Справа № 676/6574/17
Провадження № 1-кп/676/119/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2018 року Кам`янець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янці-Подільському матеріали кримінального провадження, внесеного 25 жовтня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001891, про обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лісоводи Городоцького району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, пенсіонера, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 25 жовтня 2017 року близько 18 год. 50 хв., знаходячись у кімнаті житлового будинку домоволодіння по АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту із ОСОБА_5 , що виник на ґрунті застосування потерпілою методів виховання щодо її малолітньої доньки, а також на ґрунті тривалих неприязних відносин у зв`язку з проживанням останньої із сім`єю у будинку, штовхнув ОСОБА_5 руками у тулуб, від чого остання впала на ліжко. Після цього ОСОБА_8 умисно наніс декілька ударів руками в обличчя потерпілої, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді двох синяків в області верхньої губи справа, в підочній області справа у внутрішньому відділі, а також декілька ударів руками у тулуб потерпілої, завдавши потерпілій фізичної болі і не спричинивши тілесних ушкоджень. Після того як потерпіла встала із ліжка та намагалася втекти в іншу кімнату, ОСОБА_8 умисно наніс ОСОБА_5 декілька ударів невстановленими в ході досудового розслідування предметами по тулубу потерпілої, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді двох синяків в підключичній області зліва. Таким чином, ОСОБА_8 умисно заподіяв ОСОБА_5 вищевказані тілесні ушкодження у вигляді двох синяків в області верхньої губи справа, в підочній області справа у внутрішньому відділі, двох синяків в підключичній області зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Зазначеними вище умисними діями, які виразились в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

Допитаний в ході судового розгляду ОСОБА_8 винуватість у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та дав показання, що проживає спільно із дружиною та сім`єю доньки у одному будинку по АДРЕСА_1 . Донька проживає спільно і чоловіком, сином та донькою. У нього із донькою склалися неприязні стосунки на ґрунті спільного проживання, оскільки він вважає, що донька неправомірно упродовж тривалого часу мешкає у будинку, а також через те, що опікуном дружини визнано саме доньку, і остання, на думку обвинуваченого, витрачає на власні потреби пенсію дружини, годує дружину неякісною їжею. В день події він перебував в дома із дружиною та малолітньою онукою, яка зробила в кімнаті доньки безлад. Близько 19 год. повернулася донька із онуком, якого відразу донька завезла на інвалідному візку до своєї кімнати. Побачивши безлад, донька почала сваритися із малолітньою онукою, яка прибігла до нього у кімнату та сховалася від матері за дружину. ОСОБА_5 прибігла та схопила доньку, хотіла її відлупцювати. Він поросив доньку відійти і після цього штовхнув її плечем, від чого донька впала на ліжко. При цьому, будь-яких ударів він їй не наносив, натомість донька побігла у кімнату та взяла в руки підлогові ваги, у зв`язку з чим він, побоюючись нанесення вагами йому ударів, схопив за ваги і знову плечем штовхнув доньку, він чого вона впала на ліжко. Дружина із онукою вибігли на вулицю, а він намагався забрати ваги. ОСОБА_5 декілька разів наносила йому удари ногами по тулубу та лице. Вирвавши із ріку ваги, він кинув їх у кутку на купу білизни. Донька зігнулася і хотіла знову взяти ваги, проте він її штовхнув і сказав, щоб вона не брала ваги. Після цього донька забігла до себе в кімнату і взяла в руки праску. Онук почав кричати їй, щоб вона не брала праску, тому він, побоюючись за власну безпеку, утримував ручку дверей. В цей час ОСОБА_5 намагалася відкрити двері, тягнучи їх у власну сторону. Після того як він пустив дверну ручку, ОСОБА_5 сильно шарпнула за ручку і дарилася головою в праску. Після цього ОСОБА_5 почала плакати, і він вийшов на вулицю. Після цього він у будинок до приїзду працівників поліції не заходив.

Незважаючи на невизнання свої вини обвинуваченим ОСОБА_8 , його винуватість у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується сукупністю доказів, наданих стороною обвинувачення та досліджених відповідно до ст.23 КПК України судом безпосередньо в ході судового розгляду.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 дала показання про те, що в день події близько 19 год. вона разом із сином, який є інвалідом з дитинства та пересувається на інвалідному візку, приїхали із коледжу, де він навчається, додому. Вона відразу сина завезла до кімнати. В кімнаті вона виявила безлад, який зробила донька, у зв`язку з чим вона почала із нею сваритися. Донька вибігла із кімнати до батьків, які мешкають в кімнаті поруч. Вона також пішла за донькою, оскільки хотіла посварити її за вчинений безлад. Мати сказала батькові, що вона буде бити доньку, що батькові не сподобалося. Коли вона взяла дитину за руку щоб завезти до своєї кімнати, батько руками штовхнув її у груди, від чого вона впала на ліжко. Після цього батько почав наносити їй руками удари у тулуб, живіт, обличчя, вона кричала і просила його не бити. Після того як вирвалася, почала втікати у кімнату, проте батько продовжував наносити їй удари, порвав футболку і бюстгальтер, ударив по спині, а також наніс декілька ударів вагами, намагався відкрити двері, які вона утримувала за ручку. Син в цей час перебував у кімнаті і кричав до батька, щоб він не бив її. Після цього вона викликала працівників поліції та швидку допомогу.

Допитаний під час судового розгляду неповнолітні свідок ОСОБА_9 підтвердив показання потерпілої ОСОБА_5 . Із його показань судом встановлено, що в день події мати привезла його із коледжу додому, де відразу завезла на візку у кімнату. Оскільки молодша сестра вчинила безлад у кімнаті, мати почала із нею сваритися. Сестра вибігла до іншої кімнати, де мешкають його дід та бабуся. Мати побігла за сестрою і там продовжувала сваритися. Тоді ж він безпосередньо чув, як мати почала кричати та просити діда, щоб він її не бив, він чув, як дід наносив матері ляпаси по обличчю, удари по тілу, звуки боротьби між ними, мати плакала, кликала на допомогу, верещала від болю. Він кричав, щоб дід не чіпав маму. Після цього, мати забігла у кімнату і стала зачиняти двері, в цей час через отвір дід наніс удар підлоговими вагами у праве передпліччя, а також намагався вдертися до кімнати, але мати тримала ручку дверей. Невдовзі дід вибіг на вулицю. Мати викликала поліцію та швидку допомогу. Після події на обличчі матері він бачив підбиту щелепу, мати плювалася кров`ю, на матері він також бачив порвану футболку та бюстгальтер, мати жалілася на болі в районі сечового міхура. Також свідок в суді заперечив ту обставину, що мати тримала в руках праску з метою вдарити діда.

Як встановлено із показань допитаної в ході судового розгляду за клопотанням сторони захисту свідка ОСОБА_10 , в день події вона як фельдшер у складі бригади швидкої допомоги приїхала на виклик до будинку обвинуваченого. На місці події дізналася від учасників конфлікту про сварку та бійку між батьком і донькою. Батько скаржився на тиск і біль у серці. Після вимірювання тиску батьку дала таблетку. Потерпілу ОСОБА_5 вона не оглядала, оскільки остання зачинилася в кімнаті. Після того, як потерпіла все ж таки на їх прохання відчинила двері, у кімнаті вона побачила потерпілу ОСОБА_5 , яка була дуже схвильована, її старшого сина на інвалідному візку та малолітню доньку. На потерпілій вона побачила роздерту футболку, а також потерпіла скаржилась на біль у щелепі зліва, обличчя було червоне. Будь-яких слідів на обличчі потерпілої не бачила, оскільки ОСОБА_5 відмовилась від огляду. На їхнє прохання поїхати до травмпункту потерпіла спочатку відмовлялася, а згодом погодилася. Вони довго очікували її, проте згодом потерпіла відмовилася їхати до травмпункту. В будинку все було розкидане, перевернуте.

Допитана в суді свідок ОСОБА_11 підтвердила ту обставину, що спільно із ОСОБА_10 виїжджала на місце події за повідомленням про сімейну сварку. Обставин події вона не запам`ятала.

За даними висновку експерта №814 від 31 жовтня 2017 року (а.м.к.п.15) при проведенні експертизи, яка розпочата 27 жовтня 2017 року о 10 год. 50 хв. та закінчена того ж дня, у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді двох синяків в області верхньої губи справа, в підочній області справа у внутрішньому відділі, двох синяків в підключичній області зліва, які могли утворитися внаслідок чотирьох разової дії тупих твердих предметів по механізму «удар» біля 2-3 діб тому назад від моменту проведення судово-медичної експертизи і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень (згідно із п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року).

