Справа № 372/1286/18
Провадження № 1-кс-361/18
У Х В А Л А
іменем України

17 травня 2018 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника володільця майна ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

Представник володільця майна ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням, в якому посилаючись на те, що в провадженні СВ Обухівського РВ ГУ МВС України перебувала кримінальна справа № 49-2833, яка була порушена 29.10.2009 року старшим слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України щодо громадянина ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. ч. 1, 3 ст. 358 КК України. В рамках досудового розслідування постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України від 28.01.2010 року накладено арешт на майно, яке особисто належить ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , де б воно не знаходилось і в чому не виражалось. Крім цього, накладено арешт на: частину квартири АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «Subaru Tribeca» д.н.з НОМЕР_1 , в подальшому постановою старшого слідчого СВ Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області майором поліції ОСОБА_6 від 25.02.2010 року кримінальну справу, порушену щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч.ч. 1, 3 ст. 358 КК України закрито, а досудове розслідування зупинене на підстав ч. 3 ст. 206 КК України 1960 року у зв`язку з не встановленням осіб, що вчинили злочин. При цьому при винесенні постанови від 25.02.2010 року про закриття кримінальної справи № 49-2833 слідчим не вирішено питання про зняття арешту. Крім того 26.10.2017 року, тобто за спливом семи років після закриття кримінальної справи ОСОБА_5 набув в порядку спадкування за законом земельну ділянку, кадастровий номер :90:587:0079, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, площею 0,06 га, цільове призначення для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_2 , на яку автоматично розповсюдилась дія постанови про накладення арешту від 28.01.2010 року всупереч наявній постанові про закриття відносно особи кримінальної справи.

В судовому засіданні представник володільця майна ОСОБА_4 вимоги клопотання підтримав в повному обсязі посилаючи на обставини викладенні в клопотанні.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти вимог клопотання заперечив в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні клопотання.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив,хоч про день час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Інші учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, причин неявки не повідомили.

При наданні правової оцінки вимогам клопотання приймаю до уваги наступне.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Обґрунтовуючи клопотання ОСОБА_4 посилається на те, що ОСОБА_5 є власником переліченого в клопотанні майна на яке постановою старшого слідчого в особливо важливих справа Генеральної прокуратури України від 28.01.2010 року в рамках досудового слідства було накладено арешт, та при винесенні постанови про закриття кримінальної справи слідчим СВ Обухівського РВ ГУ МВС України від 25.10.2010 року не було вирішено питання про зняття арешту. А тому необхідність у арешті майна відпала.

З наданих слідчому судді матеріалів, пояснень учасника процесу вбачається, що:

В провадженні СВ Обухівського РВ ГУ МВС України перебувала кримінальна справа № 49-2833, яка була порушена 29.10.2009 року старшим слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України щодо громадянина ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч.ч. 1, 3 ст. 358 КК України.

В подальшому в рамках досудового розслідування постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України від 28.01.2010 року накладено арешт на майно, яке особисто належить ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , де б воно не знаходилось і в чому не виражалось. Крім цього, накладено арешт на: частину квартири АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «Subaru Tribeca» д.н.з НОМЕР_1 .

Постановою старшого слідчого СВ Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області майором поліції ОСОБА_6 від 25.02.2010 року кримінальну справу, порушену щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. ч. 1, 3 ст. 358 КК України закрито, а досудове розслідування зупинене на підстав ч. 3 ст. 206 КК України 1960 року у зв`язку з не встановленням осіб, що вчинили злочин. При винесенні постанови від 25.02.2010 року про закриття кримінальної справи № 49-2833 слідчим не вирішено питання про зняття арешту

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 2 п. п. 1 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до п. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З наданих слідчому судді матеріалів вбачається, що арешт на майно ОСОБА_5 було накладено в межах кримінальної справи № 49-2833, яка була порушена 29.10.2009 року. 25.02.2010 року кримінальну справу відносно ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч.ч. 1, 3 ст. 358 КК України, було закрито, а досудове слідство зупинено на підставі ч. 3 ст. 206 КК України 1960 року у зв`язку з не встановленням осіб, що вчинили злочин.

Враховуючи викладене, вважаю, що підстав для задоволення клопотання про скасування арешту майна не має.

При вирішенні питання про арешт майна, відповідно до ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вважаю доводи клопотання необґрунтованими, оскільки суду достовірно не повідомлено в межах якого саме кримінального провадження було накладено арешт на майно ОСОБА_5 , та в межах якого кримінального провадження він просить скасувати арешт майна.

Крім того вимоги клопотання про скасування арешту не ґрунтуються на законі не потребують реалізації повноважень слідчого судді, виходять за межі компетенції слідчого судді, оскільки діючим на той час КПК України 1960 року не передбачено необхідності отримання слідчим дозволу на скасування арешту з майна, тому це відноситься до компетенції самого слідчого.

Поряд із тим, кримінальну справу було закрито в період дії старої (вже на цей час нечинної) редакції КПК України 1960 року, слідчі дії (досудове розслідування) після вступу у силу нової редакції КПК 2012 року не здійснювались, тому будь-яких підстав вважати наявними правові підстави для застосування повноважень слідчого судді, статус якого вперше у законодавстві врегульовано саме чинним КПК України, відсутні.

Відповідно до п.п. 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів.
Враховуючи викладене, у судовому засіданні не встановлено достатніх правових і фактичних підстав для задоволення вимог клопотання, доводи клопотання не були підтверджені належними і допустимими доказами, тому в задоволенні клопотання слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 7-9, 98, 131, 167, 170, 173, 174, 376 КПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного постановою слідчого від 28.01.2010 року у кримінальній справі № 49-2833 відмовити повністю.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1