Номер провадження:1-кп/521/532/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 липня 2018 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
захисників-адвокатів ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А
Судом, в порядку статті 331 КПК України, на обговорення учасникам судового провадження було постановлено питання щодо доцільності продовження тримання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою, оскільки строк тримання під вартою закінчується 14 липня 2018 року.
Прокурор вважав за необхідне продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою, оскільки не допитано усіх свідків тому існують ризики передбаченні статтею 177 КПК України.
Захисник ОСОБА_6 заперечував проти продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу та просив змінити на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою.
Обвинувачена ОСОБА_8 з думкою захисника погодилась.
Адвокат ОСОБА_10 заперечувала проти продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_9 з думкою захисника погодився.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного терміну з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вирішуючи питання, щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених, колегія суддів встановила, що ризики на даний період часу не зменшились, тому вважає, що на даному етапі судового розгляду справи більш м`який запобіжний захід, не зможе забезпечити належної поведінки обвинувачених, при цьому виходить з наступного.
Строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спливає 14 липня 2018 року, та розгляд кримінального провадження завершений до цього часу не буде, з об`єктивних причин.
Враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відомості про осіб, вік та стан здоров`я обвинувачених (об`єктивних відомостей про захворювання які перешкоджають їх перебування у слідчому ізоляторі суду не надано), міцність соціальних зв`язків обвинувачених ( ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не працевлаштовані, немають утриманців, ОСОБА_9 18 червня 2018 року вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області засуджений за ст. 408 ч 3 КК України, до п`яти років позбавлення волі, на підставі статті 71 КК України приєднано частково невідбуту частину покарання за вироком Балтського районного суду Одеської області від 05 квітня 2011 року, та йому призначено остаточно покарання у вигляді п`яти років шести місяців позбавлення волі), тому колегія суддів вважає, що є всі законні підстави для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах, що виключають їх небезпечну поведінку, оскільки ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам переховуватися від органу досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення, на даному етапі судового розгляду не зменшились.
Продовжуючи строк тримання обвинувачених під вартою, суд також враховує тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у разі визнання їх винуватими (за вказане кримінальне правопорушення, передбачене максимальне покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років), що свідчить про наявність ризику того, що обвинувачені, перебуваючи на свободі можуть продовжити злочинну діяльність та вчиняти інші злочини, а також з метою уникнення покарання, можуть переховуватись від органів досудового слідства чи суду. Наявність ризику незаконного впливу на свідків підтверджується тим, що останні не всі допитані у судовому засіданні.
Втручання у право на особисту свободу належить до числа найсерйозніших обмежень основних свобод, а тому при продовженні строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд також враховує Практику Європейського суду з прав людини.
Так, у ЄСПЛ вироблена судова практика та сформульовані основні «правові позиції» щодо вимог, які зобов`язані дотримуватися держави за п. 3 ст. 5 Європейської Конвенції з прав людини. Зокрема, наголошується на тому, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції особу, обвинувачену в правопорушенні, має бути звільнено до судового розгляду, якщо держава не доведе існування «відповідних і достатніх» підстав для подальшого тримання її під вартою (Рішення ЄСПЛ від 08.06.1995 у справі «Ягчі і Саргін проти Туреччини»). Щоб дотриматися цієї вимоги, суд повинен дослідити всі факти існування реального суспільного інтересу, який за належного врахування принципу презумпції невинуватості виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не мають стійких соціальних зв`язків, обставини злочинів свідчать про можливість переховування від суду та впливу на свідків для досягнення мети уникнення від кримінального правосуддя.
Враховуючи викладені обставини, та беручи до уваги що злочин був вчинений проти життя та здоров`я особи, суд вважає, що існують відповідні та достатні підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існує реальний суспільний інтерес, який виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи.
При цьому суд зазначає, що в подальшому після дослідження всіх необхідних доказів по провадженню та з урахуванням думки учасників судового провадження, судом може бути вирішено питання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, з метою не допустити перетворювання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого в майбутньому вироку про позбавлення свободи (Рішення ЄСПЛ від 27.06.1968 року «Ноймер проти Австрії).
Таким чином, судом встановлені підстави, які передбачені КПК України, рішеннями ЄСПЛ та Конвенцією з прав людини, щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених та ризик їх ухилення від суду. На даний період часу у суда відсутні дані які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід забезпечить належної поведінки обвинувачених. При цьому, суд приймає до уваги термін перебування обвинувачених під вартою.
Окрім того, суду не надано відомостей про те, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у випадку зміни запобіжного заходу на більш м`який не будуть переховуватись від суду та не вчинять інших правопорушень. Вказані гарантії є необхідною умовою зміни запобіжного заходу у вказаному кримінальному провадженні.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за доцільне продовжити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Керуючись ст. ст. 331, 376 КПК України, колегія суддів -
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «ОУВП №21» Південного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «ОУВП №21» Південного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Строк дії ухвали становить 60 днів і обчислюється з моменту закінчення строку тримання під вартою за попередньою ухвалою, з 14 липня 2018 року. Ухвала про продовження строку тримання під вартою для обвинувачених припиняє свою дію 12 вересня 2018 року
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3