При цьому, допитаний за клопотанням прокурора в порядку ст.356 КПК України судово-медичний експерт ОСОБА_12 дав роз`яснення зазначеного вище висновку експерта та в судовому засіданні підтвердив ту обставину, що виявленні у ОСОБА_5 тілесні ушкодження могли бути отримані останньою в день та час події, тобто близько 19 год. 25 жовтня 2017 року, про що свідчать синюшно-фіолетовий колір синців.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 10 листопада 2017 року (а.м.к.п.26) та відеозапису вказаної слідчої дії (а.м.к.п.27), який було продемонстровано в залі судового засідання в порядку ст.359 КПК України, судом встановлено, що з участю потерпілої ОСОБА_13 проведено слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення відомостей, які отримані під час допиту потерпілої ОСОБА_5 . В ході слідчого експерименту потерпіла розповіла та відтворила на місці події, яким саме чином їй були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_8 . Зазначені показання аналогічні тим, які потерпіла надала в судовому засіданні.

Відповідно до висновку експерта №894 від 10 листопада 2017 року (а.м.к.п.29) тілесні ушкодження у ОСОБА_5 у вигляді двох синяків в області верхньої губи справа, в підочній області справа у внутрішньому відділі, двох синяків в підключичній області зліва, могли утворитися внаслідок дії тупих твердих предметів по механізму «удар» при обставинах, вказаних потерпілою при проведенні слідчого експерименту.

За даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25 жовтня 2018 року слідчий СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_14 в день події відібрав усну заяву в потерпілої ОСОБА_5 про те, що 25 жовтня 2018 року близько 19 год. в м. Кам`янці-Подільському ОСОБА_8 в приміщенні будинку АДРЕСА_1 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження (а.м.к.п.10).

Як встановлено із довідки Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області №4819/01/108-2018 від 12 квітня 2018 року згідно із бази ІІПС «Армор» 25 жовтня 2017 року в ЖЕО Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області за №11840 з лінії «102» зареєстроване звернення ОСОБА_5 про те, що 25 жовтня 2017 року близько 18 год. 50 хв. по пров. Топольського, 14 , ОСОБА_8 спричинив тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя доньці ОСОБА_5 (а.с.141-142), що підтверджує ту обставину, що саме потерпіла ОСОБА_5 звернулася на лінію «102» із заявою про спричинення їй тілесних ушкоджень, а також із вказаної інформації судом встановлено, що конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 мав місце 25 жовтня 2018 року близько 18 год. 50 хв.

При цьому, судом не враховуються показання обвинуваченого ОСОБА_8 про непричетність до спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 , оскільки зазначені показання судом оцінюються як спосіб захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності. Так, показання обвинуваченого про те, що він не наносив удари потерпілій, а лише декілька разів штовхнув її плечем, захищав дитину від протиправних дій матері, що потерпіла сама собі спричинила пошкодження, намагаючись відчинити двері, які він утримував, з метою нанести тілесні ушкодження праскою, а також про те, що тілесні ушкодження потерпіла могла отримати раніше чи пізніше за невідомих йому обставин, на переконання суду, спростовуються сукупністю безпосередньо досліджених судом доказів, які у взаємозв`язку доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_5 в ході судового розгляду провадження підтвердила ту обставину, що саме ОСОБА_8 їй були спричинені тілесні ушкодження. Ці показання підтвердив неповнолітній свідок ОСОБА_9 , який перебував у сусідній кімнаті і безпосередньо чув звуки сварки, згодом звуки ударів та крики матері, волання останньої про допомогу, а також бачив, як мати втікала від ОСОБА_8 до кімнати, намагаючись зачинити двері. Тоді ж побачив, як ОСОБА_8 наніс ОСОБА_13 удари підлоговими вагами. Підтвердив, що після події мати скаржилася на болі у щелепі, в районі сечового міхура, на матері була порвана футболка та бюстгальтер, мати випльовувала кров.

Факт спричинення саме під час сварки тілесних ушкоджень підтвердила свідок ОСОБА_10 , яка в суді дала показання, що під час перебування за місцем проживання потерпілої за її викликом у складі бригади швидкої допомоги ОСОБА_5 скаржилася їй на болі в районі щелепи, потерпіла була схвильована, обличчя було червоне, на ній була порвана футболка. Натомість ОСОБА_8 скаржився лише на високий тиск та болі у серці.

Вказані показання потерпілої ОСОБА_5 та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 судом оцінюються як належні докази, оскільки вони прямо (показання потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_9 ) чи непрямо (показання свідка ОСОБА_10 ) підтверджують подію кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_8 .

Також вказані показання судом визнаються допустимими доказами, оскільки вони були отримані у порядку, встановленому КПК України, зокрема, з дотриманням вимог ст.ст. 352, 353, 354 КПК України щодо допиту свідків, потерпілого та неповнолітнього свідка в судовому засіданні, наданням можливості стороні захисту перехресного допиту свідків та потерпілої, а також свідок ОСОБА_10 була викликана для допиту саме за клопотанням сторони захисту на підставі інформації, отриманої стороною захисту під час судового розгляду. При цьому, судом не приймаються до уваги доводи обвинуваченого про те, що йому не було надано можливості перехресного допиту свідка ОСОБА_9 , оскільки така можливість ним була реалізована 14 грудня 2017 року в ході судового розгляду у проміжок часу з 15 год. 59 хв. до 16 год. 11 хв.

Більш того, ці показання оцінюються судом як достовірні, оскільки підстав сумніватися у їх правдивості судом не встановлено. Зокрема, хоча й потерпіла ОСОБА_5 перебуває у неприязних відносинах із обвинуваченим, проте її показання підтвердили свідки ОСОБА_9 , який є близьким родичом як потерпілої, так і обвинуваченого, а також свідок ОСОБА_10 , яка не перебуває у неприязних стосунках із обвинуваченим.

Більш того, показання потерпілої і свідків щодо отримання потерпілою тілесних ушкоджень за обставин, які вона зазначає, об`єктивно підтверджується висновком судово-медичних експертиз №814 від 31 жовтня 2017 року та №894 від 10 листопада 2017 року. Вказані висновки експертів судом оцінюються як належні докази, оскільки вони прямо підтверджують подію кримінального правопорушення, зокрема визначають наслідки злочину у виді отриманих потерпілою ОСОБА_5 тілесних ушкоджень спричинених діями обвинуваченого ОСОБА_8 , а також спосіб його вчинення.

Зазначені докази визнаються допустимими, оскільки експертизи проведені особою, яка може бути згідно із ст.69 КПК України експертом у кримінальному провадження, експерт був залучений з дотриманням на час призначення експертизи вимог ст.ст.242-244 КПК України, зазначені тілесні ушкодження експерт сприймав особисто на підставі огляду потерпілої, висновок експерта відповідає вимогам ст.ст.101-102 КПК України. Висновок експерта №894 від 10 листопада 2017 року ґрунтується на допустимих доказах даних слідчого експерименту, проведеного 10 листопада 2018 року.

Також судом визнається належним доказом фактичні дані, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 10 листопада 2017 року та відеозаписі вказаної слідчої дії, оскільки вони прямо підтверджують обставини події кримінального правопорушення, і зокрема, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину. Також цей доказ визнається судом допустимим, оскільки слідча дія проведена з дотриманням вимог ст.240 КПК України. При цьому, потерпіла зазначила в судовому засіданні, що їй та іншим учасникам перед проведенням слідчої дії було роз`яснено права та обов`язки, а також вона надала добровільну згоду на проникнення до її житла при проведенні слідчої дії. Вказані обставини також встановлені судом із відеозапису слідчої дії під час демонстрації в залі судового засідання в порядку ст.359 КПК України.

При цьому, доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 вчинив діяння в стані необхідної оборони внаслідок захисту малолітньої онуки судом не приймаються до уваги, оскільки судом не встановлено тієї обставини, що ОСОБА_5 вчиняла будь-яке суспільно-небезпечне діяння відносно малолітньої доньки. Зокрема, дії потерпілої, які полягали у тому, що вона сварилася на доньку та намагалася за руку завести її до іншої кімнати, не є протиправними та суспільно-небезпечним.

Також судом не приймаються до уваги доводи сторони захисту про те, що потерпіла могла отримати тілесні ушкодження раніше події, про що свідчать дані судово-медичної експертизи, оскільки в судовому засіданні допитаний експерт ОСОБА_12 підтвердив ту обставину, що ОСОБА_5 могла отримати виявлені ним безпосередньо тілесні ушкодження в день та час, зазначені в обвинувальному акту, тобто близько 19 год. 25 жовтня 2018 року. Більш того, судом не встановлено будь-яких даних про те, що виявлені експертом у потерпілої тілесні ушкодження могли бути отримані нею за інших обставин, відтак вказані доводи сторони захисту судом оцінюються як спосіб захисту.

Не беруться до уваги і доводи сторони захисту про те, що свідок ОСОБА_10 заперечила факт наявності у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, оскільки свідок в судовому засіданні повідомила, що не бачила тілесних ушкоджень, оскільки потерпіла відмовилася від огляду. Проте, підтвердила, що бачила на потерпілій роздерту футболку, обличчя у неї було червоне від хвилювання, а також потерпіла скаржилась на біль у щелепі зліва. Натомість, свідок не зазначала в категоричній формі на те, що у ОСОБА_5 були відсутні будь-які тілесні ушкодження. Більш того, в ході допиту з метою роз`яснення висновку судово-медичної експертизи експерт ОСОБА_12 зазначив, що прояв синців залежить від таких факторів, як сила удару, місця розташування, від характеру м`яких тканин, тому можуть проявлятися відразу, або ж через певний проміжок часу.

Також судом не беруться до уваги та визнаються недопустими наступні докази:

-показання свідка ОСОБА_14 , який, будучи слідчим СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області у складі слідчо-оперативної групи виїжджав на виклик потерпілої ОСОБА_5 , проте не був безпосереднім очевидцем події, а хоча й в суді зазначив, що потерпіла вказувала на те, що саме ОСОБА_8 їй спричинив тілесні ушкодження, проте згідно із ч.7 ст.97 КПК України у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

-показання свідка ОСОБА_15 , який не був безпосереднім очевидцем події, проте повідомив суду обставини події зі слів потерпілої ОСОБА_5 , оскільки вказаний свідок не допитувався під час досудового розслідування і стороні захисту стороною обвинувачення не надавався доступ до фактичних даних допиту вказаного свідка, натомість положеннями ч.12 ст.290 КПК України передбачено, що якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як доказ.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд прийшов до переконання, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , мало місце, що воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а також, що обвинувачений ОСОБА_8 винен у його вчиненні, за що підлягає покаранню. Судом зазначені вище умисні дії ОСОБА_8 , які виразились в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_5 , кваліфікуються як кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

Разом з тим, на думку суду прокурор в обвинуваченні неправильно зазначив місце вчинення ОСОБА_8 злочину, зазначивши, що подія була у будинку АДРЕСА_2 , в той час яка із показань потерпілої ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_8 судом встановлено, що подія відбулася у житловому будинку домоволодіння по АДРЕСА_1 . Крім того, із довідки Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області №4819/01/108-2018 від 12 квітня 2018 року встановлено, що ОСОБА_5 звернулася із повідомлення на лінію «102» 25 жовтня 2017 року близько 18 год. 50 хв., у зв`язку з чим, із врахуванням її показань, що вона відразу ж після події по телефону звернулася до поліції, суд вважає за необхідне уточнити також і час вчинення злочину, зазначивши, що злочин вчинено близько 18 год. 50 хв.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд на підставі ст.ст.65,66-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно із ч.2 ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості. Крім того, ОСОБА_8 є особою похилого віку, пенсіонером, раніше не судимий, про що свідчить досліджена судом інформація ОСК ГУНП в Хмельницькій області та ОСК МВС України (а.м.к.п.31), відповідно до довідок Кам`янець-Подільської міської поліклініки №1 від 10 листопада 2018 року не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога (а.м.к.п.32-33), за місцем проживання характеризується позитивно (а.м.к.п.34). Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, відсутні.

Згідно із досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації - Кам`янець-Подільського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення оцінено як середній, з урахуванням особи обвинуваченого, його віку та санкції ч.1 ст.125 КК України, уповноважений орган з питань пробації не розглядав питання можливості виправлення обвинуваченого з ізоляцією від суспільства чи без такої.

З урахуванням викладеного, на переконання суду ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, оскільки таке покарання буде відповідати цілям покарання, передбаченим ч.2 ст.50 КК України, зокрема, є пропорційною карою за вчинений злочин та є достатнім для виправлення засудженого, а також буде запобігати вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Речові докази відсутні.

Документи: матеріали висновку №3635 від 30 жовтня 2017 року після набрання вироком законної сили підлягають поверненню до Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області, оскільки вони не є речовими доказами, а відповідно до п.7 ч.9 ст.100 КПК України в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання залишаються лише документи, що є речовими доказами.

Процесуальні витрати відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись ст.ст.366-371,373-375 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Речові докази відсутні.

Документи: матеріали висновку №3635 від 30 жовтня 2017 року після набрання вироком законної сили повернути до Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області

Процесуальні витрати відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок подається через Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області до Апеляційного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Кам`янець-Подільського
міськрайонного суду
Хмельницької області ОСОБА_1