Провадження № 1-кп/761/2000/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року

Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду під час підготовчого судового засідання кримінальне провадження № 0009089 щодо обвинуваченої

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Донецьк, громадянка України, з вищою освітою, не працюючої, заміжня, раніше не судима, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.3 ст.191 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадження суду на розгляд надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.3 ст.191 КК України.

Прокурор просив призначити справу до розгляду, уважаючи, що обвинувальний акт складено у відповідності до вимог КПК, підстави для закриття провадження відсутні, за територіальністю провадження підлягає розгляду Шевченківським районним судом м. Києва.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти призначення судового розгляду, вважав, що вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, з підстав не відповідності вимогам ст.291 КПК.

Обвинувачена підтримала думку свого захисника.

Суд, вивчивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку сторони обвинувачення та сторони захисту встановив наступне.
Так, у відповідності з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Згідно з зазначеною нормою закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1)фактичних обставин кримінального правопорушення;

2)правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);

3) формулювання обвинувачення.

Під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Визначаючи основні терміни КПК, у пункті 13 частини першої статті З законодавець виклав загальне, незалежно від стадій кримінального провадження, поняття обвинувачення, яким є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Втім, вказаний акт не відповідає вимогам закону з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту даного обвинувального акту при викладенні фактичних обставин та формулюванні обвинувачення слідчим та прокурором застосовано таблична форма викладення даних, яка не розкриває суті обвинувачення, не містить даних, що є об`єктивною та суб`єктивною складовою складу злочину, що інкримінується обвинуваченій ОСОБА_5 .

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини закріплено право особи на справедливий суд пунктом 3 якої передбачене право особи бути негайно і детально проінформованим про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Численні рішення Європейського суду з прав людини, що є часткою національного законодавства, неодноразово констатували факти порушення права на захист, з огляду на відсутність конкретного обвинувачення.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що в тексті підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення Суду від 19 грудня 1989 року в справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82 п. 79).

Також Європейський суд констатував, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення Суду від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 52).

Отже, в контексті зазначених рішень, які кореспондуються з такими загальними засадами кримінального провадження, як законність забезпечення права на захист верховенство права, обвинуваченому повинно бути в доступній і зрозумілій формі повідомлено про конкретне обвинуваченням з визначенням: події кримінального правопорушення (часу, місця, способу вчинення злочину), форми вини, мотивів і мети вчинення злочину, виду і розміру шкоди, завданої злочином та інше.

Таким чином, обвинувальний акт повинен бути викладений у такий спосіб, щоб його зміст відповідав вимогам ст.291 КПК України за структурою, послідовністю викладення, наявністю обов`язкових елементів: викладення фактичних обставин, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення.

Підсумовуючи вищевикладене, з метою недопущення порушення загальних засад кримінального провадження, стандартів практики Європейського суду з прав людини, стороні обвинувачення слід усунути вказані недоліки, привести у відповідність обвинувальний акт у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства.

За таких умов, суд вважає, що даний обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору.
Повернення перевіреного судом обвинувального акта разом з додатками прокурору буде відповідати вимогам статті 2 КПК України, за якою завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 314, 369 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0009089 щодо обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.3 ст.191 КК України повернути прокурору Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 26.10.2018 о 8.00 годині.

Суддя: