Номер провадження: 11-сс/785/1612/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2018 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №000527 від 14 липня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2018 року було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на 59 днів без визначення розміру застави до 19 год. 10 хв. 19 листопада 2018 року в межах строку досудового розслідування.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки:

- прокурор не довів існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України на які слідчий посилався у своєму клопотанні;

- під час розгляду клопотання слідчого прокурор не обґрунтував чому інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного;

- слідчий суддя залишив поза увагою те, що підозрюваний ОСОБА_8 активно співпрацює зі слідством, визнає свою провину у вчиненому злочині, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання та сім`ю, на теперішній час перебуває на амбулаторному лікуванні.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з цим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався вищевикладених вимог КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване та законне судове рішення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за наступних обставин.

14 липня 2018 року о 12 год. 58 хв. ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автопоїздом у складі тягача «DAF FT 95 XF 480», р/н НОМЕР_1 , з напівпричепом-бортовим «FRUEHAUF», р/н НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_10 , рухався в умовах необмеженої видимості по асфальтованому, сухому, дорожньому покриттю автодороги «Київ-Одеса», з боку міста Київ у напрямку міста Одеса та за усною домовленістю з останнім перевозив на даному транспортному засобі 23 500 кг зерна.

Наближаючись до стаціонарного посту патрульної поліції, рухаючись на 449 км + 125 метрів зазначеної автодороги в Біляївському районі Одеської області, на прямій рівній ділянці, де організований двосторонній рух і проїзна частина має по три смуги руху у протилежних напрямках, що поділені бетонною огорожею по середині проїзної частини та позначені відповідною дорожньою розміткою 1.1. і 1.5., у правій смузі свого напрямку руху, зі швидкістю близько 60-70 км/год, водій ОСОБА_8 вирішив підготувати для можливої перевірки працівниками поліції документи на вантаж, проте вкрай уважним не був, заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації не вжив, чим виявив злочинну самовпевненість, під час руху відволікся від керування транспортним засобом, перевів погляд з проїзної частини на документи, які деякий час правою рукою діставав з бардачку передньої панелі кабіни, за дорожньою обстановкою та її зміною не слідкував, внаслідок чого, не впорався з керуванням, виїхав за межі проїзної частини на праве за ходом руху узбіччя, де допустив наїзд передньою частиною тягача «DAF FT 95 XF 480» на задню частину автомобіля «CITROEN C4 PICASSO», р/н « НОМЕР_3 », який був припаркований за межами проїзної частини.

Після наїзду автомобіль «CITROEN C4 PICASSO» відкинуло у правий за ходом руху кювет, де він кілька разів перекинувся, а автопоїзд також з`їхав у кювет.

В результаті ДТП малолітньому пасажиру автомобіля «CITROEN C4 PICASSO» ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку з її смертю на місці пригоди.

Пасажирам цього ж автомобілю ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в результаті ДТП були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, які були досліджені в судовому засіданні слідчим суддею, а саме:

-протоколом огляду місця ДТП від 14.07.2018 року та схемою до нього;

-показаннями потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ;

-показаннями свідка ОСОБА_10 ;

-показаннями підозрюваного ОСОБА_8 ;

-висновком експерта № 1222-2280/18 від 03.09.2018 року з встановлення причини смерті ОСОБА_15 ;

-висновком автотехнічної експертизи № 836-А від 07.09.2018 перевірки технічного стану автопоїзда;

-висновком автотехнічної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП № 837-А від 11.09.2018 року;

-висновком експерта № 1854 від 10.09.2018 року з встановлення тяжкості тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 ;

-висновком експерта № 1853 від 10.09.2018 з встановлення тяжкості тілесних ушкоджень у ОСОБА_13 ,

-іншими матеріалами кримінального провадження

Апеляційний суд вважає, що на етапі досудового розслідування, під час якого до підозрюваного обирався запобіжний захід, цих доказів було достатньо для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України відповідно до ст.12 КК України є тяжким та за його вчинення передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Таким чином, згідно з вимогами п.4 ч.2 ст.183 КПК України до ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський суд з прав людини зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Вказаний ризик підтверджується обставинами кримінального провадження, що у відповідності до вимог ст.178 КПК України мають бути враховані при обрані запобіжного заходу.

Так, апеляційний суд бере до уваги, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який призвів до загибелі малолітньої ОСОБА_11 та ще два потерпілих отримали тілесні ушкодження. Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя та здоров`я визнаються найвищою соціальною цінністю. Вказаний злочин ОСОБА_8 вчинив грубо нехтуючи Правилами дорожнього руху, керуючи вантажним автомобілем з напівпричепом, який сам по собі є джерелом підвищеної небезпеки.

Така безвідповідальна поведінка підозрюваного та його зухвале та легковажне ставлення до виконання та додержання Правил дорожнього руху призвели до загибелі людини та взагалі ставлять під загрозу життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху.

Викладені обставини свідчать про реальне існування ризику того, що ОСОБА_8 під тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі доведеності його вини, може вдатись до спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, апеляційний суд враховує і поведінку підозрюваного ОСОБА_8 після вчинення ДТП, який до теперішнього часу не вибачився перед потерпілими та не відшкодував їм моральну та матеріальну шкоду.

Крім того, апеляційний суд враховує, що підозрюваний офіційно не працевлаштований та раніше вже притягався до кримінальної відповідальності, хоча в силу ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи сторони захисту про необхідність застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою через наявність у нього міцних соціальних зв`язків, є необґрунтованими, а слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який керуючись положеннями п.2 ч.4 ст.183 КК України при застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки інкримінований йому злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України призвів до загибелі дитини.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2018 року, якою було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на 59 днів без визначення розміру застави до 19 год. 10 хв. 19 листопада 2018 року в межах строку досудового розслідування залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3