УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 477/797/17
провадження № 51-8629ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 07 червня 2018 року у кримінальному провадженні за № 0000113 по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Поріччя Веселинівського району Миколаївської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.
Встановлені обставини
Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 листопада

2017 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк

3 роки та покладено обов`язки, визначені ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 07 червня 2018 року апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_6 та захисника обвинуваченої ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2017 року щодо

ОСОБА_5 без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі потерпілий, посилаючись на істотні порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженої внаслідок м`якості, просить змінити рішення місцевого та апеляційного судів у частині застосування положень статей 75, 76 КК

і ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити засудженій покарання, визначене місцевим судом без звільнення від його відбування.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону потерпілий, вказуючи на незаконність вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду,

не зазначив у своїй касаційній скарзі, яких саме порушень кримінального процесуального закону допущено цими судами, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, і чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для зміни чи скасування касаційним судом вироку місцевого суду та ухвали суду апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст.438 КПК, з огляду на положення

статей 370, 374, 404, 412, 419 цього Кодексу. Натомість він посилається на неповноту судового розгляду, що відповідно до вимог статей 433, 438 КПК

не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.

Також у касаційній скарзі потерпілого не зазначено, чи заявлялися ним в апеляційному суді клопотання, які всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно не задовольнив, а також, які конкретно доводи його апеляційної скарги в порушення ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції не дослідив,

не перевірив і не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Крім того, потерпілий не обґрунтував, у чому саме полягало неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій закону України про кримінальну відповідальність в частині звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, із огляду на положення ст. 413 КПК та зважаючи на приписи ст. 75 КК у їх взаємозв`язку. ОСОБА_4 не навів у касаційній скарзі доводів, які би спростовували кожен висновок апеляційного суду про можливість виправлення засудженої без реального відбування покарання, призначеного місцевим судом.
Крім того, потерпілий у касаційній скарзі лише формально зазначив, що призначене ОСОБА_5 покарання є явно несправедливим через м`якість, разом із тим, не навів щодо цього конкретних доводів відповідно до положень ст. 414 КПК, не вказав, чому воно є недостатнім для кари і виправлення засудженої та запобігання вчиненню нових злочинів як щодо виду, так і щодо його розміру.
Відповідно до ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право ухвалити одне з таких рішень: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК вимоги касаційної скарги потерпілого

не узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 436 КПК, якими визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги та прямо суперечать ч. 1 ст. 437 цього Кодексу згідно з якими суд касаційної інстанції не має права застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання.
Також потерпілий не зазначив, чи бажає брати участь у касаційному розгляді кримінального провадження, як це передбачено ч. 3 ст. 427 КПК.
Відсутність у касаційній скарзі згаданих обґрунтувань і недотримання положень

ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу потерпілого без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 07 червня 2018 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3