Справа №75/6845/17
№ апеляційного провадження: 11-кп/96/864/2018
Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2
14 червня 2018 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретареві ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
ОСОБА_7 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Переяслав - Хмельницький, Київської області, громадянин України, освіта середня, не одружений, працюючого неофіційно адміністратором по розповсюдженню державної лотереї, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 09.12.2016 року вироком Переяслав Хмельницького міськрайонного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, 20.03.2017 року ухвалою Апеляційного суду Київської області змінено вирок Переяслав Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09.12.2016 року в частині призначення покарання та ухвалено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;
засуджений за ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на чотири роки; відповідно до ст. 71 КК України, до цього покарання приєднано частину покарання, не відбутого ним за вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки три місяці.
Вироком із ОСОБА_7 на користь держави стягнуто 263 грн. 88 коп. судових витрат на проведення товарознавчої експертизи, а також вирішено долю речових доказів.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу захисника, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 засуджений за відкрите викрадення чужого майна, яке він, за вироком, вчинив 22 січня 2018 року, приблизно о 01 год. 30 хв., перебуваючи разом з особою, матеріали, відносно якої виділено в окреме провадження, поблизу зупинки «Мостицька», що навпроти будинку №21 по вул. Вишгородська в м. Києві, де звернули увагу на раніше їм незнайомого ОСОБА_9 , який в цей час йшов по тротуару назустріч останнім.

В цей час у ОСОБА_7 та в особи, яка була з ним, виник умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 , після чого останні вступили між собою у злочинну змову. Тоді, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи за попередньо змовою, підійшов до ОСОБА_9 та висловив вимогу передати мобільний телефон для здійснення дзвінка.

В цей е час особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, діючи спільно, стояв поруч, тим самим висловлюючи підтримку ОСОБА_7 і готовність прийти йому на допомогу, з метою подолання опору потерпілого та спостерігав за навколишньою обстановкою, щоб, у разі появи сторонніх осіб,, попередити про це останнього.

На пропозицію передачі телефону, ОСОБА_9 відмовився. Після чого, ОСОБА_7 , висловив погрозу застосування насильства, а саме, почав демонструвати кулак своєї правої руки, та вимагати від ОСОБА_10 передати мобільний телефон. В подальшому, потерпілий ОСОБА_9 , сприймаючи погрози Стародубцева за реальні, передав останньому мобільний телефон «Lenovo A1000», вартістю 1013 гривень, 33 копійки, в якому знаходилась сім карта мобільного оператора «Лайф», вартістю 30 грн.

В подальшому ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, тим самим завдали потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1043 гривні 33 копійки.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції адвокат ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвалюючи вирок щодо визнання винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, суд першої інстанції мав достовірні відомості того, що останній в момент скоєння злочину перебував під безпосереднім впливом фізичного та психологічного примусу з боку ОСОБА_11 , внаслідок чого не міг керувати своїми діями. Тобто, на думку апелянта, суд першої інстанції, на цих підставах, повинен був застосувати до ОСОБА_7 інший закон про кримінальну відповідальність, а саме ст. ст. 39, 40 КК України та у відповідності до ст.373 КПК України постановити виправдувальний вирок у зв`язку з відсутністю в діяннях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

На цих підставах, адвокат ОСОБА_8 просить вирок Подільського районного суду міста Києва від 10 січня 2018 року відносно ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження відносно нього закрити.

Заслухавши доповідь судді, виступи адвоката та обвинуваченого на підтримку апеляційних вимог, а прокурора проти їх задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження у визначених межах, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного розгляду в сукупності з матеріалами кримінального провадження, судова колегія визнає наступне.

Всупереч міркуванням в апеляційній скарзі, суд першої інстанції досить повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено дослідив надані сторонами докази, в тому числі й показання обвинуваченого ОСОБА_7 , покладені в основу апеляційних вимог, повно та правильно виклав їх у вироку, проаналізував і оцінив у сукупності з іншими доказами, дав оцінку в плані відносності, належності, допустимості, достовірності та достатності для висновків по суті кримінального провадження і на цих підставах прийшов до правильного висновку про вчинення ОСОБА_7 за описаних у вироку обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Ці висновки суду підтверджені не лише послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_9 , та показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а й сукупністю інших, досліджених судом першої інстанції і в апеляційному засіданні доказами, в тому числі, як видно з характеристики, наданої депутатом Переяслав-Хмельницької міської ради ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , крім іншого займається спортом, переважно футболом, в якому має серйозні успіхи, про що свідчать численні медалі з різноманітних турнірів(а. с. 131); відповідно до характеристики з Переяслав-Хмельницького Центру професійно-технічної освіти, ОСОБА_7 , зокрема користується авторитетом серед одногрупників, є лідером у дружньому спілкуванні, крім інших рис характеру переважає імпульсивність, несприйняття критики. (а. с. 12); за висновками про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини, він на диспансерних обліках у лікарів невролога, психіатра не перебуває, здоровий (а. с. 133); комісія експертів психіатрів та психолога визнала, що ОСОБА_7 в період часу, до якого відноситься діяння та на даний час на будь-яке хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності чи інший хворобливий стан психіки не страждав і не страждає, він може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру, застосування протиалкогольного чи протинаркоманічного лікування, рівень його психічного розвитку відповідає нормам його вікового періоду (а. с. 138-140).

Як видно з вироку Подільського районного суду міста Києва від 21 квітня 2017 року, ОСОБА_12 , хоча й характеризується негативно, але раніше судимим не був, у скоєному щиро розкаявся, під час судового розгляду кримінального провадження відносно нього дав показання, аналогічні показанням, даним ним під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 (а. с. 156-158).

9 грудня 2017 року ОСОБА_7 був засуджений Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області за два епізоди таємного викрадення чужого майна, які він вчинив у групі з малолітнім.

Ці відомості спростовують твердження сторони захисту в апеляційній скарзі проте, що на ОСОБА_7 належить поширити положення ст. ст. 39 та 40 КК України щодо вчинення кримінального правопорушення в стані крайньої необхідності та під впливом фізичного або психічного примусу, бо про такий примус не пояснювали потерпілий ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а характеристика самого ОСОБА_7 загалом і не свідчить про його здатність підкорятися фізичному чи психічному примусу, бо він фізично і психічно здоровий, рівень його психічного розвитку відповідає нормам його віку, психічними хворобами, в тому числі й будь-яким тимчасовим розладом психіки не страждав і не страждає, є осудним, розвинений, спортивно підготовлений, авторитетний, має лідерські якості, на відміну від раніше не судимого ОСОБА_12 раніше був засуджений за два епізоди крадіжок, які вчинив у групі з малолітнім.

В силу викладеного вище, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність фактичних обставин, які свідчили б про те, що ОСОБА_7 перебував під безпосереднім впливом фізичного чи психічного примусу з боку ОСОБА_12 , внаслідок якого не міг керувати своїми діями.

Крім того, крайня необхідність в значенні ст. 39 КПК України визначається як заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності, а жодних таких фактів не отримано на досудовому розслідуванні, в судах першої та апеляційної інстанцій, тобто вказані посилання апеляційної скарги є надуманими, нічим не підтвердженими здогадами та припущеннями.

В силу ст. 40 КК України, фізичним або психічним примусом, який дає підстави для звільнення особи, яка заподіяла шкоду правоохоронюваним інтересам, визнається безпосередній вплив фізичного примусу, внаслідок якого особа не могла керувати своїми вчинками.

Про такий примус не повідомляли потерпілий ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , отже ці доводи також надумані, безпредметні, нічим не підтверджені, а навпаки, спростовані вищенаведеними доказами, здогадки і припущення, а тому і в цій частині апеляційні вимоги відхиляються.

Таким чином, визнаючи вирок законним, обгрунтованим, вмотивованим і справедливим, не находячи приводів та підстав його зміни чи скасування і задоволення апеляційної скарги, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Подільського районного суду міста Києва від 10 січня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції, - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржена касаційним порядком до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня її проголошення.

Судді: