АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/940/2018 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000819 щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ОСОБА_7 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Баку (Азербайджан), зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за участі: прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування основного покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку терміном на 2 роки та на нього відповідно до ст. 76 КК України покладені обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи і періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цим же вироком ОСОБА_7 відповідно до п."в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільнений від відбування основного покарання.

Судом також вирішено питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як встановив суд у вироку, ОСОБА_7 05 серпня 2017 року приблизно о 23 годині, керуючи технічно справним вантажним автомобілем "ДАФ", д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом, д.н.з. НОМЕР_2 , рухався заднім ходом на території ТОВ "Нова Пошта", термінал № 1, біля будівлі № 34 по вул. Пирогівський шлях в м. Києві. В цей же час позаду вказаного автомобіля перебував пішохід ОСОБА_10 та стояв припаркований тягач "ДАФ", д.н.з НОМЕР_3 , з напівпричепом, д.н.з. НОМЕР_4 .

Під час руху ОСОБА_7 допустив порушення вимог п.п. 2.3 б); 10.1; 10.9 ПДР України, а саме, рухаючись заднім ходом не переконався, що це не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при цьому не звернувся за допомогою до інших осіб для забезпечення дорожнього руху, внаслідок чого допустив наїзд на припаркований вантажний автомобіль "ДАФ", д.н.з. НОМЕР_3 та ОСОБА_10 , заподіявши пішоходу тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до його смерті.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, правову кваліфікацію діяння, вид і розмір покарання, однак вважає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував положення Закону України "Про амністію у 2016 році" до додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке призначив обвинуваченому. А тому просить скасувати вирок Голосіївського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_7 в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та ухвалити в цій частині новий вирок, яким звільнити ОСОБА_7 від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на підставі п. "в" ч. 1 ст. 1 закону України "Про амністію у 2016 році", як особу, котра не позбавлена батьківських прав і на день набрання чинності цим Законом має дитину, якій не виповнилося 18 років.

За доводами апеляційної скарги, захисник вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки: конкретній обстановці вчинення злочину, який характеризується необережною формою вини; обставинам, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення злочину (сумлінне ставлення до праці, виключно позитивно характеристика з місця роботи, чималий водійський стаж, відсутність порушень правил дорожнього руху, порядна поведінка в побуті); особі обвинуваченого, який раніше не судимий; позиції потерпілих, котрі не мають жодних претензій майнового та немайнового характеру до обвинуваченого і яким обвинувачений постійно надає матеріальну допомогу; відношенню обвинуваченого до вчиненого, а також тій обставині, що ОСОБА_7 з 2007 року працює лише на посаді водія і це є єдиним існуючим способом заробітку для нього. Сукупність усіх обставин у провадженні, як стверджує захисник, є підставою зберегти за обвинуваченим право керувати транспортним засобом і звільнити його на підставі п. "в" ч. 1 ст. 1 закону України "Про амністію у 2016 році" від відбування додаткового покарання, призначеного судом першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченого, які просили задовольнити апеляційну скаргу та звільнити ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання на підставі амністії, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, який вважав вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши додаткові документи щодо особи обвинуваченого, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам провадження та підтверджений представленими у справі доказами, які судом досліджувалися в порядку ч. 3 ст. 349 КК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, а тому й не перевіряється колегією суддів, виходячи з положень ч. 1 ст. 404 КПК України.

З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості, вірною є і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Не оспорюється в апеляційній скарзі вид і розмір покарання, яке призначено судом першої інстанції обвинуваченому. Не дивлячись на зміст викладеного в апеляційній скарзі захисником прохання щодо скасування вироку в частині призначення ОСОБА_7 додаткового покарання, фактично захисник таке прохання пов`язує виключно з наявністю, на його думку, підстав для звільнення обвинуваченого від його відбування на підставі амністії.

Отже, висновки суду і в частині призначення ОСОБА_7 покарання колегією суддів не переглядаються на підставі ч. 1 ст. 404 КПК України. Колегія суддів лише вважає за необхідне вказати, що покарання ОСОБА_7 , як основне, так і додаткове, призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, а висновки суду в цій частині є достатньо обґрунтованими.

Оскільки суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування основного покарання, то навів відповідні мотиви стосовно застосування до нього положень ст. 75 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час вирішення вищевказаних питань судом першої інстанції колегію суддів не встановлено.

Слід визнати правильним застосування судом до ОСОБА_7 і положення п."в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року, яким передбачена можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні до набрання Законом чинності включно необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, які не позбавлені батьківських прав і на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника, які стосуються застосування амністії і звільнення обвинуваченого від додаткового покарання, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно зі ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про амністію у 2016 році" особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

Тобто, за змістом вказаних правових норм застосування чи незастосування амністії до додаткового покарання є правом, а не обов`язком суду, реалізація якого належить до його дискреційних повноважень.

Між тим, вирішуючи питання щодо застосування амністії, суд вважав, що ОСОБА_7 підлягає звільненню лише від основного покарання, проте достатнього обґрунтування щодо незастосування Закону України "Про амністію у 2016 році" до додаткового покарання у вироку не навів, в той же час доводи захисника щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_7 і від додаткового покарання, як вважає колегії суддів, є слушними.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, наслідки якого незворотні, але з необережною формою вини і в провадженні відсутні відомості, які б свідчили про недотриманням ним правил дорожнього руху раніше та притягнення до адміністративної відповідальності.

Відношення ОСОБА_7 до своїх дій доводить правильність висновку суду про визнання обставиною, яка пом`якшує покарання, - щирого каяття.

Обставини, як б обтяжували покарання, в провадженні не встановлені.

ОСОБА_7 , що підтверджується відповідними документами у провадженні, раніше не судимий, характеризується виключно позитивно, займається суспільно-корисною працею, яка пов`язана саме з керуванням транспортними засобами; має родину та утримує неповнолітню доньку, яка в даний час отримує вищу освіту за контрактом; потерпіла є його рідною сестрою, без батька виховує неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 і обвинувачений постійно надає матеріальну допомогу родині сестри; потерпілі, з огляду на зміст їх заяви до суду першої інстанції, не вимагали суворого покарання для ОСОБА_7 , просили обрати покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Сукупність вказаних обставин, на переконання колегії суддів, свідчить про можливість звільнення обвинуваченого на підставі Закону України "Про амністію у 2016 році" і від відбування додаткового покарання. При цьому, колегія суддів враховує, що представлені стороною захисту документи, які були досліджені в судовому засіданні, дають підстави для висновку про те, що позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами значно погіршить в матеріальному аспекті й ускладнить його життя, обмежить можливості щодо забезпечення родини і розмір надання матеріальної допомоги потерпілим.
Враховуючи викладене, вирок суду першої інстанції згідно зі ст. 408 КПК України підлягає зміні шляхом звільнення обвинуваченого на підставі Закону України "Про амністію у 2016 році" від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки, призначеного судом.

З огляду на апеляційне прохання захисника щодо скасування вироку суду в частині призначення ОСОБА_7 додаткового покарання і постановлення саме в цій частині нового вироку із звільненням від відбування додаткового покарання на підставі амністії, що не узгоджується з вимогами ст. 420 КПК України, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу захисника лише частково.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року стосовно ОСОБА_7 змінити.

На підставі п."в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року звільнити ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

________________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4