Справа № 460/322/18
Провадження № 1-кп/460/362/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.08.2018 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1
з участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Яворові кримінальне провадження відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000010 від 11 січня 2018 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Библо Старосамбірського району Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , раніше не судимого,-
В С Т А Н О В И В:
20.05.2014 року обвинувачений ОСОБА_4 був призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 . Цього ж дня вибув у військову частину НОМЕР_2 , де був зарахований до списків особового складу вказаної військової частини та поставлений на всі види забезпечення і призначений на посаду механіка-водія-електрика відділення батареї управління командира гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригади військової частини НОМЕР_2 отримав звання "солдат".
06.07.2015 року під час проведення перевірки наявності особового складу ТВО командира 2 гаубичного самохідно - артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини - п/п НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_5 виявлено відсутність солдата ОСОБА_4 у розташуванні військової частини - п/п НОМЕР_1 , тобто із вказаного часу останній незаконно перебував за межами військової частини.

Знаючи про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби, обвинувачений ОСОБА_4 , не маючи наміру назавжди ухилитись від військової служби, без поважних причин перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив свій час на власний розсуд.
04.08.2015 року до 15 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 повернувся в розташування військової частини - п/п НОМЕР_1 та приступив до безпосереднього виконання свої службових обов`язків.

28.10.2015 року ОСОБА_4 був звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу наказом командира військової частини - п/п НОМЕР_1 .

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 як військовослужбовець військової служби в період з 06.07.2015 року по 04.08.2015 року самовільно залишив військову частину та був відсутній на службі у вказаний період в умовах особливого періоду, тобто своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю та підтвердив факт нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, покликаючись на обставини викладені у обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся. Просить застосувати до нього ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році", оскільки брав участь в антитерористичній оперіції і являється учасником бойових дій.
Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд вважає, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України, оскільки він, будучи військовослужбовцем військової частини - польова пошта НОМЕР_1 в умовах особливого періоду самовільно залишив військову частину без поважних причин .
Вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.
Обираючи обвинуваченому ОСОБА_4 міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в період з 04.07.2014 року по 20.09.2014 року та в період з 08.10.2014 року по 02.12.2014 року, з 16.01.2015 року по 02.05.2015 року та являється учасником бойових дій, обставини які пом"якшують та обтяжують покарання.
Обставинами які пом"якшують обвинуваченому ОСОБА_4 покарання відповідно до ст.66 КК України є щире каяття у вчиненому та активне сприяння у розкритті злочину.
Обставин які обтяжують обвинуваченому ОСОБА_4 покарання відповідно до вимог ст.67КК України, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що покарання ОСОБА_4 слід обрати в межах санкції статті за якою він обвинувачується у виді позбавлення волі.
Відповідно до ст.85 КК України на підставі Закону України про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покараня.
Згідно з ч.2 ст.86 КК України, особи визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Згідно вимог ч.2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно.
Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII встановлено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення та, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).
Як вбачається з посвідчення серії НОМЕР_3 від 27 серпня 2015 року, обвинувачений ОСОБА_4 є учасником бойових дій.
Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», брав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в період з 04.07.2014 року по 20.09.2014 року, з 08.10.2014 року по 02.12.2014 року, з 16.01.2015 року по 02.05.2015 року та отримав статус учасника бойових дій, а також зважаючи на відсутність обмежень, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, тому є всі підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, ЗУ «Про застосування амністії в Україні», ЗУ «Про амністію у 2016 році», суд-
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі на підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

СУДДЯ: ОСОБА_1