11-кп/775/150/2018(м)
225/3479/16-к

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 20 листопада 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Подільськ Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, до затримання проходив військову службу у військової частині НОМЕР_1 на посаді заступника командира батальйону, у військовому званні «майор», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 426, ч.1 ст. 121, ч.4 ст. 296 КК України та призначено йому покарання: за ч.1 ст. 426 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік, за ч.1 ст. 121 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 6 років, за ч.4 ст. 296 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Застосовано до ОСОБА_7 положення ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та повністю звільнено його від відбування призначеного покарання за дійсним вироком. Стягнувши з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні: за проведення судової балістичної експертизи №1786 від 30.09.2015 року в розмірі 1477 грн. 28 коп.; за проведення судової автотоварознавчої експертизи №1178 від 31.05.2016 року в розмірі 439 грн. 80 коп.; за проведення судової балістичної експертизи №1177 від 31.05.2016 року в розмірі 770 грн. 35 коп..

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, у період з квітня 2014 року по теперішній час з метою вчинення на території України терористичних актів та інших тяжких і особливо тяжких злочинів, на території України та Російської Федерації створено терористичні організації «Донецька народна республіка» (далі «ДНР») та «Луганська народна республіка» (далі «ЛНР»), діяльність яких спрямована на порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення, впливу на прийняття рішень, вчинення або не вчинення дій органами державної влади та органами місцевого самоврядування, службовими особами цих органів, об`єднаннями громадян.

13.04.2014 Радою національної безпеки і оборони України прийнято рішення, що введено в дію Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14.04.2014 та, відповідно до якого на території України розпочато проведення антитерористичної операції.

Наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 33/6/9 від 07.10.2014 районами проведення антитерористичної операції визначені території Донецької та Луганської областей.

Відповідно до ст.ст. 4, 5 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» до проведення антитерористичної операції залучено відповідні військові частини і підрозділи Збройних Сил України, що повинні забезпечувати із застосуванням наявних сил та засобів виконання завдань щодо припинення діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

26.05.2014 ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 06.05.2014 № 454/2014, ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 9 ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на військову службу під час мобілізації в особливий період у військовому званні «капітан» призваний громадянин України ОСОБА_7 .

Того ж дня, відповідно до мобілізаційного плану ОСОБА_7 для проходження військової служби направлено до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 батальйон територіальної оборони м. Кіровоград, на даний час НОМЕР_2 окремий мотопіхотний батальйон).

Згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 26.05.2014 № 13 капітана ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду начальника інженерної служби цієї військової частини.

З 14.07.2014 підрозділи військової частини польова пошта НОМЕР_1 (далі військова частина НОМЕР_1 ) почали виконувати службові (бойові) завдання в районі проведення антитерористичної операції на території м. Дзержинськ (з 2016 року м. Торецьк) Донецької області.

На підставі наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » № 30 від 06.08.2014 капітана ОСОБА_7 призначено на посаду командира роти охорони військової частини НОМЕР_1 .

Положеннями ст.ст. 3,19,21,28,29,68 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, бути заарештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом, підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність, повагу до її гідності, зобов`язана неухильно додержуватись Конституції та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст.ст. 3 - 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950, ратифікованої Україною 17.07.1997, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню, нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані , ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю, кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Боротьба з тероризмом відповідно до ст. 3 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» ґрунтується на принципі законності та неухильного додержання прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст.ст. 14, 15-1 вищевказаного Закону в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян. З метою захисту громадян, держави і суспільства від терористичних загроз у районі проведення довготривалої антитерористичної операції, як виняток, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом, може здійснюватися превентивне затримання осіб, причетних до терористичної діяльності, на строк понад 72 години, але не більше ніж на 30 діб , підставою для якого є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою терористичної діяльності.

При цьому, превентивне затримання здійснюється лише за вмотивованим рішенням начальника Головного управління (управління) Служби безпеки України або начальника Головного управління (управління) Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, у відповідній області, містах Києві та Севастополі за згодою прокурора та без ухвали слідчого судді, суду.

Посадові особи, залучені до проведення антитерористичної операції, у порядку ст. 15 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» мають право застосовувати відповідно до законодавства України зброю і спеціальні засоби; затримувати і доставляти в органи внутрішніх справ осіб, які вчинили або вчиняють правопорушення чи інші дії, що перешкоджають виконанню законних вимог осіб, залучених до антитерористичної операції, або дії, пов`язані з несанкціонованою спробою проникнення в район проведення антитерористичної операції і перешкоджання її проведенню; перевіряти у громадян і посадових осіб документи, що посвідчують особу, а в разі відсутності документів - затримувати їх для встановлення особи .

Згідно з вимогами ст.ст.9, 11, 16, 56 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі Статут внутрішньої служби), ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут), ОСОБА_7 , як військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути дисциплінованим, показувати приклад скромності і витримки, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників), поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків та протиправних дій, берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, утримувати свою зброю та доручену техніку у справному стані, неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї, під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку, негідних вчинків, дорожити честю і гідністю кожної особи, бути ввічливим у спілкуванні з іншими особами, виявляти особливу увагу до осіб похилого віку, жінок і дітей, сприяти захистові честі й гідності громадян, додержанню громадського порядку.

Відповідно до положень ст.ст. 20-22 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці під час виконання службових обов`язків мають право застосовувати заходи фізичного впливу, носити, зберігати та використовувати спеціальні засоби, а також зброю, якщо інші заходи виявилися неефективними або якщо через обставини застосування інших заходів є неможливим. Застосування зброї дозволяється лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Військовослужбовці мають право застосовувати спеціальні засоби, засоби фізичного впливу та зброю особисто або у складі підрозділу: для захисту свого здоров`я і життя, а також здоров`я і життя інших військовослужбовців і цивільних осіб від нападу, якщо іншими способами й засобами захистити їх у даній ситуації неможливо; для затримання особи, яку застали при вчиненні тяжкого злочину і вона намагається втекти або чинить збройний опір чи намагається втекти з-під варти, а також для затримання озброєної особи, яка загрожує застосуванням зброї та інших засобів, що становить загрозу для життя і здоров`я військовослужбовця чи інших осіб; для відбиття нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, а також для звільнення цих об`єктів у разі захоплення; у разі спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, якщо іншими способами і засобами неможливо припинити цю спробу.

