Справа № 146/1387/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2018 р. смт Томашпіль Вінницької області

Томашпільський районний суд Вінницької області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора Томашпільського відділу Могилів-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , прокурора Томашпільського відділу Могилів-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000362 від 1 вересня 2017 року на підставі обвинувального акту по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Радянське, Крижопільського району Вінницької області, українця, громадянина України, освіта середня технічна, одруженого, пенсіонера, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
до якого не застосовано запобіжний захід,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
1 вересня 2017 року біля 7 год. ОСОБА_5 керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ 110308 Славута», державний номерний знак НОМЕР_1 в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області виїжджаючи з другорядної дороги, повороту на с. Вербова, грубо проігнорував вимоги дорожнього знаку 2.1. Правил дорожнього руху України, не надав перевагу у русі автомобілю, який наближався до перехрестя по головній дорозі сполученням «Вапнярка Крижопіль», в результаті чого здійснив зіткнення із автомобіля «ГАЗ 2410» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 .

Внаслідок ДТП пасажирка автомобіля «ЗАЗ 110308 Славута», ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, а пасажирка ОСОБА_12 загинула на місці пригоди.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 72 від 15 вересня 2017 року ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді: сполучної травми тіла, травми грудей, крововиливів у м`які тканини грудей, численних дрібних переломів ребер з розривами міжреберних м`язів, легень, двостороннього гематораксу ( кровотеча в плевральні порожнини), крововиливів у середостіння, закритої травми живота, крововиливів у черевну стінку, розриву печінки з кровотечою в черевну порожнину (геміперитоніум), саден, синців, кінцівок і тулуба. Вказана травма виникла від дії тупих твердих предметів, можливо 1 вересня 2017 року за умови дорожньо-транспортної пригоди, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент спричинення та стоїть у причинному зв`язку зі смертю. Смерть настала від сполучної травми тіла.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 129 від 28 вересня 2017 року ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому лонної кіски зліва. Дані тілесні ушкодження могли виникнути в результаті дії тупого твердого предмету і згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до середнього ступеня тяжкості, які призвели до довготривалого розладу здоров`я більше як 21 доба. Дані тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок ДТП.

Згідно із висновком експертизи технічного стану № 658а від 11 вересня 2017 року, на момент експертного огляду в робочій гальмівній системі та рульовому керуванні автомобіля «ЗАЗ 110308 Славута» державний номерний знак НОМЕР_1 , несправностей, які б могли стати причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди не виявлено.

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи 676а від 29 вересня 2017 року в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «ЗАЗ 110308 Славута» державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 з технічної точки зору регламентувалися вимогами п. 16.11 Правил дорожнього руху України та вимогою дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу».

В ситуації яка склалася можливість попередження зіткнення у водія автомобіля «ЗАЗ 110308 Славута», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 з технічної точки зору полягала у виконанні ним вимог п. 16.11 ПДР та вимогою дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу».

В ситуації яка склалася в діях водія автомобіля «ЗАЗ 110308 Славута», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 вбачається невідповідність вимогам п. 16.11 ПДР України та вимогами дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу», які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку із виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

В судовому засіданні ОСОБА_5 свою винність в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, і вважає, як і інші учасники судового процесу за можливе при дослідженні доказів по справі обмежитись його допитом, допитом потерпілих та дослідженням характеризуючих даних про особу обвинуваченого.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З`ясувавши розуміння учасниками процесу змісту обставин, які не будуть досліджуватись, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, впевнившись у добровільності та істинності їх позиції, суд вважає обсяг доказів, що підлягають дослідженню, визначити допитом обвинуваченого та потерпілих, а також оглядом характеризуючих даних щодо особи обвинуваченого, поскільки фактичні обставини справи ніким не оспорюються.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненому злочині визнав повністю, пояснив, що 1 вересня 2017 року біля 7 год. їхав з пасажирами на базар автомобілем «ЗАЗ Славута», в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області. Під`їхавши до центральної головної дороги виїжджаючи з другорядної дороги, а саме з повороту на с. Вербова, ніяких автомобілів та перешкод не було, однак коли вже майже пересік розмітку центра дороги, то відбулося зіткнення з автомобілем, який їхав зі сторони центра Вапнярки. Тобто не переконався до кінця, що не має небезпеки для руху порушив вимоги Правил дорожнього руху не наджав перевагу у русі автомобілю ГАЗ 2410 , який рухався по голованій дорозі з центра смт. Вапнярка в результаті чого допустив зіткнення даних автомобілів. Цивільний позов ОСОБА_7 не визнав, оскільки вважає, що шкоду повинна сплачувати страхова компанія, оскільки він має поліс та його цивільно-правова відповідальність застрахована.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він є зятем покійної ОСОБА_12 . На початку вересня 2017 року до них з дружиною зателефонували та повідомили, що сталося ДТП, в результаті якого загинула мама дружини. Після чого вони відразу приїхали в смт. Вапнярка, на місце ДПТ де вже були працівники поліції та експерти. Будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, щодо покарання покладається на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що на початку вересня 2017 року знаходився вдома після операції. Зателефонувала дружина до дочки і сказала, що вона в лікарні, про що йому дочка розповіла. Потерпілий відразу поїхав в смт. Томашпіль в лікарню. Дружина сказала, що вони виїжджали з другорядної дороги на головну, пасажири сказали, що з правої сторони нікого немає і коли вони тільки виїхали на головну відбулося зіткнення. В лікарні на лікування дружини він поніс великі витрати. Обвинувачений не зустрічався з ними і не пропонував відшкодовувати завдані збитки. Цивільний позов підтримав. Щодо моральної шкоди зазначив, що він перед ДТП переніс операцію на серці і сильно хвилювався і продовжує хвилюватися за здоров`я дружини, а також те, що дружинні внаслідок ДТП завданий фізичний біль та душевні страждання та протягом тривавлого часу після отримання ушкоджень вони не можуть увійти в нормальний ритм життя. Постійні болі та недомагання дружини, відсутність сил спричинили порушеня його спосіб життя.

Представник ПАТ «Страхова компанія «АХА» в судове засідання не з`явився, хоча завчасно та належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_9 суд вважає, що винність ОСОБА_5 у скоєнні злочину доведена і його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_5 згідно довідки характеристики виданої виконавчим комітетом Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області за місцем проживання характеризується позитивно. На диспансерному психіатричному та наркологічному обліку обвинувачений не перебуває. Також ОСОБА_5 щиро розкаявся у скоєному.

Згідно висновку досудової доповіді про ОСОБА_5 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як низький, а тому перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк вважається можливим та не становить високої небезпеки для суспільства ( у тому числі окремих осіб).

Пом`якшуючою обставиною, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обтяжуючих обставин, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

У п.п. 20,21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 ( з наступними змінами і доповненнями ) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим злочину, що відповідно до ст. 12 КК України віднесений до тяжких злочинів,особу винного, який є особою пенсійного віку, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, думку потерпілих та приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе при призначенні йому покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом.
Разом з тим, обвинувачений підлягає звільненню від покарання, виходячи з наступного.
В судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_6 заявлено клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 акту амністії та звільнення його від відбування основного та додаткового покарання у зв`язку з тим, що обвинувачений на день набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році» досяг пенсійного віку, встановленого статтею 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав клопотання захисника та просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, особи, які день набрання чинності цим Законом досяг пенсійного віку, встановленого статтею 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З матеріалів справи слідує, що на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг пенсійного віку, встановленого статтею 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ст. 12 ч. 4 КК України злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 є тяжким та вчинений з необережності.
Враховуючи те, що на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_5 досяг пенсійного віку, встановленого статтею 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заявив клопотання про застосування до нього акту амністії, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 підлягає звільненню від покарання за амністією.
При вирішенні судом цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ПАТ «Страхова компанія «АХА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з наступного.
У відповідності до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Таким чином, суд, при вирішенні цивільного позову враховує, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позов розглядається в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно цивільного позову потерпілий ОСОБА_7 просить стягнути з ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 11524,38 грн., яка складається з витрат на лікування дружини ОСОБА_11 в сумі 5255, 18 гривень та витрат на перевезення дружини до місця постійного проживання в с. Супрунівка Полтавського району Полтавської області, яка складається з витрат на пальне та компенсацію затраченого часу водію в сумі 6269,20 гривень. Також цивільний позивач ставить питання про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.
Дослідивши додані до позову матеріали, суд приходить до висновку, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 в частині відшкодування матеріальної шкоди слід задоволити частково та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 витрати, понесені ним на лікування ОСОБА_11 у розмірі 5255,18 гривень та витрати на пальне для перевезення ОСОБА_11 до місця її постійного проживання у розмірі 3269,20 гривень, оскільки дані суми матеріальної шкоди документально підтверджені доказами, які знаходяться в матеріалах справи( а.с. 36-43).
У стягненні решти суми відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити у зв`язку з недоведеністю даних позовних вимог.
Так, згідно договору укладеного 5 жовтня 2017 року укладеного між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вбачається, що ОСОБА_13 домовилася з ОСОБА_14 про перевезення, автомобілем останнього, її матері ОСОБА_11 , з села Вербова Томашпільського району Вінницької області до місця її проживання села Супрунівка Полтавського району Полтавської області. В договорі зазначено, що витрати по маршруту Супрунівка - Вербова - Супрунівка складатимуть: заправка автомобіля згідно чеків та компенсація затраченого часу водію в розмірі 3000 гривень.
З матеріалів справи, а саме з розписки встановлено, що витрати по вказаному договорі понесенні ОСОБА_13 , однак вона не є потерпілою у даному кримінальному провадженні згідно ст. 55 КПК України, тому вимога про відшкодування витрати на перевезення у вказаній частині на користь ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних, душевних, психічних і фізичних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення) з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин.
Виходячи з обставин справи, характеру і ступеня душевних, моральних страждань, понесених потерпілим ОСОБА_7 враховуючи істотність вимушених змін у його життєвих і соціальних стосунках, а саме те, що потерпілий був позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя, втратив душевну рівновагу і спокій, в зв`язку з станом здоров`я дружини та тривалим лікуванням, враховуючи наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вини останнього в її заподіянні, виходячи із засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування обвинуваченим ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7 слід визначити в сумі 7000 грн.
При вирішенні цивільного позову судом враховано правову позицію Верховного Суду викладену постанові по справі № 344/10730/15-ц від 14.02.18 р., відповідно до якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, суд не вправі відмовити в такому позові з таких підстав.
Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
За матеріалами справи встановлено, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 7 вересня 2017 року під час проведення досудового розслідування у цій справі було накладено арешт на майно, а саме на автомобіль «ЗАЗ 110308 Славута», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_1 та автомобіль «ГАЗ 2410», державний номерний знак НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить ОСОБА_15 , жителю АДРЕСА_1 , що перебувають на території майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів Томашпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області.

У зв`язку із вищевказаним, арешт накладений на транспортний засіб на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 7 вересня 2017 року, на автомобіль «ЗАЗ 110308 Славута», державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно ст. 174 КПК України підлягає скасуванню та поверненню за належністю ОСОБА_5 , арешт накладений на транспортний засіб на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 7 вересня 2017 року, на автомобіль «ГАЗ 2410», державний номерний знак НОМЕР_2 , згідно ст. 174 КПК України підлягає скасуванню та поверненню за належністю ОСОБА_10 .
Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Відповідно до довідки про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні № 0000362 до висновку експерта від 12 вересня 2017 року № 659а, вартість проведення експертизи становить 790,96 грн, відповідно до довідки про витрати на проведення експертизи технічного стану транспортного засобу в кримінальному провадженні № 0000362 до висновку експерта від 11 вересня 2017 року № 658а, вартість проведення експертизи становить 790,96 грн, відповідно до довідки про витрати на проведення дослідженян обставин і механізму ДТП, електротехнічного, технічного стану ТЗ в кримінальному провадженні № 0000362 до висновку експерта від 29 вересня 2017 року № 676а, вартість проведення експертизи становить 790,96 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь держави.
Підстав для застосування запобіжних заходів, передбачених ст.ст. 176, 177 КПК України суд не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368-374 КПК України, суд-

З А С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ст. 1 п. «ґ» Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ПАТ «Страхова компанія «АХА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 , 8524 грн. 38 коп. (вісім тисяч п`ятсот двадцять чотири гривні 38 копійок) матеріальної шкоди та 7000 грн. ( сім тисяч гривень) моральної шкоди. В решті позову відмовити. Скасувати накладений за ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 7 вересня 2017 року арешт на речові докази, а саме:автомобіль «ЗАЗ 110308 Славута», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 та автомобіль «ГАЗ 2410», державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_15 . Речовий доказ - автомобіль «ЗАЗ 110308 Славута», державний номерний знак НОМЕР_1 , що перебуває на території майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів Томашпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області повернути за належністю ОСОБА_5 , автомобіль «ГАЗ 2410», державний номерний знак НОМЕР_2 , що перебуває на території майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів Томашпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області повернути за належністю ОСОБА_15 . Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 2372 грн. 88 коп. (дві тисячі триста сімдесят дві гривні 88 копійок) витрат, пов`язаних з проведенням по справі експертизи. Згідно ст.ст. 376, 392, 393, 395, 532 КПК України, вирок може бути оскаржений до апеляційного Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1