Постанова
Іменем України
24 липня 2018 року

м. Київ
справа № 263|14217|15-к
провадження № 51-3409км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 03 серпня 2017 року в кримінальному провадженні № 0000966 за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 квітня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з відбуванням покарання у кримінально- виконавчій установі закритого типу, а також з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 03 серпня 2017 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та цивільного позивача ОСОБА_8 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без змін.
Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 10 жовтня 2015 року близько 09-ої год. у світлий час доби, у стані наркотичного сп`яніння керував належним його батьку ОСОБА_9 технічно справним автомобілем марки «Ауді А6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та здійснював рух по проїжджій частині вулиці Італійської зі сторони проспекту Металургів у напрямку вулиці Торгової в Центральному (Жовтневому) районі міста Маріуполь Донецької області. Перевищуючи максимально дозволену швидкість руху у населених пунктах на керованому автомобілі «Ауді А6» у напрямку регульованого перехрестя вул. Італійської з вул. А. Куїнджі (Артема), діючи в порушення вимог пунктів 2.3 б); 2.9 а); 8.7.3 е); 12.4; 12.9 б) Правил дорожнього руху України, належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою перед регульованим перехрестям вул. Італійської з вул. А. Куїнджі (Артема), маючи об`єктивну можливість бачити світлофорний об`єкт, на якому для напрямку його руху ввімкнений червоний сигнал, не зупинився, та продовжив свій рух на перехрестя, внаслідок чого скоїв зіткнення з маршрутним автобусом №150 марки «Атаман А09204», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався на зелений сигнал світлофору по вул. А. Куїнджі (Артема) у напрямку пр. Миру (Леніна), справа наліво відносно руху автомобіля «Ауді А6».
В результаті вказаної дорожньо-транспортної події пасажиру автомобіля «Ауді А6» ОСОБА_11 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, порушує питання про зміну судових рішень та просить звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.
Вимоги поданої касаційної скарги обґрунтовує тим, що суди при призначенні покарання ОСОБА_7 не в повній мірі врахували щире каяття засудженого, правдиві свідчення за фактом ДТП, відшкодування шкоди в повному обсязі, ставлення до скоєного, позитивну характеристику, постійне місце проживання та роботи, позицію потерпілої, яка просить суди не позбавляти волі ОСОБА_7 , має на утриманні новонароджену дитину, на обліку у лікаря нарколога не перебуває та вжив наркотичну речовину одноразово.
Потерпіла ОСОБА_12 подала до Верховного Суду заяву, в якій просить касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити в повному обсязі та звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу необґрунтованою та просила залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій в касаційній скарзі захисника не оскаржуються.
Посилання захисника на невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, є непереконливими.
Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається із кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи засудженому ОСОБА_7 покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки враховував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке є тяжким, дані про особу винуватого, котрий раніше не судимий, позитивно характеризується, працює, одружений, обтяжуючу покарання обставину скоєння кримінального правопорушення в стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття та добровільне відшкодування шкоди потерпілій. Враховуючи наведені обставини, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією статті, дійшов висновку, що таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження вчинення ним нових злочинів.

На думку колегії суддів є правильним висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про необхідність призначення засудженому мінімального покарання, передбаченого санкцією частини статті, за якою його визнано винуватим.
Таким чином, призначивши засудженому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, суд не порушив вимог ст. 65 КК України, оскільки вказане покарання відповідає характеру й тяжкості вчиненого злочину, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, а також те, що засуджений ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, колегія суддів не знаходить підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що ставиться питання в касаційній скарзі захисника та заяві потерпілої, поданої до суду касаційної інстанції.
Усі доводи засудженого ОСОБА_7 , викладені ним в апеляційній скарзі, ретельно перевірив апеляційний суд, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою, при цьому належним чином умотивував своє рішення, з чим погоджується суд касаційної інстанції.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Оскільки в касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 не наведено переконливих доводів на обґрунтування суворості призначеного ОСОБА_7 покарання, то касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Суд не знаходить підстав для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень внаслідок невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, та не вважає призначене покарання явно несправедливим через його суворість.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судових рішень, судом касаційної інстанції не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд

ухвалив:
Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 03 серпня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3