Згідно зі ст. 24 Статуту внутрішньої служби про застосування фізичної сили та спеціальних засобів військовослужбовець доповідає своєму безпосередньому командирові (начальникові). Про поранення або смерть, що сталися внаслідок застосування фізичного впливу і спеціальних засобів, а також про всі випадки застосування зброї військовослужбовець зобов`язаний негайно і письмово повідомити свого командира (начальника), а командир (начальник) військової частини негайно доповідає безпосередньому командирові (начальникові), а також повідомляє відповідного прокурора або начальника органу управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України в гарнізоні.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

- в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладання на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності підрозділу;

- наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

- забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно зі ст. 30 Статуту внутрішньої служби, командир роти охорони ОСОБА_7 мав право віддавати підлеглому особовому складу роти охорони накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Відповідно до ст. 35 Статуту внутрішньої служби наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово.

Згідно зі ст. 36 Статуту внутрішньої служби ОСОБА_7 як командир підрозділу військової частини НОМЕР_1 відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Відповідно до ст. 58 Статуту внутрішньої служби капітан ОСОБА_7 повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Згідно зі ст.ст. 59, 111 - 112 Статуту внутрішньої служби, як командир роти ОСОБА_7 зобов`язаний:

- знати стан справ у дорученому йому підрозділі, вміло їм керувати як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань;

- встановлювати у підрозділі такий внутрішній порядок, який би гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України;

- показувати приклади дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів;

- постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права.

Згідно зі ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися всіх порядків і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

В порушення наведених вимог законодавства командир роти охорони військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_7 будучи обізнаним із вимогами вищевказаних нормативно - правових актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, які виразились у бездіяльності військової влади, передбачаючи і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи протиправно, з хибно зрозумілих інтересів служби, розуміючи незаконність дій підлеглих йому військовослужбовців роти охорони військової частини НОМЕР_1 , які у період з 29 серпня 2014 року по 4 вересня 2014 року безпідставно утримували на території місця дислокації роти охорони військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 пост № 2 роти охорони військової частини НОМЕР_1 жителів м. Дзержинська Донецької області ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не вжив заходів щодо припинення вказаних протиправних дій, наказ про звільнення вказаних осіб не віддав, до органу досудового розслідування про вчинення його підлеглим кримінального правопорушення не повідомив, хоча повинен був та мав таку можливість, внаслідок чого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були протиправно позбавлені волі та ізольовані від суспільства, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом їх правам та інтересам, закріпленим Конституцією України, зокрема праву на свободу, а також заподіяло істотну шкоду державі, що виразилася у підриві авторитету та престижу органів державної влади.

Так, близько 10 год. 00 хв. 29 серпня 2014 року напроти будинку АДРЕСА_3 на узбіччі зупинився транспортний засіб ВАЗ-21063, державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_8 , у якому також перебували громадяни ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

У той же час, повз зазначений автомобіль проходили військовослужбовці роти охорони військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які прибули в місто для придбання продуктів харчування для свого підрозділу.

Перебуваючи 29 серпня 2014 року поруч з вказаним автомобілем військовослужбовці ОСОБА_12 та ОСОБА_13 встановивши, що ОСОБА_8 знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, з метою усунення останнього від подальшого управління транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та запобігання настання можливих суспільно небезпечних наслідків від його дій, доставили ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до Дзержинського МВ ГУ МВС України в Донецькій області для притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності.

Прибувши до Дзержинського МВ ГУ МВС України в Донецькій області, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 повідомили співробітників правоохоронного органу про обставини управління ОСОБА_8 автомобілем у нетверезому стані, після чого працівниками міліції було вилучено у останнього посвідчення водія та складено протокол про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У подальшому, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , 29 серпня 2014 року на автомобілі «ВАЗ 21063», державний номер НОМЕР_3 близько 11 год. 50 хв. доставили ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 всупереч їх волі на територію посту №2 роти охорони військової частини НОМЕР_1 (далі Пост №2), розміщеного у с. Шуми Дзержинської міської ради Донецької області, де передали їх невстановленим слідством військовослужбовцям даної військової частини.

Цього ж дня, невстановлені військовослужбовці роти охорони військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на Посту №2, безпідставно затримали жителів м. Дзержинська Донецької області ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 та за допомогою клейкої стрічки скотчу, зв`язали останнім руки та демонструючи наявну у них вогнепальну зброю і, подавивши у такий спосіб волю вказаних осіб до опору, помістили їх у заздалегідь викопану ґрунтову яму, розміщену на території зазначеного Посту №2, у такий спосіб, позбавивши ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 змоги самостійно пересуватись та, погрожуючи застосувати вогнепальну зброю, незаконно утримували останніх.

Того ж дня, приблизно о 12.00 год. підлеглий ОСОБА_7 військовослужбовець роти охорони військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 зателефонував та повідомив останнього, що військовослужбовці ОСОБА_12 та ОСОБА_13 доставили на Пост № 2 трьох цивільних громадян.

У подальшому, близько 16.00 год., прибувши до Посту № 2, ОСОБА_7 побачив, що громадяни ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 перебувають у ґрунтовій ямі, зі зв`язаними скотчем руками та з мішками на головах під охороною підлеглих йому військовослужбовців, позбавлені можливості вільно пересуватися та залишити місце свого утримання.

При цьому, ОСОБА_7 знав про відсутність у ввіреному йому підрозділі будь-якого вмотивованого рішення (постанови) начальника Головного управління (управління) Служби безпеки України або начальника Головного управління (управління) Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, у відповідній області, містах Києві та Севастополі, яке погоджено з прокурором, або ухвали слідчого судді, суду про затримання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .

Разом з цим, капітан ОСОБА_7 , розуміючи протиправність дій його підлеглих, усвідомлюючи незаконність затримання та обмеження вільного пересування зазначених вище цивільних осіб, в порушення покладених на нього службових обов`язків, наказ про звільнення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 не віддав, хоча повинен був та мав таку можливість.

Цього ж дня ОСОБА_7 опитав затриману ОСОБА_9 щодо її участі або співпраці з представниками терористичної організації «ДНР» та додатково упевнившись у відсутності законних підстав для її затримання, усвідомлюючи, що ОСОБА_9 разом з іншими двома особами незаконно позбавленні волі, в порушення покладених на нього службових обов`язків, заходів до звільнення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 не вжив.

Разом з тим, ОСОБА_7 наказав підлеглому ОСОБА_14 передати затриманих до правоохоронних органів, не зазначивши строк і механізм виконання наказу та в порушення покладених на нього службових обов`язків, стан та порядок його виконання не контролював. Внаслідок такої бездіяльності ОСОБА_7 затримані продовжували перебувати в неволі.

В той же день, після 19 годин, більш точний час не встановлений, ОСОБА_7 знову прибув до місця утримання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 та побачивши, що вказані особи і надалі незаконно позбавленні волі у порушення своїх службових обов`язків наказ про звільнення вказаних осіб не віддав, заходів для виконання свого наказу про доставляння незаконно затриманих цивільних осіб, до правоохоронних органів, не вживав.

30 серпня 2014 року, за невстановлених обставин, в першій половині дня, невстановлені військовослужбовці роти охорони військової частини НОМЕР_1 доставили ОСОБА_9 до приміщення Дзержинського МВ ГУ МВС України в Донецькій області, таким чином звільнивши останню.

31 серпня 2014 року в першій половині дня, більш точний час не встановлений, на території Посту № 2 ОСОБА_7 опитав ОСОБА_8 з приводу водіння ним автомобільного транспорту у нетверезому стані, після чого у другій половині дня за наказом ОСОБА_7 невстановленими військовослужбовцями ОСОБА_8 був доставлений за територію посту № 2 на околицю с. Кірове Дзержинської міської ради (на теперішній час Торецької міської ради) Донецької області, де останнього звільнили з незаконного утримання.

Надалі, 04 вересня 2014 року невстановлені слідством військовослужбовці за невстановлених обставин, звільнили ОСОБА_10 з ґрунтової ями Посту №2.

Внаслідок протиправної бездіяльності командира роти охорони військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_7 , громадянка ОСОБА_9 була незаконно позбавлена волі упродовж доби, тобто з 29 серпня 2014 року до 30 серпня 2014 року, громадянин ОСОБА_8 з 29 серпня 2014 року до 31 серпня 2014 року, громадянин ОСОБА_10 з 29 серпня 2014 року по 4 вересня 2014 року, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом їх правам та інтересам закріпленим в Конституції України, зокрема праву на свободу, а також заподіяло істотну шкоду державі, яка виразилася у підриві авторитету та престижу органів державної влади.

Крім того, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 150 від 01.11.2014 ОСОБА_7 призначений на посаду командира мотопіхотної роти даної частини та згідно наказу Міністра оборони України від 3.11.2014 № 663 останньому присвоєно військове звання «майор».

Проте, в порушення Конституції України та статутних вимог, передбачених п.п. 22,24 Статуту внутрішньої служби, майор військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 3 грудня 2014 року протиправно шляхом застосування фізичного впливу заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження громадянину ОСОБА_15 за наступних обставин.

Близько 18 години 3 грудня 2014 року поблизу будинку АДРЕСА_4 , між ОСОБА_16 та її співмешканцем ОСОБА_17 виник побутовий конфлікт, у ході якого останній відібрав у ОСОБА_16 мобільний телефон, а також ключі від квартири, де вони спільно проживали, після чого залишив місце конфлікту.

Через деякий час знаходячись поблизу вищевказаного будинку ОСОБА_16 познайомилася з 4 невстановленими слідством особами, яким вона розповіла про конфлікт з ОСОБА_17 , у зв`язку з чим вона не в змозі потрапити додому.

У подальшому один з цих осіб у ході телефонної розмови зі своїм знайомим майором ОСОБА_7 повідомив останньому про цей факт.

Близько 21 години 3 грудня 2014 року командир мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, на легковому автомобілі Audi, темного кольору, прибув до будинку АДРЕСА_4 , де біля першого під`їзду побачив ОСОБА_16 , у якої він з`ясував обставини конфлікту з ОСОБА_17 , а також дізнався про можливе місцезнаходження останнього у громадянина ОСОБА_18 , який проживає у цьому ж будинку, в кв. АДРЕСА_5 .

Відразу після цього, ОСОБА_7 дістав з вказаного транспортного засобу штатну стрілецьку зброю пістолет АПС, спільно з ОСОБА_16 зайшов до будинку та піднявся до вказаної квартири.

У подальшому, оскільки двері до даного житлового приміщення були не замкнені, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_16 увійшов до квартири ОСОБА_15 та, побачивши його відпочиваючим на дивані, розбудив останнього.

Тоді ж, не отримавши чіткої відповіді від ОСОБА_15 щодо місцезнаходження ОСОБА_17 , у ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний умисел спричинити ОСОБА_19 тяжкі тілесні ушкодження та з метою виключення можливих свідків вчинення вказаного злочину він наказав ОСОБА_16 залишити квартиру, що останньою зроблено.

Відразу після цього, близько 21 год. 10 хв. 3 грудня 2014 року майор ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , діючи умисно, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, схопив лівою рукою ОСОБА_15 за одяг, а правою, в якій тримав пістолет, наніс не менше одного сильного удару в праву лобно-скроневу ділянку голови потерпілого, спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження у виді перелому кісток основи черепу в області передньої черепної ямки з переходом на задню стінку лівої верхньощелепної пазухи та забій м`яких тканин голови, які є небезпечними для життя в момент заподіяння.

Внаслідок заподіяної травми ОСОБА_15 втратив свідомість та впав, вдарившись потиличною ділянкою голови об тупий предмет із необмеженою поверхнею, отримавши тілесні ушкодження у вигляді перелому потиличної кістки з переходом на кістки основи черепу, вогнищевого забою речовини лобних та скроневих долів головного мозку, які є небезпечними для життя та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

В результаті отриманих тілесних ушкоджень у ОСОБА_15 розвинулися розлади особистості та поведінки органічного ґенезу з вираженим психоорганічним синдромом, тобто дії ОСОБА_7 спричинили психічну хворобу ОСОБА_15 .

Відразу після цього, майор ОСОБА_7 продовжив пошуки ОСОБА_17 у зазначеному будинку, однак, не знайшовши останнього, залишив місце події.

При цьому, про застосування фізичної сили та поранення ОСОБА_15 . ОСОБА_7 ні своєму безпосередньому командирові (начальникові), ні відповідному прокурору та начальнику органу управління ВСП ЗС України в гарнізоні не доповів.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 34 від 01.02.2015 ОСОБА_7 призначений на посаду заступника командира даної частини.

Діючи в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 22 Статуту внутрішньої служби, ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту майор ОСОБА_7 будучи достеменно обізнаним із положенням даних нормативно правових актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи протиправно, усупереч їх вимог, з мотивів явної неповаги до суспільства та із використанням вогнепальної зброї грубо порушив громадський порядок, що супроводжувалось особливою зухвалістю, за нижче наведених обставин.

Близько 21 год. 29 серпня 2015 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_7 маючи при собі ввірену йому вогнепальну зброю пістолет АПС НОМЕР_4 , споряджений бойовими набоями, перебував на території домоволодіння громадянина ОСОБА_20 за адресою: АДРЕСА_7 , де вживав з останнім та спільно з громадянином ОСОБА_21 спиртні напої.

Тоді ж, поблизу будинку ОСОБА_20 на автомобілі «Ніссан Терано-2» з номерним знаком НОМЕР_5 проїжджали військовослужбовці військової частини - польова пошта НОМЕР_6 ( НОМЕР_7 ОМПб) старші солдати ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які за наведених обставин здійснювали патрулювання тилових позицій свого підрозділу.

У цей же час, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, побачивши вказаний військовий автомобіль, бажаючи самоствердитись та продемонструвати перед громадянами ОСОБА_20 та ОСОБА_21 свою мниму особисту значимість та перевагу, діючи в порушення визначених Статутами Збройних Сил України підстав застосування зброї, дістав ввірену йому автоматичну вогнепальну зброю пістолет АПС НОМЕР_4 , споряджений бойовими набоями, підійшов до воріт та знаходячись у громадському місці поблизу будинку АДРЕСА_7 , де діючи безпідставно, умисно, з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи правила співжиття, взаємоповаги та засади моральності, супроводжуючи свою діяльність особливою зухвалістю, демонструючи вогнепальну зброю, яку тримав у правій руці, здійснив один неприцільний постріл в повітря з вказаного пістолета.

Почувши постріл, патрульні військовослужбовці військової частини польова пошта НОМЕР_6 (далі військова частина НОМЕР_6 ) ОСОБА_22 та ОСОБА_23 зупинились на проїжджій частині напроти будинку АДРЕСА_8 та вийшли із нього для з`ясування обставин порушення громадського спокою.

Далі майор ОСОБА_7 підійшов до військовослужбовців ОСОБА_22 і ОСОБА_23 та будучи з ними раніше не знайомим, за відсутності будь-яких протиправних дій з їх сторони, та з надуманих підстав, виражаючись на адресу останніх нецензурною лексикою, наказав їм залишити даний населений пункт, що вказані особи виконати відмовилися.

Відразу після цього, приблизно о 21 год. 29 серпня 2015 року ОСОБА_7 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, продовжуючи протиправність своїх умисних дій, з хуліганських мотивів, прагнучи протиставити себе суспільству та продемонструвати зневагу до оточуючих, зневажливо ставлячись до громадського порядку та існуючих у суспільстві правил поведінки і моральності, грубо порушуючи громадський порядок, із особливою зухвалістю, безпричинно, не маючи реальних приводів та підстав використання ввіреної зброї, із застосуванням вогнепальної зброї - пістолету АПС НОМЕР_4 здійснив не менше семи прицільних пострілів по правому та лівому заднім колесам автомобіля марки «Ніссан Терано-2», на якому прибули ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , пошкодивши їх, чим заподіяв матеріальні збитки військовій частині НОМЕР_6 на загальну суму 2 042,50 грн., створивши реальну загрозу для життя та здоров`я ОСОБА_22 і ОСОБА_23 , а також порушив відпочинок громадян ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які проживають за адресою: АДРЕСА_9 .

Відразу після цього, хуліганські дії ОСОБА_7 були припинені третіми особами.

Вилучений у ОСОБА_7 пістолет АПС серії НОМЕР_4 є нарізною вогнепальною зброєю, з якого були відстріляні 7 гільз, виявлені 30.08.2015 під час огляду місця події.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить призначити додаткову комісійну судово-медичну експертизу проведення якої доручити експертам Хмельницького обласного бюро СМЕ. Призначити судово-медичну експертизу тілесних ушкоджень отриманих ОСОБА_21 проведення якої доручити експертам Донецького обласного бюро СМЕ. Скасувати вирок суду першої інстанції та винести ухвалу про закриття справи за п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 426, ч.1 ст. 121, ч.4 ст. 296 КК України. Повернути ОСОБА_7 відеокамеру SONY HDR-CX240. Вказує на те, що обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин, що протирічить доказам, а обвинувачення містить скорочений виклад фактичних обставин, що не відповідає реальним подіям і зібраним під час судового слідства доказам, діяння не містять складу кримінального правопорушення, а кримінальне провадження ґрунтується на недопустимих доказах.

Заслухавши суддю-доповідача, промови учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції по винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджується наявними у матеріалах провадження доказами.

Проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку у вироку, суд обґрунтовано визнав винним ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 426, ч.1 ст. 121, ч.4 ст. 296 КК України та відповідно кваліфікував його дії.

Колегія суддів зазначає, що хоча обвинувачений не визнав вини в скоєних ним злочинах, однак перевіривши матеріали кримінального провадження колегією суддів встановлено, що вина обвинуваченого в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 426 КК України повністю підтверджується доказами, які містяться в матеріалах провадження, а саме:

- поясненнями потерпілої ОСОБА_9 з яких вбачається, що 29.08.2014 року після того, як їх затримали військові, їм зв`язали руки, наділи чорні пакети на голову та привезли до невідомого їй місця, там наказали спуститися до ями. Через годину-дві прийшов ОСОБА_26 , він так представився, зняв з її голови пакет та став допитувати про осіб, причетних до ДНР. Одному з солдат він наказав вдарити її прикладом між лопаток, щоб вона швидше згадувала. ОСОБА_26 все це знімав на відеокамеру чорного кольору, в цей час вона його добре бачила, тому й запам`ятала в обличчя. На прохання відпустити додому, він її попередив, що вона може звідти ніколи не вийти. Для військових ОСОБА_26 був старшим, вони називали його «батя». Наступного дня приблизно о 09.00 годині її забрали від хлопців і повели по ґрунтовій дорозі, з рук зняли скотч та зав`язали шнурком, посадили до автомобіля і привезли до якоїсь будівлі, шнурівку та пакет з голови зняли. Підійшовши до вікна, вона зрозуміла що знаходиться в міліції. В міліції знов опитали з приводу ДНР, показали фото, сказали, що її привезли з «передовій», потім відпустили додому. Вона зрозуміла, що військовим була потрібна машина, тому їх і затримали.

- поясненнями потерпілого ОСОБА_8 з яких вбачається, що 29.08.2014 року після того, як їх затримали військові, їм зв`язали руки, наділи чорні пакети на голову та привезли до невідомого йому місця, там наказали спуститися до ями, також повідомили, що необхідно чекати приїзду ОСОБА_26 , який у всьому розбереться. Через деякий час він чув, що ОСОБА_9 допитували про ДНР, приподнявши мішок головою об землю та через щілину побачив ОСОБА_7 , який знімав на камеру ОСОБА_9 .. ОСОБА_26 підходив та відходив, військові його боялися. ОСОБА_9 просилася, щоб її відпустили, але ОСОБА_7 наказав, щоб вони сиділи в ямі. Наступного дня вранці ОСОБА_9 відвезли до міліції, а його з ОСОБА_10 змусили копати окопи, тримали 3 дні, ОСОБА_10 залишили ще. До нього підійшов ОСОБА_26 і спитав, чого він п`яним за руль сідає та чи били його солдати. На його негативну відповідь, сказав, що шкода, треба було б. Його відвезли до гаражів та відпустили, бо його розшукував батько. Автомобіль повернули через тиждень. ОСОБА_10 був побитий, його викинули в посадку через 3 дні.

- поясненнями свідка ОСОБА_12 з яких вбачається, що серпні 2014 року в м. Дзержинську в білій «шестерке» було троє п`яних людей, які ледве не збили військовослужбовця, що був разом з ним. Вони їх догнали, затримали в районі центрального ринку, поїхали до ДАІ, де на господаря машини склали протокол. Він зателефонував командиру ОСОБА_26 , попередив, що вони затримуються, пояснив ситуацію. Останній наказав повертатися на блокпост в с. Шуми, де розберуться. Мішки людям на голову не одягали, руки, не зв`язували. Коли привезли людей на блокпост, куди їх повели та де розмістили йому не відомо. ОСОБА_26 на блокпост приїхав пізніше. Свідку відомо, що жінку забрали на 2-3-й день, хлопця водія не бачив, третій пасажир перебував на посту з лопатою. Пояснив, що старший по всіх блокпостах роти був ОСОБА_26 , залишали блокпост лише з дозволу ОСОБА_26 . Автомобіль, на якому вони привезли людей стояв біля блокпосту, він їздив на ньому один раз до лікаря. ОСОБА_27 не залишили в міліції, а повезли на блокпост, тому що так наказав ОСОБА_26 , з ним ніхто ніколи не сперечався.

- поясненнями свідка ОСОБА_13 з яких вбачається, що влітку 2014 року був в м. Дзержинську, ніс службу на 2 блокпості, старшим на якому був ОСОБА_28 . ОСОБА_29 був ротним, командиром для нього і ОСОБА_28 . Того дня в м. Дзержинську вони були разом з ОСОБА_30 . В автомобілі «Жигулі» темно-бежевого кольору побачили троє п`яних. ОСОБА_31 запропонував відвезти їх до міліції. ОСОБА_27 відвезли до міліції і склали протокол, потім повезли на блокпост.

- поясненнями свідка ОСОБА_14 з яких вбачається, що в серпні 2014 року біля магазину «Орбіта» він зустрів своїх солдат ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , які в Дзержинську, затримали машину з людьми. Він сказав солдатам, щоб відвезли людей до міськвідділу і поверталися на «точку». Коли повернувся на блокпост, машина, жінка та двоє чоловіків, були вже там. Люди сиділи в ямі. Він зателефонував ОСОБА_29 , останній сказав викликати «соколят», щоб забрали людей. ОСОБА_29 був його начальником. Сніжко -підлеглим. Пам`ятає, що жінку забрали ввечері, чоловіки залишилися ще на день. Двоє військових, які чергували на блокпосту, охороняли їх. Такий наказ віддав він, щоб до приїзду «соколят» люди не ходили по блокпосту. Не відпустив людей, тому що мав передати їх «соколятам». ОСОБА_29 людей бачив, спілкувався з ними чи ні, не пам`ятає. Якби ОСОБА_29 наказав йому відпустити людей, він би зробив це. Про затримання ОСОБА_34 людей ОСОБА_29 узнав від нього.

- поясненнями свідка ОСОБА_35 з яких вбачається, що в серпні 2014 року на блокпості бачив доставлених 2 чоловіків та жінку, біля посту стояла машина «шестерка» бежевого кольору. Через добу жінку забрала міліція, через 2 дні батьки приїхали за одним з чоловіків, машину також віддали. Другий чоловік намагався втекти, у нього, мабуть, почалися проблеми з головою через те, що він пив. Пересувалися по блокпосту люди під конвоєм, на вечір бувало зв`язували руки, їх кормили, давали цигарки. ОСОБА_29 був ротним командиром, ОСОБА_28 - заступник. На охорону людей прямого наказу від ОСОБА_29 не було, це були звичайні обов`язки чергового. Наказ охороняти людей передали по зміні. Без наказу ОСОБА_29 на блокпості нічого не вирішувалося. Він не бачив, щоб ОСОБА_29 підходив до ями, але знає, що на блокпості він був в той день, бо бачив його машину. Один з чоловіків хотів втекти, у нього була «біла гарячка», його наздогнали, посадили назад в яму. Петрович знав про це. Наказав, щоб слідкували пильніше і зв`язали йому ноги. Цього чоловіка протримали ще 2-3 дні, вивезли за блокпост і відпустили. Хто і чому привіз людей на блокпост не знає.

Також вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 та ОСОБА_11 з яких вбачається, що потерпілі були доставлені військовими на блокпост, головний по якому є ОСОБА_7 та утримувались там проти їх волі тривалий час, про що ОСОБА_7 весь час знав.

Крім того, винність обвинуваченого підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні письмових доказів, які повністю викривають протиправні дії ОСОБА_7 , що виразились в умисному невиконанні військовою службовою особою дій, які вона за своїми службовими обов`язками повинна була виконати, що заподіяло істотну шкоду.

З аналізу зазначених доказів вбачається, що обвинуваченому було відомо, що потерпілі були доставлені його підлеглими на блокпост та в подальшому там утримувалися за відсутності законних підстав. Перешкод у звільненні цивільних осіб, наданні їм можливості самостійно покинути блокпост у ОСОБА_7 не було. Колегія суддів зазначає, що доля утримуваних осіб залежала від рішення та наказів ОСОБА_7 , що повністю підтверджується матеріалами провадження, оскільки роль та авторитет обвинуваченого у підлеглих не викликає сумнівів. Більш того, на час скоєння злочину було відсутнє будь-яке процесуальне рішення начальника Головного управління (управління) Служби безпеки України або начальника Головного управління (управління) Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, у відповідній області, містах ОСОБА_41 та Севастополі, яке погоджено з прокурором, або ухвали слідчого судді, суду про затримання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .

Колегія суддів вважає, що в апеляційної скарги не наведено переконливих доводів яки б спростовували висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини обвинуваченого в скоєнні злочину передбаченого ст. 426 ч.1 КК України.

Що стосується доводів захисника щодо недоведеності злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України то вина обвинуваченого в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України повністю підтверджується доказами, які містяться в матеріалах провадження, а саме:

- поясненнями потерпілої ОСОБА_42 з яких вбачається, що ОСОБА_15 її рідний брат. 04.12.2014 вона попросила сина піти провідати брата. Син знайшов його побитим в квартирі. В лікарні, днів зо три, ОСОБА_15 прийшов до тями, він нікого не впізнавав, на запитання пояснив, що його побив військовий. Стан здоров`я ОСОБА_15 після травми важкий, він лікується періодично в психіатричній лікарні, проживає на даний час з нею, оскільки потребує стороннього догляду. Сусіди також їй підтвердили, що ОСОБА_15 побив військовий.

- поясненнями свідка ОСОБА_43 з яких вбачається, що приблизно два роки тому, почув у під`їзді шум та крики. Проживає він на другому поверсі 5-поверхового будинку, з вікна побачив машину. Шум у під`їзді тривав, тому він глянув у вічко дверей і побачив чоловіка міцної статури у білій куртці, який спускався сходами. Він вийшов з квартири, та спустився вниз, в цей час від під`їзду від`їжджала темна іномарка. Біля під`їзду стояв сусід ОСОБА_44 . Хвилин через 20 він та ОСОБА_44 зайшли в під`їзд. Побачив, що з під сходів піднявся та попрямував на поверх сусід на прізвисько ОСОБА_45 , який мешкав в квартирі АДРЕСА_5 . Він звернув увагу, що у ОСОБА_46 на голові була кров, піднімаючись сходами, той тримався за поручень та стогнав. Слідів крові на сходах не бачив, було темно. Пізніше від ОСОБА_44 дізнався, що ОСОБА_46 побив чоловік, який приїздив на іномарці.

- поясненнями свідка ОСОБА_47 з яких вбачається, що близько двох років тому, повертаючись з магазину додому в під`їзді почув стук на 2 поверсі, піднявся туди і побачив мешканку ОСОБА_48 . Біля неї стояв обвинувачений, одягнений в білу куртку і камуфльовану форму та стукав в двері квартири на 2 поверсі, в руках у військового був пістолет, рукояткою якого він стукав в двері. Він спустився назад, до під`їзду вийшов сусід ОСОБА_49 . Хвилин через 5 вийшов ОСОБА_29 , сів в машину і поїхав. З ОСОБА_50 вони зайшли до під`їзду, було темно. Перший поверх нежилий, під сходами є ніша, з неї почувся шорах та з ніші вилазив сусід ОСОБА_51 . Вони запитали, що він там робить, останній нічого не відповів, почав підніматися сходами, йшов потихеньку сам. Коли вийшов на світло, побачив в нього на потилиці кров.

- поясненнями свідка ОСОБА_52 з яких вбачається, що взимку 2014 року до нього на роботу прийшов знайомий та повідомив, що його дядько ОСОБА_51 дуже побитий. Він прийшов до місця мешкання та побачив, що той лежав весь опухлий, голова та подушка в крові. Пізніше в лікарні, коли ОСОБА_51 прийшов до тями, він конкретно нічого не пам`ятав, лише сказав, що були люди в військовій формі.

- поясненнями свідка ОСОБА_16 з яких вбачається, що 03.12.2014 вона посварилась зі своїм співмешканцем ОСОБА_53 , він забрав в неї ключі та телефон. Біля під`їзду незнайомі молоді люди запропонували звернутися за допомогою до української армії. На їх телефонний дзвінок, приїхав обвинувачений, якого вона раніше не знала, на автомобілі Ауді темного кольору, в камуфльованому одязі і в світлій куртці. Вона йому поскаржилася на конфлікт з співмешканцем, що залишилася без ключів, телефону, на вулиці. Військовий з під водійського сидіння витягнув пістолет. Вона це побачила, оскільки при відкритті дверей машини, загорілося світло. Разом вони піднялись на другий поверх, де проживає ОСОБА_51 на прізвисько « ОСОБА_45 ». Військовий зі значною силою пістолетом стукнул в двері, двері були відкриті, вони зайшли до квартири, де на дивані лежав п`яний ОСОБА_51 . Вона начала запитувати в ОСОБА_54 , де ОСОБА_55 , однак він відповідав щось невиразне. Тоді військовий чоловік приподняв ОСОБА_56 за одежу, а їй сказав вийти. Перебуваючи біля квартири свідок почула звуки характерні на звуки при заподіянні ударів. Свідок вже сама перелякалась через те, що відбувалось, оскільки вона просила допомоги, але не просила нікого бити. Після чого обвинувачений вийшов з квартири, вони піднялись в квартиру на поверх вище, він знову гучно постукав в двері. В цей час на сходи вийшов сусід ОСОБА_57 , оскільки почув шум, на що обвинувачений йому відповів: «не твоя справа». В квартирі на третьому поверсі ОСОБА_58 також не було, військовий сказав, що йому тут більше не має чого робити. Спускаючись вниз, під сходами на першому поверсі вона побачила ОСОБА_56 , який лежав в крові.

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.05.2015, під час якого свідок ОСОБА_16 впізнала особу на фото під №2 за рисами обличчя (згідно довідки до протоколу ОСОБА_7 « ОСОБА_26 »), як чоловіка, який 03.12.2014 спричинив тілесні ушкодження її сусіду ОСОБА_15

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.10.2015, під час якого свідок ОСОБА_47 впізнав особу на фото під №4 за ознаками зовнішності, приблизно 40 років, плотної тілобудови, коротко підстриженого з чорним волоссям, з щетиною (згідно довідки до протоколу ОСОБА_7 ), як чоловіка, якого він бачив в першому під`їзді будинку АДРЕСА_4 03.12.2014 зі зброєю в руках.

Крім того, винність обвинуваченого підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні письмових доказів, а саме висновки судово-медичних експертиз які повністю викривають протиправні дії ОСОБА_7 , що виразились як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння та таке, що спричинило психічну хворобу.

З аналізу приведених доказів колегія суддів приходить до того, що протиправні дії ОСОБА_7 повністю доведені, оскільки з них вбачається, що останній 03.12.2014 року приїхав за адресою: АДРЕСА_4 з метою вирішення конфлікту ОСОБА_16 .. В ході вирішення якого тримаючи в руках зброю вдарив ОСОБА_15 ..

Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції надав належну правову оцінку усім подіям, а також і доводам, які зазначені в апеляційній скарзі в тому числі звернув увагу на те, що під час скоєння злочину, та після того як свідок ОСОБА_16 та обвинувачений піднялись на поверх вище пройшов короткий проміжок часу, та крім них на місті скоєння злочину ні кого не будо.

На думку колегії суддів суд першої інстанції належним чином встановив існування обставин злочину, доказі на яки послався суд були перевірені, та визнані такими, що отримані у порядку встановленому кримінальним законом, тобто відповідають вимогам ст.. ст.. 85,86 КК України. Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги в цієї частини не є слушними.

Вина ОСОБА_7 в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України повністю підтверджується доказами, які містяться в матеріалах провадження, а саме:

- поясненнями потерпілого ОСОБА_23 з яких вбачається, що 28-29 серпня 2015 року він виїхав на патрулювання бойових позиції батальйону з ОСОБА_22 в бік шахти «Південна». На зворотному шляху, заїхавши в провулок, побачили скупчення автомобілів, а серед них - автомобіль ОСОБА_7 , а саме чорний позашляховик, на якому в якості номерного знаку був характерний надпис « ОСОБА_59 ». Виїхавши за поворот, почули постріли, у зв`язку з чим зупинилися, вийшли з автомобіля та побачили наближення двох людей. В одному впізнали ОСОБА_7 , який підійшов, тримаючи в руках пістолет. На його запитання відповіли, що вони військовослужбовці 17 батальйону, виконують задачі з патрулювання. На ці слова ОСОБА_7 грубо висловившись, по характерним ознакам, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, сказав, що це його територія та їздити тут не треба. ОСОБА_7 висловлювався нецензурною лайкою, підійшов до машини і прострелив заднє колесо. Обійшовши машину, зробив ще 4-5 пострілів в інше заднє колесо, сказав, щоб вони їхали і попрямував в бік будинку. Про інцидент вони зразу доповіли керівництву батальйону та отримали вказівку чекати на місці. Через 30 хвилин на місце прибув заступник командира батальйону ОСОБА_60 , міліція та представники ВСП. В цей момент з двору будинку вийшов ОСОБА_7 з ще одним чоловіком, який був в цивільному одязі, а підійшовши, представився співробітником СБУ. Капітан ОСОБА_60 забрав у ОСОБА_7 зброю, що поклав на капот автомобіля, після чого його передали працівникам поліції.

- поясненнями свідка ОСОБА_21 з яких вбачається, що в кінці серпня 2015 року, він, ОСОБА_7 та співробітник Київського управління СБУ з позивним « ОСОБА_61 » відпочивали в будинку ОСОБА_62 , вживали спиртне. Поруч з будинком проїжджала машина позашляховик, ОСОБА_7 , ставши на лавку, визначив машину, як автомобіль 17 батальйону та вистрілив. Свої дії пояснив тим, що, на його думку, розвідка 17 батальйону приїхала перевірити наявність «фішок»- постів військових, які могли перешкоджати 17 батальйону провозити контрабанду через лінію розмежування. Машина зупинилася, ОСОБА_7 вийшов з двору, підійшов до машини і вистрілив по колесах. З автомобілю вийшли 2-3 військових про щось розмовляли з ОСОБА_7 , розмови він не чув, оскільки перебував на відстані приблизно 50 метрів. Вони разом з ОСОБА_7 повернулися до будинку. Приблизно за годину, він проводжав ОСОБА_7 до машини, коли почалася стрілянина. Вискочили 4-5 військових, які за його припущенням сиділи за кущами, і почали наносити їм тілесні ушкодження, били автоматами, в тому числі по спині, від удару він впав.

- поясненнями свідка ОСОБА_63 з яких вбачається, що в 2015 році його підлеглим в м. Дзержинську поблизу шахти «Південна» ОСОБА_7 були прострілені колеса службового автомобіля «Ніссан Терано». Відразу як це сталося, йому повідомив про це по телефону розвідник ОСОБА_22 , причини з`ясовані не були. Він доручив розібратися за даним фактом ОСОБА_64 .. Згідно наказу, ОСОБА_65 і ОСОБА_66 здійснювали патрулювання тилу, тому що в той час обстріли велися як спереду, так із тилу. Наступного дня ОСОБА_7 зателефонував йому і сказав, що спричинену шкоду компенсує.

- поясненнями свідка ОСОБА_67 з яких вбачається, що 29.08.2015 року йому, як військовому коменданту м. Дзержинська, зателефонував командир НОМЕР_7 батальйону, полковник ОСОБА_63 і повідомив, що автомобіль його підрозділу «Ніссан Терано» під час патрулювання м. Артемове м. Дзержинська був обстріляний ОСОБА_7 .. Виїхавши на місце побачив, що автомобіль «Тойота Прадо» ОСОБА_7 був заблокований військовослужбовцями 17 батальйону. ОСОБА_7 при цьому поводив себе агресивно, від нього відчувався запах алкоголю, на капоті автомобіля лежав пістолет ОСОБА_68 , який належав ОСОБА_7 .. У автомобіля «Ніссан Терано» були спущені шини, на дорозі лежали гільзи. Військові тримали ОСОБА_7 за руки, щоб він не зміг дотягнутися до пістолету. Причин, за яких останній стріляв, а також з приводу побиття співробітника СБУ йому нічого не відомо.

- поясненнями свідка ОСОБА_60 з яких вбачається, що в 2015 році до нього зателефонував командир батальйону ОСОБА_63 та повідомив, що розвідники ОСОБА_65 і ОСОБА_66 , які здійснювали патрулювання, не можуть до нього додзвонитися, останні повідомили, що ОСОБА_7 прострелив колеса їх автомобіля. Він виїхав на місце події, де вже була міліція та ВСП. По прибуттю побачив, що розвідники стояли позаду ОСОБА_7 та ще одного чоловіка з СБУ з позивним « ОСОБА_69 », руки яких були підняті вгору на дах автомобіля. ОСОБА_7 та «Омега» сварилися, були напідпитку, фізичної сили до них не застосовувалося, слідів побоїв на них не було. Забрав у ОСОБА_7 пістолет АПС з 2 магазинами, що поклав на капот чорного Лендровера Тойота. Зазначив, що розвідники на автомобілі «Ніссан Терано-2» патрулювали місцевість, що за розпорядженням командира бригади входила до зони саме повноважень 17 батальйону. Задачу на патрулювання розвідникам спільно з ВСП та міліцією ставив командир батальйону. ОСОБА_7 до розвідки відношення не мав. Від підлеглих він знає, що попереджуючими пострілами вгору ОСОБА_65 намагався приборкати поведінку ОСОБА_7 ..

Крім того, винність ОСОБА_7 підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні письмових доказів, які повністю викривають протиправні дії останнього, що виразились як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї.

З аналізу приведених доказів колегія суддів приходить до того, що протиправні дії ОСОБА_7 повністю доведені за наступних обставин.

Ознакою об`єктивної сторони хуліганства є діяння, що стають такими з урахуванням місця, часу й обстановки, інших об`єктивних ознак, а також мотивів їх вчинення. Кримінальне караним є саме очевидне для винного грубе порушення громадського порядку. Грубість порушення громадського порядку визначається з урахуванням місця вчинення хуліганських дій, їх тривалості, кількості і характеристики потерпілих, ступеня порушення прав та законних інтересів осіб, тощо. Особа, яка вчиняє хуліганські дії, грубо нехтує правилами поведінки в суспільстві.

З вищезазначених доказів вбачається, що ОСОБА_7 безпричинно спровокував конфлікт з військовослужбовцями 17 батальйону, а саме, в громадському місці, на вулиці, ввечері, відкрив стрільбу з вогнепальної зброї. Зазначені дії обвинуваченого були зумовлені його прагненням продемонструвати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Так, ОСОБА_7 проігнорував спокій громадян, які проживають поруч, їх страх обстрілів через ситуацію в місті Дзержинську, що перебуває на лінії розмежування. Крім того, дії ОСОБА_7 перешкодили здійсненню обов`язків з патрулювання міста потерпілими ОСОБА_22 та ОСОБА_23 через простріл з пістолету АПС коліс автомобіля та спричинення шкоди, що саме і є ознакою особливої зухвалості. Разом з цим, застосування вогнепальної зброї в даному випадку створило реальну загрозу життю і здоров`ю ОСОБА_22 та ОСОБА_23 ..

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що докази, які зібрані по кримінальному провадженню, являються недопустимими, оскільки зібрані з грубим порушенням норм КПК України, являються надуманими, з таких підстав.

Згідно ст. 84 КПК України - доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст. 85 КПК України - належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що письмові докази по справі складені відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, істотних порушень норм КПК, інших законів, Конституції України при складанні вказаних письмових доказів, які б могли вплинути на їх допустимість та належність, не встановлено.

Досліджені судом першої інстанції письмові докази є такими, що обґрунтовують дії працівників правоохоронних органів під час проведення досудового розслідування та у сукупності з іншими письмовими та речовими доказами доводять вину обвинуваченого, тому у суду не має підстав для визнання недопустимими частини доказів, які зазначені в апеляційній скарзі захисника, оскільки судом першої інстанції дана належна правова оцінка доказів, та прийнято до уваги належні докази, а неналежні відкинуто, що вбачається з вироку суду.

Доводи сторони захисту про необхідність призначення додаткових експертиз колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню оскільки як під час досудового слідства так і під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції були проведені всі необхідні експертизи, а також за клопотанням сторони захисту і додаткові. Дані наведені в експертизах у колегії суддів сумнівів не викликають та є обґрунтованими.

Твердження захисника ОСОБА_6 про необхідність скасування ухвали підготовчого судового засідання Дзержинського міського суду Донецької області від 17 червня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні його скарги на дії слідчого, начальника слідчого відділу, прокурора військової прокуратури сил АТО являються такими, що не підлягають задоволенню, оскільки ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 11 січня 2018 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження в даній частині апеляційних вимог, оскільки дане не підлягає оскарженню.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом першої інстанції правильно враховано ступінь тяжкості вчинених останнім злочинів, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та призначено необхідне і достатнє покарання передбачене санкціями інкримінованих статей.

У зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів не знаходить підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції, так як він являється справедливим, законним та обґрунтованим, суттєвих порушень кримінального процесуального закону не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 20 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку в Касаційний кримінальний суд Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді: