоджень та були заявленими у завищеному розмірі.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за змістом ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до вимог ст. 1195 ЦК України, фізична особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоров`я особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю лікування, придбання ліків, які визначаються на підставі довідок, рецептів лікарів, рахунками про їх вартість тощо.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що потерпілому ОСОБА_9 задовольняються лише ті позивні вимоги, які документально підтверджені, а що стосується стягнення 48 720 гривень, то з виписних епікризів, наданих потерпілим суду, не вбачається підстав. Рекомендація на слухопротезування надана ТОВ «Медлайф 777» але сам слуховий апарат потерпілим не був придбаний.

Отже витрати реально не понесено, що не створює у HDI ПАТ «ХДІ страхування» обов`язку відшкодовувати дану шкоду в порядку Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому в цій частині позову потерпілого судом обґрунтовано відмовлено. У разі, якщо потерпілим будуть понесені витрати на придбання слухового апарату та лікування, він може звернутися до суду із позовною заявою в порядку цивільного судочинства.

Що стосується стягнення 19340 гривень на рік на амбулаторний курс лікування, лікарських препаратів на суму 12962 гривні на рік на стаціонарний курс реабілітації, а також на операцію вартістю 9 500 гривень, то в судовому засіданні вірно встановлено, що потерпілому дійсно рекомендовано двічі на рік амбулаторний курс лікування вартістю 9670 гривень, двічі на рік стаціонарний курс лікування вартістю 6481 гривень та проведення операції вартістю 9500 гривень (а.п. 116-122), Потерпілим понесено витрати в загальній сумі 16151 гривень (а.п. 119). Ст. 24.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, то саме ця сума і вірно стягнута з HDI ПАТ «ХДІ страхування».

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, на думку колегії суддів, судом було обґрунтовано враховано характер та обсяг душевних та психічних страждань позивача, характер немайнових втрат. При цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливо оцінив моральну шкоду, спричинену позивачу протиправними діями відповідача в сумі 150 000 гривень без врахування суми 25000 грн., на яку вказує обвинувачена в апеляційній скарзі і на яку може бути зменшена сума стягнення моральної шкоди в порядку виконання вироку.

Доводи апеляцій обвинуваченої та її захисника в частині зменшення стягнення до 50000 грн. моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції об`єктивно розглянув цивільний позов потерпілого у відповідності до норм КПК України і вірно врахував характер та обсяг страждань, переживань, яких зазнав потерпілий, наявні докази, обставини кримінального провадження, доводи сторін і виходив із засад розумності, виваженості і справедливості.

Вирок суду першої інстанції є належно обґрунтованим, вмотивованим та законним.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Вирішуючи питання про задоволення клопотання сторони захисту про застосування до обвинуваченої положень п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», колегія суддів апеляційної інстанції приходить до наступного.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 №1810-VIII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до набрання ним чинності включно (ст.13 вказаного Закону).

Так, відповідно до п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних із позбавленням волі, підлягають особи, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

Згідно ч. 2 вказаного Закону, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 цього Закону).

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні в суді першої інстанції не було заявлено про доцільність звільнення обвинуваченої від покарання на підставі Закону України "Про амністію у 2016 році" з огляду на те, що обвинувачена має на утриманні мати ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на день набрання чинності цим Законом досягла 70-річного віку.

Згідно ст. 10 Закону України "Про амністію у 2016 році" виконання цього Закону покладається на суди. Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.
Обвинувачена ОСОБА_8 висловила свою згоду про застосування до неї амністії в клопотнні про застосування до неї амністії, а також просила про це під час судового засідання в суді апеляційної інстанції.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_8 амністії, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до неї не застосовувалась.

Приймаючи до уваги, що стороною захисту було надано докази на підтвердження того, що обвинувачена має на утриманні мати ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на день набрання чинності цим Законом досягла 70-річного віку і відповідно до акту від 02 травня 2018 року та довідки МКП "ЖСК" №2516 інших родинних стосунків не має і проживає одна, колегія суддів вважає, що на обвинувачену поширюється дія п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому вона підлягає звільненню від відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_11 , обвинуваченої ОСОБА_8 , а також потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2016 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.
Клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 про застосування до неї Закону України «Про амністію у 2016 році» задовольнити.

Звільнити обвинувачену ОСОБА_8 від основного та додаткового покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2016 рокуза ч.2 ст. 286 КК України, на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4