АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/8210/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/194/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

при секретарі ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Тернопільської області кримінальне провадження за зміненою апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 червня 2018 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Дубечне Старовижівського району Волинської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 , не судимий

засуджений за ч.2 ст.125 КК України на 150 годин громадських робіт.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_10 2294,79 грн. на відшкодування майнової шкоди, 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу адвоката в сумі 5 000 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вироком суду, адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, яку доповнив захисник обвинуваченого ОСОБА_6 за згодою останнього ОСОБА_7 , у якій просить вирок місцевого суду скасувати, визнати ОСОБА_6 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України та виправдати за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Крім того, просить відмовити в задоволені цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_11 про стягнення моральної, матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу, а також дослідити усі докази, наявні в матеріалах справи.

Зокрема, зазначає, що у вироку суд не зазначив форму вини обвинуваченого, тобто відсутнє посилання на те, що обвинувачений ОСОБА_6 саме умисно наніс удар потерпілій ОСОБА_10 , тобто вийшов за межі обвинувачення.

В ході судового розгляду стороною захисту було заявлено клопотання про проведення ряду слідчих дій, оскільки під час конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 остання порвала футболку ОСОБА_6 , однак органом досудового розслідування не було взято це до уваги, футболка не оглянута, її не визнано речовим доказом, що унеможливило представлення такого доказу в суді.

Вказує, що такий доказ дозволив би суду зрозуміти всі причини, перебіг та наслідки конфлікту, стати доказом правдивості версії, висловленої ОСОБА_6 про те, що тілесних ушкоджень він потерпілій не наносив, а оборонявся від нападу.

Також було заявлено клопотання про проведення слідчого експерименту із ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_12 , в яких останні відтворили б обставини конфлікту, що мав місце 04 квітня 2017 року, оскільки у показаннях свідків в суді прослідковувалися значні відмінності, серед яких: місце конфлікту, послідовність дій його учасників, дії сторін безпосередньо після і невдовзі після конфлікту. Зазначає, що таке клопотання обґрунтовувалося також і наявністю у матеріалах кримінального провадження даних проведення слідчого експерименту із потерпілою та її донькою (свідок у кримінальному провадженні) без надання такої можливості ОСОБА_6 , що є проявом однобокого і необ`єктивного проведення досудового розслідування.

Крім того, в суді було заявлено клопотання про витребування та дослідження усієї медичної документації, що стала підставою для встановлення висновком судової-медичної експертизи № 449 ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потерпілої, а також про проведення повторної судово-медичної експертизи виявлених у потерпілої ушкоджень обличчя та травм голови у звязку з тим, що механізм, характер та сила тих ушкоджень, на які вказувала потерпіла, ні в якій мірі не могли заподіяти тілесні ушкодження, описані в оспорюваній експертизі. Поряд з цим, до цивільного позову було долучено документи на підтвердження проходження потерпілою МРТ головного мозку, однак самого результату MPT немає в матеріалах справи, його не досліджував судовий експерт, однак саме таке медичне обстеження може об`єктивно показати наявність чи відсутність закритої черепно-мозкової травми.

Зазначає, що місцевим судом усі заявлені ним клопотання відхилено, чим порушено принцип змагальності та право на захист, позбавлено ОСОБА_6 усіх інструментів правового захисту, в судовому порядку виключено можливість підтвердити обставини, на які обвинувачений посилався, та спростувати доводи потерпілої.

Крім того, зазначає, що слідчий, прокурор, суд мають не тільки роз`яснити, але й забезпечити відповідно до КПК право підозрюваного, обвинуваченого на захист, зокрема право на відвід - в тому числі експерту (експертній установі). Слідчий, прокурор вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення слідчої (розшукової) дії осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені. Перед проведенням слідчої (розшукової) дії особам, які беруть у ній участь, роз`яснюються їх права і обов`язки, передбачені цим Кодексом, а також відповідальність, встановлена законом (ч. 3. ст. 23 КПК).

