Номер провадження: 11-кп/785/783/18
Номер справи місцевого суду: 497/1821/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000522 від 13.09.2017 року за апеляційною скаргоюзаступника прокурора Одеської області ОСОБА_7 на вирок Болградського районного суду Одеської області від 19.03.2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болград Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, працюючий двірником у Болградській ЦРЛ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимого відповідно до ст. 89 КК України,
визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.
встановив

Зазначеним вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за скоєння злочину при наступних обставинах:

У середині серпня 2017 року, точна дата не встановлена, мешканець м. Болград Одеської області ОСОБА_8 , перебуваючи на неогородженій та доступній для перебування території колишніх складів ракетно-авіаційного озброєння вже не функціонуючої військової частини, що розташована на околиці АДРЕСА_1 , збираючи металобрухт, знайшов металеву банку з набоями у кількості 28 штук, які за висновком експерта № 884-Б від 19.09.2017 року є принадними для стрільби боєприпасами - патронами калібру 5.45х39 мм, що виготовлені промисловим способом, призначені для стрільби з нарізної вогнепальної зброї 5.45 мм автоматів Калашникова, зразку 1974 року, його модифікацій та інших видів вказаного калібру, та предмет циліндричної форми у картонному пеналі, схожий на снаряд, який, за висновком експертизи, виявився не боєприпасом.
Надалі ОСОБА_8 , переконавшись у належності зазначених предметів з зовнішніх ознак до боєприпасів, реалізуючи намір, що виник у нього раптово на незаконне придбання, носіння та зберігання боєприпасів, без передбаченого законом дозволу, діючи в порушення постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року «Про право власності на окремі види майна», положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовим чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них. а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 662 від 21 серпня 1998 року, переніс знайдену банку із боєприпасами та предмет циліндричної форми у картоновому пеналі, схожий на снаряд, який, за висновком експертизи, виявився не боєприпасом, до себе додому за адресою : АДРЕСА_2 , де у своїй кімнаті незаконно зберігав їх до 13.09.2017 року - коли в ході обшуку вказаного домоволодіння зазначені боєприпаси в нього було виявлено та вилучено працівниками Болградського відділення поліції.
На вирок місцевого суду відносно ОСОБА_8 заступник прокурора Одеської області ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, вказуючи на незгоду з вироком районного суду з підстав його незаконності та необґрунтованості, в зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, а також істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону на підставі п.п. 3, 4 ст. 409. п. 1 ч. 1 ст. 413, ч. 1 ст. 412 КПК України.

В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги зазначає, під час ухвалення вироку судом першої інстанції були порушені вимоги ч.1. 3 ст. 96-1 КК України та ч. 9 ст. 100 КПК України про спеціальну конфіскацію майна вилученого з цивільного обороту за умови вчинення умисного злочину і яка застосовується судом на підставі обвинувального вироку до грошей, майна та інших цінностей, які були предметом злочину. За думкою прокурора, так як обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин, предметом якого були набої у кількості 28 штук і які визнані боєприпасами, то зазначені набої підлягають конфіскації у доход держави.

На підставі вищевказаного прокурор просить вирок змінити, виключивши з резолютивної частині вироку вказівку про знищення речових доказів боєприпасів у кількості 28 патронів та застосувати спеціальну конфіскацію боєприпасів, як предмету кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю - доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Одеської області підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції необхідно змінити, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду на відповідність його вимогам закону та в межах поданої прокурором апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження, районним судом були допущені порушення вимог кримінального процесуального закону, які вказують на необхідність зміни вироку.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував факт вчинення ним злочину за обставин, які були викладені в обвинувальному акті та встановлені районним судом під час судового розгляду кримінального провадження.

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у незаконному придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів, без передбаченого законом дозволу,тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин, які ніким з учасників кримінального провадження в тому числі обвинуваченим не оспорювалися, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, які в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, районним судом при розгляді обвинувального акту у кримінальному провадженні не досліджувались, оскільки ці обставини ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися.

Як вбачається з поданої заступником прокурора області апеляції, прокурор не оспорює кваліфікацію та міру призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, а висловлює лише незгоду щодо вирішенням суду долі речових доказів та незастосування судом щодо них спеціальної конфіскації, передбаченої ст. 96-1 КК України та ст. 100 КПК України, а тому у відповідності до вимог ст.404 КПК України, апеляційний розгляд проведено в межах поданої апеляційної скарги.

Однак з доводами апеляційної скарги прокурора можливо погодитись частково з наступних підстав :

Дійсно стаття 96-1 КК України передбачає спеціальну конфіскацію, яка полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення злочину, передбаченого статтею 354 та статтями 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 розділу XVII Особливої частини цього Кодексу, або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого зазначеними статтями.

Відповідно до приписів п.п. 1, 3 ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно з статтями 171-174 цього Кодексу.

Необхідно погодитись з посиланням прокурора на норми ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно до якої майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.

Положеннями п.5 ч.9 ст.100 КПК України визначено, що гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
При цьому, положеннями ч.10 ст.100 КПК України передбачено, що застосування спеціальної конфіскації здійснюється тільки після доведення в судовому порядку стороною обвинувачення, що власник (законний володілець) грошей, цінностей та іншого майна знав про їх незаконне походження та/або використання.
З оскаржуваного вироку та матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 не був ані власником вилучених у нього боєприпасів, ані його законним володільцем, що вказує на неможливість застосування щодо цього майна спеціальної конфіскації.
При цьому, системний аналіз вищенаведених положень закону вказує на те, що при вирішенні питання про долю речових доказів, суд повинен керуватися саме положеннями ст.100 КПК України та у разі можливості використання зазначеного майна, а саме придатних до використання боєприпасів, власника якого встановлено не було, його необхідно було не знищувати, а конфіскувати в дохід держави з подальшою передачею такого майна відповідним установам.

Обвинуваченого ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України за скоєння злочину пов`язаного з незаконним придбанням, носінням та зберіганням бойових припасів, без передбаченого законом дозволу і в даному випадку доля речових доказів повинна вирішуватись на підставі Інструкції «Про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду» від 27 серпня 2010 року № 51/401/649/471/23/125, а також із положень ст. 1. ч. 3 ст. 9 КПК України.
Згідно даного нормативного акту, вилучені під час досудового розслідування або судового розгляду вогнепальна або холодна зброя, а також боєприпаси після необхідних досліджень під час проведення судових експертиз або інших слідчих дій / наприклад впізнання /, перевірки нарізної зброї за відповідними обліками передаються до органів внутрішніх справ.
Подальша доля речових доказів, вирішується в такому порядку, а саме знаряддя злочину, в даному випадку, речі вилучені з обігу, передаються відповідним установам або знищуються…
Зважаючи на вищенаведене та обставини того, що боєприпаси у кількості 28 штук, які є речовим доказом у справі згідно з висновком експерта № 884-Б від 19.09.2017 року є принадними для стрільби боєприпасами - патронами калібру 5.45х39 мм і такими, що виготовлені промисловим способом, апеляційний суд приходить до висновку, про те, що їх необхідно конфіскувати в дохід держави, з подальшою передачею їх відповідним установам МВС України.
Районний суд, вирішуючи питання щодо долі речових доказів не звернув увагу на зазначені положення кримінального та кримінального процесуального закону та прийняв рішення про знищення боєприпасів, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону та у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.409 КПК України вказує на часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора, необхідність зміни вироку районного суду в частині вирішення питання про долю речових доказів, а в решті залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Вирок Болградського районного суду Одеської області від 19.03.2018 року відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України в частині вирішення питання про долю речових доказів - змінити.

Виключити з вироку вказівку суду щодо знищення речових доказів - боєприпасів, а саме патронів калібру 5.45х39 мм, що виготовлені промисловим способом, призначених для стрільби з нарізної вогнепальної зброї - 5.45 мм автоматів Калашникова у кількості 28 штук та вважати їх конфіскованими в дохід держави з подальшою передачею відповідним установам МВС України.
В решті вирок залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4