АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1507/18 Справа № 192/705/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
Головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
розглянувши 24 липня 2018 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення,-
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою суду було відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, мотивоване тим, що останній своєю нестабільної поведінкою на даний час виправлення не довів.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить застосувати до нього 81 КК України, мотивуючи, що суд не взяв до уваги визнання ним вини, відсутність порушень режиму утримання, наявність підтримки рідних, працевлаштування та заохочень. Також вказав, що приймає участь у гуртку Духовне відродження, вчився та отримав професію токаря, приймаю участь у ремонтних роботах.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги засудженої та просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше половини строку покарання за злочин середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин і не менше двох третин строку покарання за умисний тяжкий злочин.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст. 81 КК України).
З матеріалів судового провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 відбув 3/4 частини строку покарання, працевлаштований в Солонянській виправній колонії №21 з липня 2016 року по теперішній час днювальним КДіР. На даний період часу має п`ять заохочень. У 2018 році заохочень немає. Крім того, засуджений за весь період відбування покарання має одне стягнення за порушення режиму утримання, застосоване 05 листопада 2015 року у виді догани, а також притягувався 23 грудня 2016 року до відповідальності за порушення режиму утримання.
Відмовляючи у задоволенні клопотання суд врахував те, що засуджений за весь період відбування покарання характеризувався посередньо і добре, приймав участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, приймав участь в роботі самодіяльних організацій, але не постійно, також приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу, однак нестабільна поведінка засудженого не може бути визнана як сумлінна за весь період покарання. Крім того встановлено, що хоч засуджений і належно ставиться до праці, однак наявні в нього заохочення мають разовий, а не систематичний характер і є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.
Отже, відповідно до вимоги ч.2 ст. 81 КК України, суд дійшов обґрунтованого і законного висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення, а тому на даний час не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, з чим погоджується колегія суддів, оскільки такий висновок відповідає матеріалам справи.
Відповідно до ч.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого під час відбування покарання є зразковою та свідчить про становлення його на шлях виправлення, та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2018 року, якою було відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4