Для того, аби підозрюваний, обвинувачений міг взяти участь у слідчій дії - призначення та проведення експертизи, йому відповідно до вимог КПК мають бути також роз`яснені положення ст. 4 Закону України «Про судову експертизу». В ній зазначено, що правильність висновку експерта, крім іншого, забезпечується присутністю учасників процесу в передбачених законом випадках під час проведення судової експертизи. Таке саме право обвинуваченого передбачено і в п. 2.13.2 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи.

Однак, як про це зазначає апелянт, вказаних вимог дотримано не було і про проведену експертизу підозрюваному повідомлено вже після закінчення досудового розслідування, що є порушенням права на захист та підставою для визнання висновку експерта недопустимим доказом (п. 3. ч. 2. ст. 87 КПК).

Поряд з цим стверджує, що для того, щоб ініціювати проведення судової експертизи повноважною особою, стороною обвинувачення мають бути надані докази того, що нею перевірені всі обставини щодо повноважень судово-медичного експерта і що даних, які виключають можливість проведення саме цим експертом судової експертизи, не виявлено, в даній справі цього зроблено не було. Також, у висновку експерта обов`язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Зазначає, що власноручний підпис експерта про те, що йому відомі статті КК про відповідальність, або його права та обов`язки - не є попередженням належних офіційних осіб (ч.3 ст. 223 КПК) про суть відповідальності та її наслідки.

Крім того, зазначає, що відповідно до ч.3 ст. 101 КПК висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, однак в наданій суду експертизі експерт не провів жодних досліджень, не ознайомився з матеріалами кримінального провадження, а переписав у висновок дані судово-медичного обстеження, що прямо суперечить вимогам безпосередності.

Вказує, що для того, щоб використати дані акта медичного обстеження, він має бути експерту направлений слідчим (прокурором), а з власної ініціативи експерту це робити забороняється (ч. 4 ст. 69 КПК), також не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи.

Як зазначає апелянт, експерт ствердив, що всі медичні данні, довідки, рентгенограми йому надала сама потерпіла. Більше того, експерт досліджував ксерокопії документів.

Також, згідно п. 3.2 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи у вступній частині висновку експерта повинно бути зазначено: прізвище, ім`я та по батькові, вік, місце проживання, документ, що посвідчує особу (при експертизі потерпілих, обвинувачених та інших осіб), назва і номер кримінальної справи, кількість томів та листів справи, перелік об`єктів та зразків, що надійшли на експертизу (при експертизі за матеріалами справи та експертизі речових доказів). Однак, як стверджує апелянт, нічого з цих вимог в описовій частині експертизи немає, як і немає жодних відомостей про направлення якихось медичних документів, або самої потерпілої.

Вказує, що всупереч вимогам ст. 358 КПК судом не було досліджено та оголошено відомостей, що містяться у медичних документах, які лягли в основу висновку судово-медичної експертизи. Вони не визнавалися речовими доказами, їх не відкривали стороні захисту.

Також, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б свідчили про те, що слідчим в передбаченому законом порядку було витребувано з медичного закладу чи отримано дозвіл слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, які були використані судовими експертами для проведення дослідження.

Вказує, що всупереч вимогам ст.ст. 93, 101 КПК слідчим не було зібрано у встановленому законом порядку жодних медичних документів та відповідно не надано їх експертам для проведення експертизи.

Відповідно, зазначає, що органом досудового розслідування з достовірністю не встановлено, чому судмедексперт визначив розлад здоровя потерпілої як короткочасний, а документи, на яких будується висновок СМЕ № 449 від 21 травня 2017 р., збирав від свого імені.

Крім того, місцевий суд прийняв як безумовно вірні та правдиві показання свідків, що є близькими родичами потерпілої.

Зазначає, що в основу вироку суду покладено показання свідка ОСОБА_13 , яка є донькою потерпілої та зацікавленою особою. Крім того, стверджує, що даний свідок плутався у своїх показаннях і вони не співвідносяться із поясненнями потерпілої.

