Справа № 308/2117/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.07.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.03.2018 по кримінальному провадженні №11-кп/777/434/18.

Зазначеною ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_7 , поданої в інтересах ОСОБА_6 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Із ухвали суду вбачається, що адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду першої інстанції із заявою про застосування щодо засудженого ОСОБА_6 умовно дострокового звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що ОСОБА_6 засуджений вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.10.2017 року за ст.186 ч.2 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки та 2 місяці. Оскільки відбуття покарання ОСОБА_6 рахується з дня його затримання 13.05.2011 року по 23.04.2012 року та з 30.11.2016 року по 20.06.2017 року із врахуванням один день за два, а також з 21.06.2017 року день за день та з урахуванням відбуття ОСОБА_6 понад 2/3 строку призначеного йому вироком суду покарання, який мав сумлінну поведінку під час відбуття покарання, дотримувався розпорядку дня, на заходи виховного та профілактичного впливу реагував правильно, а також те, що в разі застосування до нього умовно-дострокового звільнення він має постійне місце проживання, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 ставив питання про звільнення ОСОБА_6 від подальшого відбуття покарання умовно достроково, на підставі ст..81 КК України.

Ухвала суду мотивована тим, що за наявною в матеріалах справи інформацією щодо особи засудженого ОСОБА_6 , останній за час перебування в УВП заохочень не має, характеризується посередньо, тричі притягався до дисциплінарної відповідальності, неодноразово судимий в тому числі за вчинення умисних тяжких злочинів, що свідчить про небажання засудженого ставати на шлях виправлення, тому суд прийшов до висновку про відсутність, передбачених ст..81 КК України, підстав для застосування щодо засудженого ОСОБА_6 умовно дострокового звільнення від відбування покарання.ї

-2-

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 зазначає про неправильне на його думку застосування судом першої інстанції вимог ч.5 ст.72 КК України під час винесення вироків Ужгородським міськрайонним судом від 20.12.2016 року та 13.10.2017 року, якими його засуджено за ч.2 ст.186 КК України. Зазначає, що зарахувавши в строк попереднього ув`язнення період перебування під вартою з по 21.06.2017 року, а не до набрання вироком законної сили, порушено вимоги ч.2 ст.5 КК України про незворотність дії в часі закону, який погіршує становище особи.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, який вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, з таких мотивів.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч.1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процесс позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до розяснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002, № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, суд першої інстанції, дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_6 , дійшов обґрунтованого висновку про те, що останній за час відбування покарання не довів своє виправлення.
Зазначене підтверджується матеріалами справи, з яких вбачається, що засуджений ОСОБА_6 , будучи неодноразово судимим, в тому числі за вчинення умисних тяжких злочинів, за час перебування в УВП заохочень не має, характеризується посередньо, тричі притягався до дисциплінарної відповідальності.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що процес виправлення засудженого ОСОБА_6 не досяг тієї стадії, коли відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним.

Наведені в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_6 доводи стосуються неправильного, на його думку, застосування судом вимог ч.5 ст.72 КК України під час винесення вироків Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 20.12.2016 та 13.10.2017, якими його засуджено за ч.2 ст.186 КК України, що не було предметом судового розгляду суду - 15.03.2018, під час розгляду заяви захисника адвоката ОСОБА_8 про застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

-3-

За таких обставин та з урахуванням мотивів про які зазначає засуджений в апеляційній скарзі , будь-яких процесуальних порушень, неповноту у з`ясуванні обставин справи під час розгляду питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, колегія суддів не вбачає, підстави для скасування законного та обґрунтованого судового рішення суду відсутні, а тому апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення колегія суддів також, ураховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення та захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду, а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.03.2018, про відмову у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про застосування умовно-достроково звільнення від відбування покарання - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: