Провадження №1-кп/761/1642/2018
В И Р О К
іменем України

15 червня 2018 року м.Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у місті Києві

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0003423 від 26 березня 2018 року,

за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мінськ, громадянина Республіки Білорусь, із середньою спеціальною освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , не одруженого, не судимого в силу ст.89 КК України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

за участю :

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 вчинив умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу легкіх тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків,за наступних обставин :

25 березня 2018 року, приблизно о 22 годині 45 хвилин, за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 60, ОСОБА_3 разом з невстановленою особою, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, проходячи повз адміністративну будівлю Консульства Республіки Польща в Україні почали голосно кричати та вимагали, щоб працівники Консульства чи інші громадяни Республіки Польща, вийшли до них. Після цього, ОСОБА_3 та невстановлена особа підійшли до споруди поста охорони консульства, в якій на той час перебував військовослужбовець Національної гвардії України ОСОБА_5 та виконував функції з охорони громадського порядку. Після чого вони почали стукати у вікно споруди посту охорони, тим самим почали порушувати громадський порядок. Після цього, ОСОБА_3 підійшов до вхідних дверей Консульства Республіки Польща в Україні та почав по них стукати руками. Почувши шум, на вулицю з споруди посту охорони вийшов військовослужбовець в/ч НОМЕР_2 , який перебуває на посаді помічника начальника військового наряду 2-го взводу охорони, 6-ї роти охорони, 2-го батальйону охорони Національної гвардії України ОСОБА_5 , який звернувся до ОСОБА_3 та невстановленої особи з вимогою негайно припинити свої протиправні дії повідомивши, що він охороняє приміщення Консульства, яке в даний час зачинено.

Усвідомлюючи, що перед ними знаходиться саме військовослужбовець, який виконує свої службові обов`язки, ОСОБА_3 разом з невстановленою особою, почав безпідставно створювати конфліктну ситуацію, критикуючи, що ОСОБА_5 охороняє приміщення Консульства Республіки Польща в Україні, висловлюючись в його адресу нецензурною лайкою, погрожуючи нанесенню тілесних ушкоджень почали провокувати бійку, тим самим перешкоджаючи військовослужбовцю виконувати свої службові обов`язки. На законні вимоги ОСОБА_5 припинити вказані протиправні дії ОСОБА_3 та невстановлена особа не реагували. Після чого, ОСОБА_5 було прийнято рішення викликати допомогу та затримати невстановлену особу, оскільки вона знаходилась поруч з ним, а ОСОБА_3 продовжував стукати в двері консульства. В цей час, невстановлена особа не бажаючи підкорюватись законній вимозі ОСОБА_5 і припинити протиправні дії почала вириватись від нього. В той момент, коли ОСОБА_5 намагався затримати невстановлену особу, яка разом з ОСОБА_3 вчиняла хуліганській дії біля Консульства Республіки Польща в Україні, щоб по приїзду викликаного ним наряду допомоги, її можна було доставити до ВП №4 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві з метою подальшого встановлення фактичних обставин вчинених ним хуліганських дій, встановлення його особи та опитування, ОСОБА_3 підбіг до ОСОБА_5 та почав відштовхувати його від невстановленої особи, при цьому усвідомлюючи характер своїх дій та їх протиправність, бажаючи настання негативних наслідків наніс один удар рукою в ніс ОСОБА_5 , а невстановлена особа нанесла йому ще один удар рукою по голові, після чого зникла з місця події, а ОСОБА_3 був затриманий і його протиправні дії, були припинені.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» до правоохоронних органів відносяться органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, митні органи, органи охорони державного кордону, органи держаної податкової служби і установи виконання покарань, державної контрольно-ревізійної служби, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозахисні та правоохоронні функції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України» - Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від злочинних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу легкіх тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто скоїв злочин, передбачений ч.2 ст. 345 КК України.

13 червня 2018 року між прокурором у кримінальному провадженні прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_4 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_3 , в присутності захисника, в порядку передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.

У відповідності до даної угоди ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, щиро кається в скоєному. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке обвинувачений ОСОБА_3 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення за ч.2 ст.345 КК України, а саме: у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 58 КК України, замінити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік, та призначити ОСОБА_3 покарання у виді службового обмеження строком 1 (один) рік з відрахуванням в дохід держави 15 (п`ятнадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_3 .

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч.2 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого.
Частиною 5 ст.469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, є злочином середньої тяжкості,потерпілий ОСОБА_5 надав письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 ,про що він також надав письмову заяву про згоду на укладення угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 13 червня 2018 року між ним та обвинуваченим ОСОБА_3 .

Захисник ОСОБА_6 проситв затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним обвинувачений, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 , її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд приходить до висновку, що угода відповідає вимогам закону та наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, а відповідно, такі дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікує за ч.2 ст. 345 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_3 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.

Керуючись ст.ст.373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 13 червня 2018 року, укладену між прокурором у кримінальному провадженні прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України, замість призначеного ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік, призначити ОСОБА_3 покарання у виді службового обмеження строком 1 (один) рік з відрахуванням в дохід держави 15 (п`ятнадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду міста Києва через Шевченківський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_3 , прокурору.

Суддя ОСОБА_1