Не доведено спричинення обвинуваченим потерпілій збитків на суму 2294.79 грн, які вона нібито витратила на ліки; стягнення 10 000 грн моральної шкоди та процесуальних витрат в розмірі 5000 грн.

Згідно вироку суду, 04 квітня 2017 року близько 19.00 год. обвинувачений ОСОБА_14 перебуваючи на сходовій площадці другого поверху першого під`їзду, що по АДРЕСА_3 , у ході словесного конфлікту із потерпілою ОСОБА_10 , на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс їй один удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку і синцем лівої вилично - щічної ділянки, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я.

Заслухавши суддю доповідача, міркування прокурора, який заперечив проти задоволення зміненої апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 , оскільки вважає вирок законним та обґрунтованим, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які просять задовольнити доповнену апеляційну скаргу з наведених в ній мотивів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив скасувати вирок суду. за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає.

Так, згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, тобто умисного легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоровя, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.

За нормативним визначенням злочин, передбачений ст. 125 КК України, з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю, спрямованими на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідками у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між вказаним діянням та наслідками.

З об`єктивної сторони злочин характеризується вчиненням тілесних ушкоджень двох видів: 1) легкого тілесного ушкодження (ч. 1 ст. 125); 2) легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності (ч. 2 ст. 125).

Легке тілесне ушкодження другого виду характеризується тим, що при його заподіянні потерпілому спричиняються короткочасний розлад здоров`я або незначна стійка втрата працездатності. Короткочасним слід вважати розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більш як три тижні (21 день).

Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння фізичної шкоди у виді наслідків, зазначених у частинах 1 або 2 ст. 125 КК.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України колегія суддів апеляційного суду вважає обгрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги:

- показання потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні місцевого суду пояснила, що 04 квітня 2018 року помітила, що її квартиру затоплюють сусіди зверху, з квартири АДРЕСА_4 , на що звернула увагу її мешканцям. Через деякий час вона пішла на роботу, а коли близько 19.00 год. повернулась, її дочка ОСОБА_15 повідомила, що приходив сусід із вказаної квартири, ОСОБА_14 , та висловлював погрози. Вона піднялась у квартиру обвинуваченого і, коли ОСОБА_14 відкрив вхідні двері, попросила перевірити справність кранів, на що він, вийшовши з квартири та нецензурно лаючись, наніс їй удар кулаком правої руки їй під ліве око. Від удару вона вдарилась головою об двері сусіда позаду, від чого в неї відбулось запаморочення. Момент нанесення удару бачила її дочка, яка за нею піднімалася по сходах, і яка намагалась заспокоїти ОСОБА_11 . Тим не менш останній почав шарпати і її дочку. Вона зловила його за футболку, щоб захистити ОСОБА_16 . Тоді ж її і могла розірвати. В цей момент між ними встала матір обвинуваченого і на цьому вказаний конфлікт припинився. У подальшому вона викликала працівників поліції та їздила у відділення поліції давати пояснення, а на наступний день проходила судово-медичне обстеження. В результаті нанесення удару обвинуваченим в неї був забій та струс головного мозку;

- свідка ОСОБА_13 , яка пояснила, що 04 квітня 2017 року зранку їх почали підтоплювати сусіди зверху. Близько 18.00 год. вона повернулась зі школи і помітила, що площа затоплення стала ще більшою, а через деякий час до них в двері постукав обвинувачений і заявив, що якщо ми ще будемо стукати в їхні двері, він «повисмикує їй ноги», після чого пішов. Близько 19.00 год. з роботи повернулась матір, ОСОБА_10 , і піднялась до сусідів зверху з метою з`ясувати причину затоплення. Вона також почала підніматись за матір`ю, коли почула її крики і побачила, як ОСОБА_14 наніс один удар кулаком руки в обличчя потерпілій. При цьому обвинувачений застосовував нецензурну лайку. Коли ж вона вступилась за свою матір, обвинувачений і їй намагався нанести удар, але конфлікт припинила матір обвинуваченого.

Крім показань допитаних осіб винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину доводиться дослідженими у судовому засіданні і іншими доказами:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 04 квітня 2017 року, згідно якої потерпіла ОСОБА_10 заявила, що 04 квітня 2017 року близько 19.00 год. чоловік на ім`я ОСОБА_17 , перебуваючи на сходовій клітці другого поверху по АДРЕСА_3 , у ході словесного конфлікту спричинив їй тілесні ушкодження (а.м.к.п. 71);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08 червня 2017 року та долученим до нього ілюстрованим додатком, в ході якого свідок ОСОБА_13 за участю статиста відтворила механізм спричинення обвинуваченим ушкоджень її матері, ОСОБА_13 , на сходовій площадці другого поверху першого під`їзду, що по АДРЕСА_3 , зокрема, один удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя (а.м.к.п. 72-74);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08 червня 2017 року та долученим до нього ілюстрованим додатком, в ході якого потерпіла ОСОБА_10 за участю статиста відтворила механізм спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_18 на сходовій площадці другого поверху першого під`їзду, що по АДРЕСА_3 , зокрема, один удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя, а саме: в область лівого ока.(а.м.к.п. 75-77);

- висновком експерта № 449 судово - медичної експертизи від 21 травня 2017 року, відповідно до якого, на підставі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_10 , 1978 року народження, вивченням медичних документів на її ім`я, беручи до уваги повідомлені обставини справи та у відповідності до запропонованих запитань, підсумовано, що у ОСОБА_10 при поступленні 05 квітня 2017 року та наступному лікуванні в Тернопільській комунальній міській лікарні швидкої допомоги за об`єктивними клінічними даними і динамікою їх перебігу було діагностовано струс головного мозку (як вид закритої черепно-мозкової травми) та із зовнішніх ушкоджень - забій м`яких тканин в ділянці верхньої щелепи зліва. При судово-медичній експертизі 05 квітня 2017 року у ОСОБА_10 виявлено синець лівої вилично-щічної ділянки обличчя. Вид вказаних ушкоджень та описаний в медичних документах клінічний перебіг черепно-мозкової травми вказують, що вони утворились в ОСОБА_10 від дії тупих предметів близько доби до проведення судово-медичної експертизи. Виявлена у ОСОБА_10 травма голови зі струсом головного мозку і синцем лівої вилично-щічної ділянки за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я - п. 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (МОЗ України, Київ, 1995). Утворення вказаних вище ушкоджень від удару рукою, на що посилалась ОСОБА_10 при судово-медичній експертизі, не виключається. Вони не властиві для виникнення при падінні з висоти власного росту (на площині).

Наведені судом у вироку докази зібрані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, обґрунтовано визнані належними, достатніми та допустимими. Правильність висновків суду щодо наведених доказів у колегії суддів сумнівів не викликає та не спростовується доводами апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 та доповненнями до неї щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Так, суд обґрунтовано відхилив заявлені обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи потерпілій з метою встановлення та підтвердження у неї ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки наявний у справі висновок, на їхню думку, є з певних причин сумнівним, а, відповідно, не міг бути покладеним в якості доказу в обгрунтування обвинувального вироку.

На підтвердження свого клопотання захисник зазначив, що потерпіла пройшла МРТ голови, яке судмедекспертом не було досліджено, а тому висновок про спричинення їй легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя є необгрунтованим.

Статтею 101 КПК України встановлено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Згідно діючого законодавства повторна експертиза призначається у разі необгрунтованості висновку експерта, що здійснював первинну експертизу, або у разі сумніву в правильності його висновку. Вона доручається іншому експерту або іншим експертам.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дана експертиза проводилась відповідно до постанови слідчого СВ Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській обл. ОСОБА_19 від 05.04.2017 р. з дотриманням вимог ст.69 КПК України судово-медичним експертом ОСОБА_20 пятого кваліфікаційного класу зі стажем роботи за фахом один рік Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи (ТОБСМЕ) безпосередньо гр. ОСОБА_10 , а також на підставі наданих на імя гр. ОСОБА_10 медичної карти №1993/13 стаціонарного хворого Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги, як це вбачається з матеріалів кримінального провадження, а не на підставі пояснень потерпілої, на що посилається обвинувачений.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що за клопотанням сторони захисту ОСОБА_20 був допитаний в судовому засіданні місцевого суду в якості експерта, де, будучи попередженим про кримінальну відповідальність відповідно до вимог ст. 385 КК України, підтвердив свої висновки, зазначені у підсумках експертизи №449, давши вичерпні відповіді на всі запитання захисту, в тому числі і щодо необхідності дослідження МРТ головного мозку. З цього приводу експертом було зазначено, що в його функції як спеціаліста входить виявлення зовнішніх ушкоджень та їхній опис. Він не є і не повинен бути спеціалістом в області нейрохірургії, а тому подібного роду дослідження не входять в його обовязки.

Крім зазначених підстав щодо недослідження висновку МРТ інші аргументи на користь заявленого клопотання захистом не надавались.

Більше того, згідно частини другої статті 332 КПК суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання сторін кримінального провадження або потерпілого, якщо суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності. На реалізацію одного із загальних принципів кримінального процесу - змагальності сторін, що гарантує рівні права сторонам кримінального провадження у наданні такого доказу як висновок експерта, експерта може залучати як сторона обвинувачення, так і сторона захисту.

Стороною захисту експерт до справи (з метою проведення судово-медичної експертизи щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 ) не залучався, у кримінальному провадженні наявний лише один висновок судмедекспертизи, який відповідно до вимог ст. 94 КПК України правильно визнано належним, допустимим та достовірним доказом, а тому підстав для призначення повторної судмедекспертизи щодо ступеня тяжкості спричинених потерпілій тілесних ушкоджень з огляду на вищенаведені вимоги кримінального процесуального закону місцевий суд не знайшов, не маючи, на думку колегії суддів, на то законних підстав та переконливих аргументів.

В свою чергу колегія суддів, з огляду на вищенаведене, не вбачає підстав для проведення судового слідства з метою додаткового дослідження висновку експертизи.

Безпідставними є твердження захисту і про те, що обвинувачений був позбавлений права взяти участь у слідчій дії - призначення та проведення експертизи, зокрема, щодо потерпілої, так як це передбачено ст. 4 Закону України «Про судову експертизу» та п. 2.13.2 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, а тому цей доказ є недопустимим.

Так, у наведеному захисником п.2.13 Інструкції окрім наведеного ним тексту першої половини цього пункту вказано, що при проведенні судово-медичної експертизи можуть бути присутні: п. 2.13.2. - обвинувачений та інша особа (тільки з дозволу слідчого).

Оскільки такий дозвіл обвинуваченому ОСОБА_6 слідчим не надавався, підстав стверджувати про порушення органом досудового слідства та місцевим судом Закону України Про судову експертизу та зазначеної Інструкції, а також вимог КПК з цього приводу немає.

Крім того, як зазначено у ст. 32 Конституції України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

З матеріалів кримінального провадження не вбачається, що така згода потерпілою надавалась.

Судово-медична експертиза експертом буда проведена у відповідності до форми медичної документації 170/0, затвердженої Наказом МОЗ України 05.08.99 р. № 197.

Досліджені судом першої інстанції та перевірені під час апеляційного розгляду висновки експертизи складені з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 101,102 КПК України, містять в собі докладні описи проведених досліджень, зроблені за їх результатами висновки, та обгрунтовані відповіді на поставлені запитання, які грунтуються на відомостях, які сприймалися експертом безпосередньо, та які стали відомі йому під час дослідження матеріалів.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства при проведенні зазначеної експертизи колегією суддів не встановлено. Експертиза проведена у порядку, визначеному ст.ст. 242, 243 КПК України.

Підставно судом було відхилене і клопотання захисту про огляд та долучення до матеріалів кримінального провадження футболки обвинуваченого, яку на ньому подерла потерпіла ОСОБА_10 , оскільки таке клопотання згідно ухвали місцевого суду суперечить вимогам ч.ч.1,12 ст.290 КПК України щодо відкриття матеріалів іншій стороні. При цьому сама потерпіла не заперечувала того факту, що могла пошкодити футболку обвинуваченого під час його нападу на неї.

Такий же висновок щодо безпідставності заявленого клопотання місцевий суд зробив і відносно необхідності, на думку обвинуваченого і його захисника, проведення слідчого експерименту як з ним, так і з його матірю, ОСОБА_12 , оскільки відповідно до ухвали місцевого суду від 12 лютого 2018 р. ОСОБА_6 на досудовому слідстві не погоджувався на проведення слідчого експерименту, який відповідно до вимог ст.240 КПК України проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, а також те, що обвинувачений не визнавав своєї вини протягом як досудового слідства, так і в судовому засіданні місцевого суду, проведення слідчого експерименту з метою встановити, як відбувалось нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілій, втрачає всякий сенс.

При цьому матір обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_12 була допитана в судовому засіданні місцевого суду в якості свідка, де дотично підтвердила факт спричинення обвинуваченим потерпілій тілесних ушкоджень, пояснивши, що ОСОБА_6 відштовхнув потерпілу в обличчя.

Таким чином, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості; наслідки, що настали; наявність на утриманні неповнолітньої дитини, стан здоровя і обґрунтовано призначив йому основне покарання у межах санкції вказаної частини ст.125 КК України у виді громадських робіт.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що призначене ОСОБА_6 покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Що стосується апеляційної скарги захисту в частині задоволення цивільних позовів потерпілої, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з вимогами ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до вимог абз.7 п.2) ч.3 та абз.6 п.2) ч.4 ст.374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються як підстави для задоволення цивільного позову, так і рішення про цивільній позов.

Тобто відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, вказавши норму матеріального права, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Вказані вимоги судом першої інстанції були дотримані у повному обсязі.

Згідно з положенням ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Зважаючи на наведене, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_10 витрати на лікування на загальну суму 2294.79 грн.

Зазначений розмір матеріальної шкоди, яку було понесено останньою на лікування, підтверджується: випискою з медичної карти стаціонарного хворого та копіями квитанцій та чеків. В результаті їх дослідження апеляційним судом встановлено, що всі понесені ОСОБА_10 витрати були пов`язані з отриманою нею травмою в результаті навмисного спричинення їй обвинуваченим тілесних ушкоджень внаслідок конфлікту, що мав місце 04 квітня 2017 р., а тому підлягають відшкодуванню.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого, суд правильно, на думку колегії суддів, врахував тривалість порушення прав потерпілої, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, необхідність вживати додаткових зусиль для відновлення своїх порушених прав, пережитий стрес, майновий стан обвинуваченого, і, виходячи із засад розумності та справедливості, прийшов до переконання про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 в користь потерпілої ОСОБА_10 завданої моральної шкоди на суму 10 000.00 грн.

Крім того, з обвинуваченого в користь потерпілої ОСОБА_10 в силу статі 120 КПК України обгрунтовано стягнуто документально підтверджені витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого в сумі 5000 грн.

З огляду на те, що інших порушень, які б свідчили про наявність при розгляді даного кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування оскаржуваного вироку Тернопільського міськрайсуду Тернопільської обл. від 27 червня 2018 р. відносно ОСОБА_6 та виправдання останнього, як того просить апелянт.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.407 КПК України суд апеляційної інстанції у випадку скасування вироку суду за недоведеністю вини вправі лише закрити провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Змінену апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 червня 2018 року залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайсуду Тернопільської обл. від 27 червня 2018 р. щодо ОСОБА_6 , засудженого за ч.2 ст.125 КК України до 150 годин громадських робіт, без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2