АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №645/5790/16-к Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/790/925/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286КК України
УХВАЛА
Іменем України

15 травня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.11.2017р. відносно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Куп`янськ Харківської області, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, раніше не судимий, одружений, працюючий слюсарем-сантехніком, має двох неповнолітніх дітей, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджений за ч.1 ст.286 КК України до 2(двох) років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття основного покарання у вигляді обмеження волі, якщо засуджений протягом іспитового строку 1 рік не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки передбачені п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля процесуальних витрат відповідно до ст. 124 КПК України та розв`язаний цивільний позов потерпілої.
Згідно вироку, ОСОБА_8 26.09.2016 р. приблизно о 07год. 50хв. керував технічно справним автомобілем «Деу Сенс» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , на якому рухався по вул. Танкопія в м. Харкові, зі сторони вул. Харківських Дивізій у напрямку бульвару Б. Хмельницького, зі швидкістю 50 км/год.

Під час руху, в районі будинку 82 «А» по вул. Танкопія м. Харків, ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, а саме при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_10 , яка в цей час рухалась по проїзній частині справа наліво відносно напрямку руху його автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості руху та не врахував дорожньої обстановки у вигляді мокрої проїзної частини, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 .

В результаті ДТП потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді закритого перелому шийки плечової кістки із зсувом, закритого осколкового перелому великогомілкової кістки лівої гомілки у верхній третині із зсувом, закритого перелому малогомілкової кістки лівої гомілки із зсувом, закритого перелому внутрішнього виростку великогомілкової кістки правої гомілки, які виникли в результаті ДТП.

Порушення п. 12.3 Правил безпеки дорожнього руху України водієм

ОСОБА_8 перебувають у прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати та направити кримінальне провадження до суду першої інстанції. Так, цей апелянт звертає увагу на невідповідність висновків суду фактичним обставинам, а також на те, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, як то скорість руху та наявність стоячого попереду автомобілю. Вищезазначені обставини свідчать про наявність порушень правил дорожнього руху з боку потерпілої, що не знайшло свого відображення у вироку суду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просив залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляцію слід залишити без задоволення виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з вироку суду (т.1 а.с.253-256), фактичні обставини справи встановлені у загальному порядку, на підставі тих доказів які були досліджені під час судового розгляду.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_8 , у судовому засіданні свою вину визнав частково вважаючи, що потерпіла переходила проїзну частину у невстановленому місці і також винна у дорожньо-транспортної пригоді.

Отже в цілому не заперечуючи фактичні обставини у цьому кримінальному провадженні сам обвинувачений у суді пояснив, що 26.09.2016р. він на своєму автомобілі рухався по вул. Танкопія, з боку вул. Харківських Дивізій, зі швидкістю 50-60км/г. На проїзній частині справа по ходу його руху стояв автомобіль типу «паркетник». Коли він побачив пішохода-жінку, яка вийшла із-за цього «паркетника», відразу загальмував, проте через мокру поверхню дороги його автомобіль «занесло» і стався наїзд. Зупинившись, він підійшов до потерпілої, яка свідомість не втрачала та викликав швидку медичну допомогу.

Не дивлячись на наведену позицію обвинуваченого його вина у вчинені інкримінованого йому злочину повністю доведена наступними доказами.

Так, фактичні обставини наїзду на пішохода простежуються з протоколу проведення слідчого експерименту від 19.11.2016р., який проводився за участі підозрюваного ОСОБА_8 та у присутності захисника, який є автором апеляції. З якого вбачається, що обвинувачений на місці розповів та показав про обставини ДТП (а.с.78-79).

З висновку судової авто-технічної експертизи №1073/16 від 25.11.2016р., проведеної за показами самого ОСОБА_8 , наданими під час вищевказаного слідчого експерименту від 19.11.2016 р., вбачається, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Деу Сенс» повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. При цьому, керуючись ст.69 КПК України, експерт звернув увагу на обставини, які мають значення по справі, а саме: що при вказаних в дослідницькій частині висновку обставинах, водій ОСОБА_8 з заданого в постанові про призначення експертизи моменту виникнення небезпеки для руху (момент виходу пішохода на проїзну частину дороги) мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода вживанням своєчасного гальмування, тобто виконанням вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, і в діях водія ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди (а.с.82).

Оцінюючи вищенаведені обставини у порівнянні з доводами захисника, колегія суддів виходить з вимог Правил дорожнього руху України які передбачають, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду про винуватість ОСОБА_8 , який хоча і не перевищував допустиму швидкість руху але не достатньо врахував дорожню обстановку (мокре покриття дороги, наявність іншого автомобілю, якій зменшував обзір) та особливості свого транспортного засобу («занесення» при гальмуванні), в наслідок чого йому не вдалось виконати вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України.

Звідси, колегія суддів вважає, що висновки суду повністю підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а тому апеляційній доводи захисника слід визнати безпідставними.

Поряд з цим, оцінюючи рішення суду першої інстанції про відмову у проведенні експертизи колегія суддів виходить з того, що відповідно до ч.2 ст.243 КПК України, що діяла на час проведення досудового слідства, сторона захисту була наділена правом самостійного залучення експерта чим вона не скористалась.

Крім того, це питання не було вирішене у порядку встановленому ст.244 КПК України, а тому суд вірно розцінив заявлене клопотання сторони захисту, як спосіб затягування судового розгляду.

Отже з урахуванням наведених доводів, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для визнання судового розгляду неповним.

Таким чином встановлено, що допущені порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_8 , якій керував транспортним засобом, призвело до дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок якої потерпілій ОСОБА_10 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження, які суд вірно кваліфікував за ч.1 ст.286 КК України.

Поряд з цим, доводи апелянта проте, що судом не врахована поведінка потерпілої також не відповідає дійсності адже вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 суд прямо вказав на оцінку дій потерпілої, яка, перетинаючи проїзну частину, також не переконалась у безпеці свого руху.

Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.11.2017р. відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді