АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

потерпілої ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000858 від 28 березня 2014 року, за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, що зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року ОСОБА_10 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та виправдано, у зв`язку з не доведенням вчинення даного кримінального правопорушення. Цивільний позов у кримінальному провадженні залишено без розгляду.

Органами досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що 28 березня 2014 року приблизно о 16 годині 30 хвилин, знаходячись біля трансформаторної будки, що розташована поблизу будинку № 44-а по вул. Карла Маркса м. Павлограда, наздогнав потерпілу ОСОБА_12 , та підійшовши ззаду, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне, протиправне, відкрите заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, умисно, відкрито, повторно, став зривати з шиї ОСОБА_12 золотий ланцюжок, на якому знаходився золотий хрестик. ОСОБА_12 стала чинити опір та намагалася звільнитися від ОСОБА_10 , який утримував її за ланцюжок на шиї, однак останній з застосуванням фізичної сили, з силою смикнувши за прикрасу, зірвав з шиї ОСОБА_12 золотий ланцюжок, вартістю 12 217 грн., на якому знаходився золотий хрестик вартістю 1150 грн., заподіявши потерпілій ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 13367 грн. 60 коп.

Внаслідок своїх злочинних противоправних дій ОСОБА_10 при скоєнні відкритого викрадення майна ОСОБА_12 , а саме золотого ланцюжка з хрестиком, спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді саден в області шиї, які за своїм характером відносяться до ступеню легких.

Після чого ОСОБА_10 з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим майном за своїм розсудом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання, поклавши на останнього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Цивільний позов потерпілої прокурор просить задовольнити в повному обсязі. Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги, прокурор вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. На переконання прокурора, суд не надав належної оцінки доказам у кримінальному провадженні, необґрунтовано відкинув одні та надав перевагу іншим, при цьому не зазначивши у вироку мотиви свого рішення. Так, прокурор вважає, що показання обвинуваченого та свідків є суперечливими та неузгодженим між собою, а показання самої потерпілої , яка впізнала обвинуваченого, як особу, яка вчинила грабіж, та її матері, яка намагалась врегулювати конфлікт з обвинуваченим, виниклий з цього приводу, безпідставно не були враховані судом. Також, прокурор вказує на те, що вирок суду ґрунтується на доказах, які потерпіла просила визнати недостовірним в порядку ст. 96 КПК України. Серед іншого, прокурор також вважає, що судом першої інстанції було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки мотивувальна та резолютивна частина вироку містять у собі суперечності.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 , який підтримує державне обвинувачення у суді апеляційної інстанції, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, позицію обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, міркування потерпілої, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з положеннями, закріпленими у ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, що передбачає його ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, а також вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом доведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що при розгляді справи та прийнятті судового рішення судом першої інстанції не дотримано зазначених вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалений ним вирок не може вважатися законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, суд посилався на наявність доказів, які вказують на непричетність ОСОБА_10 до вчинення інкримінованого органами досудового розслідування кримінального правопорушення.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що безпосередніх очевидців події не було та єдиною особою, яка впізнала ОСОБА_10 була потерпіла.
З огляду на вказані обставини, з метою їх підтвердження або спростування, під час слухання справи, судом були допитані свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які вказали на наявність в обвинуваченого алібі, оскільки у день вчинення кримінального правопорушення вони ремонтували компресор.
Між тим, при ухваленні виправдувального вироку, суд першої інстанції належної оцінки показанням вказаних свідків не надав та обґрунтовуючи мотиви виправдання обвинуваченого не конкретизував, у зв`язку з чим він надає перевагу саме таким показанням, адже останні мають суттєві неточності та протиріччя.
Так, жоден із зазначених свідків не вказав, у зв`язку з чим вони запам`ятали події того дня, коли було вчинено кримінальне правопорушення відносно потерпілої, враховуючи те, що вони працювали разом та ремонтували компресор тривалий час.
Разом із цим, свідки чітко не вказали й на день вчинення правопорушення.
Таким чином, зазначені докази викликають сумнів щодо обґрунтованості висновків суду враховуючи те, що саме вони були покладені в основу вироку та за їх наявності суд критично оцінив решту доказів, які надано органом досудового розслідування на підтвердження причетності ОСОБА_10 до вчинення кримінального правопорушення.

Поряд із цим, колегія суддів звертає увагу, що положеннями ст. 373 КПК України чітко встановлено підстави для ухвалення виправдувального вироку, які суд першої інстанції також залишив поза своєю увагою. Як вбачається з вироку, зазначивши в мотивувальній частині як підставу для виправдання ОСОБА_10 недоведеність вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, в резолютивній частині вироку суд посилався на зовсім іншу підставу за якою виправдав обвинуваченого ОСОБА_10 , а саме у зв`язку з недоведенням вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Отже, суд в порушення положень ст. 374 КПК України, не зазначив у вироку чітких підстав виправдання обвинуваченого ОСОБА_10 , допустивши суперечності, в тому числі й невідповідності мотивувальної частини вироку його резолютивній частині.
Відповідно до ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входить порушення вимог вказаної вище статті кримінального процесуального закону, виходячи із загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України, згідно з якими до загальних засад відноситься законність, вказаний вирок відносно ОСОБА_10 підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно усунути зазначену вище неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи які викладені в апеляційних скаргах прокурора та потерпілого прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.7, 9, 370, 404, 405, 407, 409, 410, 411, 412, 415 КПК України, керуючись КПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді: