АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 659/732/17
Номер провадження : 11-кп/791/504/18 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2018 року травня місяця 15 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

Обвинуваченого: ОСОБА_7
Захисника: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в залі Апеляційного суду Херсонської області кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 0000037 від 06 лютого 2017 року, за апеляційною скаргою прокурора з доповненнями, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та захисника ОСОБА_8 на вирок Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 20 березня 2018 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта повна загальна середня, не одруженого, не працюючого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, раніше засудженого вироком Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 14.04.2009 року за ст.ст. 289 ч.2, 185 ч.3, 70 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком випробування тривалістю 2 роки; вироком Горностаївського районного суду Херсонської області від 24.03.2010 року за ст.ст. 289 ч.2, 185 ч.3, 70 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі; вироком Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 27.09.2010 року за ст.ст. 185 ч.3, 70 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі, по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України,-
в с т а н о в и л а :

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 20 березня 2018 року.
Обрано ОСОБА_7 запобіжний захід - тримання під вартою з 20 березня 2018 року.
Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи - у розмірі 175 гривень 92 копійки, пов`язані із проведенням судової товарознавчої експертизи, стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави.
Речовий доказ - велосипед, пофарбований в темний колір залишено за належністю ПАТ «Укрпошта».
За вироком суду ОСОБА_7 в проміжок часу з 3 до 6 лютого 2017 року, пройшов на огороджену територію подвір`я АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_9 , таємно, повторно, за відсутності власника, з метою незаконного викрадення чужого майна, керуючись мотивами корисливої зацікавленості, проник до приміщення гаражу, ворота якого були не замкнені, звідки викрав велосипед марки «Україна» жовтого кольору жіночого типу, б/в, вартість якого станом на лютий 2017 року 850 гривень, який перебуває на балансі Херсонської дирекції ПАТ «Укрпошта», та, в подальшому перефарбувавши велосипед фарбою темно сірого кольору, використовував його для власних потреб до 08.08.2017 року часу вилучення працівниками поліції за добровільною видачою його матір`ю ОСОБА_10 , заподіявши Херсонській дирекції ПАТ «Укрпошта» матеріальну шкоду на суму 850 гривень. Шкода відшкодована шляхом повернення викраденого велосипеду.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , вважає, що судом винесено необґрунтоване, незаконне рішення всупереч законним правам та інтересам обвинуваченого, оскільки висновки суду, які викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, тому що не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду, окрім цього, судом істотно порушені вимоги кримінального процесуального законодавства,
Вказує що жодним із доказів який визнаний судом допустимим і на яких ґрунтується обвинувальний вирок не доведено факт проникнення в інше приміщення.
До матеріалів кримінального провадження в якості доказів прокурором наданий протокол огляду від 08.08.2017 року. З додатків доданих до даного протоколу огляду, тобто з фото, вбачається що даний огляд велосипеда проводився за місцем проживання в тому числі свідка ОСОБА_10 , тобто фактично проводився огляд житла або іншого володіння ОСОБА_10 без ухвали слідчого судді на проведення обшуку, що є недопустимим згідно з положеннями ст. 237 КПК України.
Крім цього, даний факт підтверджується постановою слідчого про визнання вказаного велосипеду речовим доказом, де зазначено, що даний велосипед був вилучений в результаті обшуку, а також як вбачається з показань свідків допитаних в судовому засіданні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , саме 08.08.2017 року до житлового будинку ОСОБА_10 вони прибули разом із працівниками поліції в якості понятих для проведення обшуку з метою відшукування грошових банківських карток, але дозволу слідчого судді щодо відшукування саме велосипеду марки «Україна» жовтого кольору та його вилучення - у працівників поліції не було, оскільки не було і відповідної ухвали. Будь яких інших ухвал слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку в будинку ОСОБА_10 в якості доказу також не додано. З протоколу огляду від 08.08.2017 року вбачається було вилучено «велосипед темно - сірого кольору дамського типу».
Таким чином, протокол огляду від 08.08.2017 року є недопустимим доказом в силу ст. 87- 89 КПК України оскільки якщо даний велосипед вилучався внаслідок проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді про надання дозвіл на обшуку та відшукання інших предметів а ні велосипеду то працівниками поліції в порушення ч. 7 ст. 236 КПК України та ч. 7 ст.237 КПК України не складено відповідного протоколу про визнання даного велосипеду тимчасово вилученим майном та в порушення ст. 170 КПК України не накладено арешту на вказане майно. Ухвали слідчого судді про проведення обшуку у будинку ОСОБА_10 в якості доказу не надано.
Крім цього, вказаний протокол огляду також є неналежним доказом оскільки велосипед який вилучався внаслідок цієї процесуальної дії має інший колір без зазначення марки цього велосипеда, тобто вилучався інший велосипед який не має жодного відношення до велосипеду у крадіжці якого обвинувачується ОСОБА_7 оскільки у протоколі вказане що за результатами огляду було вилучено «велосипед темно - сірого кольору дамського типу», в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 обвинувачується «у вчиненні крадіжки велосипеду марки «Україна» жовтого кольору, жіночого типу», а відповідно до постанови слідчого ОСОБА_13 про визнання речовими доказами від 08.08.2017 року, саме 08 серпня 2017 року під час проведення обшуку був помічений саме велосипед чорного кольору дамського типу, який і був визнаний в послідуючому речовим доказом.
Також, судом першої інстанції визнаний допустимим протокол огляду від 08.08.2017 року з підстав, що «Підставою проведення огляду є заява про добровільну видачу ОСОБА_10 яка була учасником проведення огляду, про що свідчить її підпис в змісті протоколу», але висновки суду суперечать обставинам справи, оскільки ОСОБА_10 підписуючи протокол огляду від 08.08.2017 року підтвердила свою присутність, але не надавала жодної згоди на огляд житла та не видавала працівникам поліції добровільно велосипеду марки «Україна» жовтого кольору, жіночого типу».
Крім цього, як вбачається з показань свідків допитаних в судовому засіданні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , саме 08.08.2017 року до житлового будинку ОСОБА_10 вони прибули разом із працівниками поліції в якості понятих для проведення обшуку з метою відшукування грошових банківських карток, але дозволу слідчого судді щодо відшукування саме велосипеду марки «Україна» жовтого кольору та його вилучення - у працівників поліції не було, оскільки не було і відповідної ухвали.
Судом першої інстанції взагалі проігноровані зазначені обставини на які посилалась сторона захисту та у вироку від 20.03.2018 року не надано жодного обґрунтування відхилення зазначених обставин.
Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про добровільну видачу ОСОБА_10 велосипеду оскільки взагалі не надав цьому доказу належної оцінки. А також невідомо на підставі якого процесуального документа слідчим або процесуальним керівником була залучена заява ОСОБА_10 до матеріале кримінального провадження.
Суд першої інстанції обґрунтовує доведеність вини ОСОБА_7 у вчинені зазначеного злочину посилаючись на висновок судово - товарознавчої експертизи № 2467-М від 17.08.2017 року, однак в обґрунтування відхилення недопустимості вказаного доказу посилається зовсім на інший висновок судово - товарознавчої експертизи № 2167 від 14.09.2016 року, який стороні захисту не відкривався і взагалі є неналежним доказом оскільки проведений до подій у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 .
Крім цього, висновок судово - товарознавчої експертизи № 2467-МТ від 17.08.2017 року, який наданий стороною обвинувачення в якості доказу є недопустимим, оскільки є також похідним доказом від речового доказу, а саме велосипеду який був вилучений під час огляду 08.08.2017 року. Оскільки відповідно до протоколу про надання підозрюваному доступу до матеріалів досудового розслідування від 19.10.2017 року стороні захисту відкривались матеріали кримінального провадження виключно на 190 аркушах інше не відкривалось, тобто на стадії досудового розслідування, а також під час судового розгляду «велосипед чорного кольоре дамського типу» який на підставі постанови слідчого ОСОБА_13 про визнання речовими доказами від 08.08.2017 року визнаний речовим доказом у даній справі - обвинуваченому та його захиснику не відкривались та не досліджувались.
Тобто, фактично обвинувачення ґрунтується на тому, що велосипед, який був викрадений у ОСОБА_9 з її слів був марки «Україна», який вона якби впізнала по деяким признакам таким, як болт який виступав та педалі, інших індивідуальних ознак даний свідок не зазначено. Натомість з довідки Укрпошти (яка визнана потерпілою у даній справі) вбачається, що велосипед, який передавався ОСОБА_9 - дорожній без зазначення марки велосипеда та кольору має інвентарний номер 4000554. Натомість ОСОБА_9 повідомила суду, що крім тих особливостей які вона назвала - інших особливостей велосипед який був у неї викрадений - не має. Під час огляду велосипеду на подвір`ї ОСОБА_10 вона не бачила жовтого кольору велосипеду, не бачила на рамі велосипеда який оглядався надписи «Україна» та не бачила жодного інвентарного номера на ньому. Свідок ОСОБА_11 взагалі побачив під час цього огляд, що проглядалась не жовта, а саме зелена фарба. Тобто, що це за велосипед який вилучався у ОСОБА_10 та чи належить він дійсно Укрпошті під час судового розгляду не доведено. Факт проникнення ОСОБА_7 в інше приміщення, тобто до гаражу ОСОБА_9 під час судового розгляду не встановлений та стороною обвинувачення не доведений. Крім того факт знаходження самого велосипеду який був викрадений у ОСОБА_9 саме у гаражі в судовому засіданні також не встановлений.
Крім цього, стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів про повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, матеріали справи не містять вказаного процесуального документа. Тобто, без наявності допустимих доказів про повідомлення ОСОБА_14 про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення - ОСОБА_15 не може вважатися обвинуваченим у даному кримінальному провадженні. Без наявності вказаного доказу прокурор в порушення п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України звернувся до суду з обвинувальним актом відносно ОСОБА_16 стосовно якого не надано допустимих доказів повідомлення йому про підозру.
При розгляді даного кримінального провадження суд не повністю дослідив фактичні обставини справи та з порушенням норм кримінального процесуального законодавства дійшов помилкових висновків про винуватість даної особи.
Просить вирок Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 20 березня 2018 рок скасувати та кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. З ст. 185 КК України закрити в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості.
В апеляційній скарзі із доповненнями прокурор вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
В обґрунтування своєї апеляції посилається на те, що вчинене ОСОБА_17 кримінальне правопорушення, характеризується виною у формі прямого умислу, а відповідно ст.12 КК України вчинене ним кримінальне правопорушення є тяжким злочином.
Крім того, судом першої інстанції належним чином не враховано відсутність обставин які відповідно ст.66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_18 , а також не визнання ним вини в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Також судом не враховано, що злочинна діяльність ОСОБА_16 проти власності тривала у період не знятих та непогашених численних судимостей ОСОБА_7 за злочини проти власності.
Так, з довідки про судимість вбачається , що ОСОБА_15 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжок чужого майна, а також незаконного заволодіння транспортними засобами, а саме: 14.04.2009 Нижньосірогозьким районним судом, Херсонської області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289,ст.70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від призначеного судом покарання з іспитовим строком випробування у 2 роки; 24.03.2010 Горностаївським районним судом, Херсонської області за ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ст.70, ст.71 КК України до 5років 6 місяців позбавлення волі; 27.09.2010 Нижньосірогозьким районним судом, Херсонської області за ч.3 ст.185,ч.4 ст.70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, судимості у встановленому законом порядку не зняті та не погашені.
Вищезазначене свідчить про те, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, маючи незняті та непогашені судимості, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний злочин проти власності.
Вказує що суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку при формулюванні обвинувачення визнаного судом доведеним, безпідставно вказав про вчинення ОСОБА_7 злочину повторно.
Також зазначає що відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону від 18.05.2017) підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення термін перебування під вартою обвинуваченого в слідчому ізоляторі з 20.03.2018 до дати набрання обвинувальним вироком законної сили.

Просив вирок Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 20.03.2018 відносно ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та постановити відносно ОСОБА_7 новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону України від 18.05.2017 № 2046-VIII) в строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 20.03.2018 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

З мотивувальної частини вироку виключити посилання суду, як на обставину вчинення злочину вчинення злочину повторно.

Представником потерпілого та захисником на апеляції подані заперечення.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора і не підтримав апеляційну скаргу захисника, думку захисника та обвинуваченого які підтримали тільки апеляційну скаргу захисника, заслухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на своїх позиціях, та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Стаття 370 КПК України вказує, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України в мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою формулювання обвинуваченого, визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймались такі рішення.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, судом дотримано вимог ст. 91-93 КПК України, спрямованих на встановлення у справі об`єктивної істини. Викладені у вироку висновки суду щодо обвинуваченого у вчинені вказаного кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені зібраними у матеріалах провадження доказами.
Допитаний в якості обвинуваченого Забара винуватість в висунутому обвинуваченні не визнав та надати пояснення відмовився.
За вироком щодо обвинуваченого, суд навів докази, дав їм відповідну оцінку і мотивував свої висновки.
Так, свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила що в лютому 2017 року виявила крадіжку велосипеду з гаражу, ворота якого не зачинялися. В серпні 2017 року її було запрошено за місцем виявлення викраденого велосипеду, де вона впізнала цей велосипед.
Свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_12 були запрошені для участі в якості понятих при проведенні огляду та обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , де було виявлено велосипед. Під час зазначеної слідчої дії були виявлені банківські картки, а також велосипед пофарбований в темний колір. При цьому мати ОСОБА_20 повідомила, що цей велосипед викрав її син.
Доводи в апеляції захисника про те що докази, а саме протокол огляду велосипеда від 08.08.2017 року, постанова слідчого про визнання вказаного велосипеду речовим доказом та висновок судово - товарознавчої експертизи № 2467-МТ від 17.08.2017 року є недопустимими колегія суддів вважає необґрунтованими оскільки:

- за рапортом оперативного чергового Горностаївського ВП Каховського відділу ГУНП в Херсонській області від 06.02.2017року ( а.п. 57,58), ОСОБА_9 повідомила що у неї було викрадено велосипед жовтого кольору, належний «УкрПошта» шляхом вільного доступу з її гаражу;
- 08.08.2017 року ОСОБА_10 сама добровільно видала викрадений у ОСОБА_9 велосипед, за згодою ОСОБА_10 його було оглянуто та складено про це протоколу ( велосипед дамського типу, темно сірого кольору, де під вказаною фарбою проглядається фарба жовтого кольору). Зазначено детальний опис частин велосипеду. При цьому ОСОБА_9 впізнала свій велосипед повідомила за яким саме ознаками. ( а.п. 62-67),
- за висновком судово товарознавчої експертизи від 17.08.2017 року від № 2467-МТ, ринкова вартість велосипеду марки «Україна» жіночого типу, який був у використанні станом на лютий 2017 року могла складати 850 гривень (а.с.71-73). При цьому помилкове посилання суду у вироку на експертизу № 2167 від 14.09.2016 року, як на це вказує в апеляції сторона захисту, ні яким чином не вплинуло на висновки суду щодо винувотості ОСОБА_7
- судом першої інстанції вказані доводи захисника розглянуто і відхиллено, про що вказано у вироку суду.
Крім цього, стороною обвинувачення, згідно реєстру прийнятих в ході досудового розслідування процесуальних рішень а.п.5,6 Забарі 0.0. повідомлено 13.10. та 19.10.2017 року про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Питання щодо невручення ОСОБА_14 повідомлення про підозру в ході судового слідства стороною захисту не ставилось.
Посилання прокурора в його апеляційній скарзі про те, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та призначив покарання яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не знаходять свого відображення та спростовуються матеріалами провадження.
Одним із фундаментальних принципів призначення покарання є його справедливість, якої може бути досягнуто лише за умови домірності покарання злочину.

Так з матеріалів кримінального провадження вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_14 покарання, суд відповідно до ст. 65 КК України врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, в тому числі, те що він вже раніше відбував покарання у виді позбавлення волі, але на шлях виправлення не став і прийшов до вірного висновку, що для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів необхідним і достатнім буде покарання в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України, оскільки виправлення не можливе без відбуття покарання. Таке покарання домірне тяжкості злочину і не сприймається явно несправедливим унаслідок м`якості чи/або суворості.
З таким висновком суду першої інстанції враховуючи усі обставини погоджується і колегія суддів, та вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_14 призначено відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, їх особи, та конкретних обставин справи, а тому підстав для скасування чи зміни вироку в цій частині колегія суддів не вбачає.
Вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст. 370 КПК України. На думку колегії суддів, він ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Тобто суд першої інстанції прийняв рішення яке повністю відповідає вимогам ст.7 КПК України.
Однак, відповідно до вимог ст. 374 КПК України мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формуванні висновку про їх відповідність.

Судом першої інстанції зазначені вимоги кримінального процесуального закону дотримані не були, оскільки як убачається із обвинувального акту, який прокурором проголошено під час судового провадження, дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України кваліфіковано як «таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення». Вказану правову кваліфікацію дій обвинуваченого суд першої інстанції визнав обґрунтованою та при наданні кваліфікації діям ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України зазначив лише кваліфікуючу ознаку - «проникнення у приміщення».
Суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку при формулюванні обвинувачення визнаного судом доведеним, безпідставно вказав про вчинення ОСОБА_7 злочину повторно, тобто змінив правову кваліфікацію дій обвинуваченого, а відтак допустив істотні суперечності при формулюванні обвинувачення та надані ознак установленого судом складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку з чим вирок в цій частині підлягає зміні.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону від 18.05.2017) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того ж кримінального провадження (тобто в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення) провадиться з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. При цьому у строк попереднього ув`язнення за нормами КПК України включається зокрема строк тримання особи під вартою як запобіжний захід.

У зв`язку із цим підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення термін перебування під вартою обвинуваченого в слідчому ізоляторі, тобто термін від дати взяття під варту (з 20.03.2018) до дати набрання обвинувальним вироком законної сили.

За вищевказаних обставин, апеляційні скарги прокурора підлягає частковому задоволенню а захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора з доповненнями, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції задовольнити частково, а захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 20 березня 2018 року стосовно ОСОБА_7 змінити.

З мотивувальної частини вироку (формулювання обвинувачення) виключити посилання суду, як на обставину вчинення злочину вчинення злочину повторно.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону України від 18.05.2017 № 2046-VIII) в строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 20.03.2018 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_7 запобіжний захід - тримання під вартою залишити без змін з 20.03.2018року.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: ОСОБА_2 /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_2