Справа № 676/5666/18
Номер провадження 1-кп/676/491/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2018 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000082 від 05 квітня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.306, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 315, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23 серпня 2018 року з прокуратури Хмельницької області до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області надійшов затверджений прокурором обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.306, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 315, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні, висловлюючи думку про можливість призначення справи до судового розгляду, зазначив, що підстав для її зупинення чи закриття немає, підстав для повернення обвинувального акту також не вбачається, тому просив призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, викликати всіх учасників судового розгляду.
Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , їх захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_8 не заперечували щодо призначення справи до судового розгляду.
Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього документи у відповідності до положень ст.314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, не даючи оцінку щодо реальності та дійсності події злочину та можливої причетності обвинувачених до скоєного, що може бути перевірено та встановлено судом лише під час судового розгляду, приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Згідно із ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є, зокрема, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема, відноситься законність, що в силу ч.2 ст.9 КПК України передбачає обовязок прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити, як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що помякшують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Так, у ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Згідно зі ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).
Крім того, ЄСПЛ нагадує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Автсрії», №42780/98, п. 34).
До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Також, як вбачається з позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 24 листопада 2016 року у справі №5-328кс16, важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Із рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2000 року «Маттоціа проти Італії», встановлено, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. З ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.
Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. За змістом положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт і є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п.5 ч.2 ст.291 КПК України, передбачені вимоги щодо обвинувального акту, зокрема обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Так, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони.
Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Проте, всупереч вищевказаним вимогам чинного законодавства України, конвенційним нормам та практиці Європейського суду з прав людини суд вважає, що фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також формулювання обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є некоректним, незрозумілим та суперечливим, що призводить до порушення права останніх бути негайно й детально проінформованим про характер і причини висунутого проти обвинувачення кожного з них, з наступних підстав:
1.Диспозицією інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, визначено кримінальну відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, з виписаними у цій нормі закону, кваліфікуючими ознаками. При цьому обвинуваченій ОСОБА_6 стороною обвинувачення у відповідності до поданого обвинувального акту ставиться в вину дії, передбачені ч. 2 ст. 307 КК України, зокрема правова кваліфікація зазначена прокурором полягає у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту та незаконному збуті психотропної речовини у великих розмірах, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, із залученням неповнолітньої. Оскільки стаття 307 КК України є банкетною нормою, що відповідно зобов`язує орган досудового розслідування в обвинувальному акті, ставлячи в вину ОСОБА_6 таку кваліфікуючу ознаку, як великий розмір психотропної речовини, зазначати не лише конкретні норми законодавства, якими унормовані правила обігу наркотичних засобів в Україні і, які були порушені обвинуваченим, але і норми законодавства, на підставі яких зроблено висновок про те, що розміри виявлених та вилучених у неї наркотичних засобів дають підстави для кваліфікації його дій саме як кримінальне правопорушення, зокрема у обвинувальному акті відсутнє будь-яке посилання на «Таблицю невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», затверджену наказом МОЗ України від 01 серпня 2000 року № 188.
2.Частиною другою статті 307 КК України передбачено також таку кваліфікуючу ознаку, як залучення неповнолітнього. Така кваліфікуюча ознака ставиться в вину і ОСОБА_6 . У відповідності до ч. 2 ст. 307 КК України залучення неповнолітнього в даному в падку - це фактичне втягнення його дорослим шляхом психічного, фізичного впливу або й інший спосіб у незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів або психотропних речовин. Зокрема, стороною обвинувачення за епізодом від 30 січня 2018 року зазначено наступне «30 січня 2018 року близько 19 години ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання, незаконно збула за 1000 грн. неповнолітній ОСОБА_10 , порошкоподібну речовину, яка містить психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, масою 0,456 г».При цьому стороною обвинувачення ні в описанні фактичних обставин кримінального правопорушення за вказаним епізодом, ні у сформованому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307 КК України жодним чином не відобразили яким способом і в яку саме діяльність з перерахованих в диспозиції ст.. 307 КК України було залучено вказану неповнолітню особу . В решті епізодах за ч. 2 ст. 307 КК України більше не значиться про неповнолітніх осіб, таким чином колегія суддів робить виносок, що саме епізод за 30 січня 2018 року мав на увазі прокурор, ставлячи в вину ОСОБА_6 таку кваліфікуючу ознаку.

3.Кваліфікуючи дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України за такою кваліфікуючою ознакою, як попередня змова групою осіб, у викладі фактичних обставин та у формулюванні обвинувачення фактично зазначено окрім ОСОБА_7 , якому пред`явлене обвинувачення, також і особу на ім`я ОСОБА_11 за епізодами від 21 вересня 2018 року та 29 листопада 2018 року, щодо якого у казаному кримінальному провадженні обвинувачення не пред`явлене, що відповідно до вимог Конституції України та чинного кримінально-процесуального законодавства, виходячи із принципу презумпції невинуватості, є неприпустимим.
4.При формулюванні обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 309 КК України органом досудового розслідування вказано, що«24 травня 2018 року у період часу з 18 год. 05 хв. По 22 год. 51 хв. за місцем проживання ОСОБА_6 було проведено санкціонований обшук, в ході якого виявлено та вилучено скляний предмет, на якому наявні нашарування особливо-небезпечного наркотичного засобу екстракту канабісу, маса якого становить 0,362 г, крім того, на поверхні представлених на дослідження предметів пластиковій ємності та частини пластикової ємності наявні нашарування особливо-небезпечного наркотичного засобу екстракту канабісу, маса якого становить 0,414 г, а також виявлено речовини рослинного походження, які є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, масою 0,306 г, 0, 405 г, 0, 342 г, 0, 684 г та 1, 98 г, загальною масою 3, 717 г, які ОСОБА_6 незаконно зберігала без мети збуту». Правова кваліфікація вказаних дій - ч. 2 ст. 309 КК України, при цьому ставиться в вину незаконне придбання та зберіганнянаркотичних засобів,однак, по-перше, жодним чином не зазначено, у яких діях обвинуваченої полягає придбання вказаного наркотичного засобу (купівлі, отриманні в обмін на інші товари і речі, у вигляді позички, дарунка, нагороди, сплати боргу, привласненні знайденого), а також слідчий та прокурор не вказали конкретного часу чи навіть проміжку часу коли ОСОБА_6 було здійснено придбання та зберігання наркотичного засобу, зазначивши лише час та дату його виявлення та вилучення під час проведення обшуку. По-друге, кваліфікуючи дії ОСОБА_6 за вказаним епізодом за ч. 2 ст. 309 КК України (кваліфікований склад) , стороною обвинувачення не зазначено жодної з кваліфікуючих ознак ч. 2 ст. 309 КК України, яка передбачає їх аж чотири: дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб чи особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 307, 308, 310, 317 цього Кодексу, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах. По-третє, аналогічно із доводами, зазначеними в обґрунтуванні до обвинувачення за ч. 2 ст. 307 КК України, стороною обвинувачення в обвинувальному акті не вказане посилання на «Таблицю невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», затверджену наказом МОЗ України від 01 серпня 2000 року № 188, що дає підстави для кваліфікації її дій саме як кримінальне правопорушення, а не як адміністративний проступок, відповідальність за який передбачено ч.1 ст.44 КУпАП.
5.При викладі фактичних обставин та формулюванні обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 317 КК України стороною обвинувачення зазначено «протягом листопада грудня 2017 року ОСОБА_6 систематично надавала приміщення орендованої нею квартири для незаконного вживання наркотичних засобів та психотропних речовин громадянам, а саме 21 листопада 2017 року надала приміщення для вживання неповнолітній ОСОБА_10 і ОСОБА_12 , 24 листопада 2017 року ОСОБА_11 , 03 грудня 2017 року ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , 05 грудня 2017 року ОСОБА_11 , 08 грудня 2017 року ОСОБА_11 і ОСОБА_7 , 09 грудня 2017 року ОСОБА_11 і ОСОБА_7 , 10 грудня 2017 року ОСОБА_11 , 12 грудня 2017 року ОСОБА_7 . При цьому такі дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 2 ст. 317 КК України, як надання приміщення для вживання наркотичних засобів та психотропних речовин з кваліфікуючою ознакою - залученням неповнолітнього. Разом з тим, таке обвинувачення колегія суддів вважає неконкретним, оскільки не вказано, хто саме і що саме (які наркотичні засоби чи психотропні речовини) вживав, адже ось така узагальнююча фраза є недопустимою для формулювання обвинувачення. Крім цього, стороною обвинувачення в даному випадку також зазначено кваліфікуючу ознаку залучення неповнолітнього. Однак, як і у випадку із ч. 2 ст. 307 КК України, в даному випадку залучення неповнолітнього до організації або утримання місця, так само до надання приміщення для незаконного вживання, виробництва чи виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів - це своєрідне втягнення такої особи у злочинну діяльність. При цьому використовуються послуги, можливості неповнолітнього (пошук ним приміщення, підшукання споживачів наркотиків, виконання інших доручень дорослого учасника злочину). Однак, ні у викладі фактичних обставин, ні у сформульованому обвинуваченні не зазначено, у який спосіб було залучено неповнолітню особу (певним чином це ОСОБА_10 ) у надання приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів та психотропних речовин.

6.При викладі фактичних обставин, що продубльовано у формулюванні обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст.315 КК України, стороною обвинувачення зазначено «21 листопада 2017 року серед осіб, яким ОСОБА_6 надала приміщення для вживання психотропної речовини амфетамін була неповнолітня ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо якої ОСОБА_6 , заздалегідь достовірно знала та усвідомлювала, що ОСОБА_10 є неповнолітньою та умисно шляхом умовляння, переконування, обіцяння винагороди систематично схиляла її до вживання психотропної речовини амфетамін та якій неодноразово збувала за винагороду або безкоштовно амфетамін, таким чином розширюючи коло клієнтів.» Такі дії ОСОБА_6 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 2 ст. 315 КК України як схиляння неповнолітньої особи до вживання психотропних речовин. При цьому вбачається суттєва суперечність у формулюванні такого обвинувачення, зокрема ОСОБА_6 ставиться в вину подія, яка мала місце лише 21 листопада 2017 року, при цьому зазначено про «систематичність» такої діяльності, окрім того стороною обвинувачення, описуючи даний епізод, вважається встановленим неодноразовість збуту ОСОБА_6 як за винагороду, так і безкоштовно амфетаміну ОСОБА_10 , що не є складом даного кримінального правопорушення. Окрім цього, описуючи способи схиляння, зазначено широкий абстрактний перелік умовляння, переконування, обіцянка винагороди, що потребує конкретизації та деталізації щодо конкретного випадку 21 листопада 2017 року, оскільки спосіб є складової об`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення , який підлягає доказуванню.

7.Формулюючи обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 306 КК України стороною обвинувачення після викладу фактичних обставин робиться підсумовуючих висновок « ОСОБА_6 неодноразово розміщувала кошти, здобуті від незаконного обігу психотропних речовин у банку для використання таких коштів з метою продовження незаконного обігу психотропних речовин, а саме їх використання для зберігання, перевезення психотропних речовин, як матеріальні витрати для фінансування діяльності, що забезпечує їх обіг». При цьому, описуючи фактичні обставини жодним чином про використання таких коштів на зберігання та перевезення психотропних речовин не сказано, тому саме така мета їх використання потребує конкретизації і зазначення, коли саме, де саме, які саме кошти, здобуті від незаконного обігу психотропних речовин використані для зберігання психотропних речовин, а також коли саме і хто саме використовував такі кошти для перевезення психотропних речовин, оскільки ось такі узагальнені неконкретні формулювання є також недопустимими. Крім того, формулюючи правову кваліфікацію дій ОСОБА_6 за вказаним кримінальним правопорушенням, стороною обвинувачення зазначено «Своїми умисними діями, які виразились у:1)використанні коштів, здобутих від незаконного обігу психотропних речовин, 2) розміщенні їх у банках, 3)використанні з метою продовження незаконного обігу психотропних речовин, вчиненому повторно ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 306 КК України». Тобто дії кваліфіковані за трьома вказаними діями. Однак об`єктивна сторона складу ч. 2 ст. 306 КК України передбачає три альтернативні дії:1) розміщення коштів у банках, на підприємствах, в установах, організаціях та їх підрозділах; 2) придбання за такі кошти об`єктів, майна, що підлягають приватизації, чи обладнання для виробничих та інших потреб; 3) використання таких коштів ї майна з метою продовження незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів. Тому є незрозумілим, що мав на увазі прокурор, кваліфікуючи дії ОСОБА_6 одночасно і за використання коштів, здобутих від незаконного обігу психотропних речовин, і за використання з метою продовження незаконного обігу психотропних речовин.

8.Обвинувачення, сформульоване ОСОБА_7 , також є не конкретним та суперечливим. Зокрема, формулюючи обвинувачення ОСОБА_7 в першому абаці його узагальненого описання, останньому ставиться в вину придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут психотропної речовини, однак вже у правовій кваліфікації його діяння кваліфіковані лише як незаконне придбання, зберігання без мети збуту та незаконний збут психотропної речовини, без зазначення незаконного перевезення. Крім того, стороною обвинуваченняжодним чином не зазначено, у яких діях ОСОБА_14 полягає придбання психотропної речовини за епізодом від 13 квітня 2017 року, а також слідчий та прокурор, ставлячи в вину зберігання психотропної речовини,по жодному епізоду не вказали конкретного часу чи навіть проміжку часу коли ОСОБА_7 було здійснено зберігання психотропної речовини.
У зв`язку з вищевикладеним, суд звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином сформульованого обвинувачення та не викладених у обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, оскільки таке формулювання обвинувачення є нечітким на неоднозначним, що свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення, чим порушується, як зазначено вище, право обвинуваченого на захист, і, в свою чергу, позбавить суд можливості належним чином роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення на виконання вимог ч.1 ст.348 КПК України, перешкоджають суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження, а також провести і завершити судовий розгляд протягом розумного строку.
При поверненні обвинувального акта прокурору, суд враховує відсутність правового механізму для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду, а тому вважає, що перевірений обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору без обговорення питання про можливе використання прокурором у наступному під час судового розгляду можливостей, які надає прокурору ст. 338 КПК України, оскільки закон дозволяє прокурору змінити обвинувачення в суді виключно для зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення. Крім того, така кількість неточностей, суперечностей та узагальнених формулювань у поданому обвинувальному акті є неприпустимою для призначення кримінального провадження до судового розгляду, оскільки таке призначення призведе до витрачання значного процесуального часу на усунення таких недоліків протягом судового розгляду, а отже, і до порушення розумних строків розгляду справи, при цьому, на переконання суду, зміна обвинувачення у непередбачених ст. 338 КПК України випадках, у тому числі для усунення вищевказаних недоліків, які не є новими фактичними обставинами, а є помилками та неузгодженістю, некоректністю та неконкретністю викладу фактичних обставин та формулювання обвинувачення, що потребує усунення таких недоліків виключно прокурором і саме на стадії до призначення кримінального провадження до судового розгляду.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне повернути прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000082 від 05 квітня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.306, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 315, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України прокурору, оскільки він не відповідає вимогам до нього, викладеним у ст. 291 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314-317, 372 КПК України

П О С Т А Н О В И В :

Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000082 від 05 квітня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.306, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 315, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України прокурору, який затвердив обвинувальний акт, для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3