Справа № 487/1645/18
Провадження № 1-кп/487/442/18
УХВАЛА

13.08.2018 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі Головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого - ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження за обвинувальним актом внесеним в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0004067 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ст..121 ч.1 КК України , -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження внесене в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0004067 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені злочину передбаченого ст..121 ч.1 КК України.

У судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Крім того, з метою забезпечення безперервного розгляду провадження в суді, виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, посилаючись на те, що судовий розгляд триває, особу обвинуваченого, який фактично проживає в Російській Федерації, розлучений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, тобто не має соціально сталих зв`язків, не має постійного місця роботи і законного джерела доходу та наявність ризиків, передбачених ч. 1 п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, які продовжують існувати до теперішнього часу, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення, у зв`язку з чим інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, що унеможливлює їх застосування до ОСОБА_6 .

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, посилаючись на недоведеність стороною обвинувачення існування на теперішній час ризиків, передбачених ч. 1 п.1, 2, 5 ст.177 КПК України. При цьому просив про зміну ОСОБА_6 заходу забезпечення кримінального провадження на домашній арешт.

В обґрунтування клопотання зазначив, що обвинувачений має постійне офіційне місце роботи у Російській Федерації. місце реєстрації в Миколаївській області. За місцем роботи характеризується позитивно.

Крім того, його рідний брат ОСОБА_8 , який є фактичним власником будинку АДРЕСА_1 бажає та має можливість надати ОСОБА_6 кімнату для постійного місця проживання на час розгляду кримінального провадження, ОСОБА_6 особисто зацікавлений у об`єктивному розгляді справи, крім того має ряд захворювань та потребує лікування. Таким чином застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_6 є недоцільним та невиправданим.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку захисника.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 та його представник просили клопотання прокурора задовольнити.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, потерпілого, приходить до наступного:

Судом встановлено, що під час досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді від 02.03.2018 року обрано запобіжний захід тримання під вартою, ухвалою суду від 19.06.2018 року було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17.08.2018 року 02-00 години

На даний час здійснюється судовий розгляд кримінального провадження.

На теперішній час допитано потерпілого та прямих свідків події кримінального правопорушення (злочину), окрім ОСОБА_9 ..

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, які гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, у разі якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті.

Відповідно до ст. 199 ч.5 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч.3 цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При цьому, слід врахувати, що реалізуючи положення ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя, а також суд відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України мають враховувати, що після спливу певного часу (строку дії попередньої ухвали) саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою (« , Рішення ЄСПЛ від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»).

ЄСПЛ неодноразово наголошував на необхідності обґрунтування підстав обрання або продовження запобіжного заходу, так у Рішенні ЄСПЛ від 13.12.2007 року «Ткачов проти України» зазначив, що повторювання формальних підстав без будь-якої спроби продемонструвати, яким чином вони застосовуються відносно справи заявника, не може бути розцінено як «відповідні» та «достатні» підстави для застосування запобіжного заходу.

Загальне положення щодо розумних строків тримання під вартою викладено у правовій позиції ЄСПЛ у Рішення «Харченко проти України», згідно якої продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що на даний час прокурором не доведено наявність ризику, визначеного п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки при судовому розгляді потерпілий та прямі свідки події кримінального правопорушення (злочину) допитано. Та не доведено неможливість запобігти ризикам передбаченим п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, інші підстави для подальшого виправданого тримання ОСОБА_6 під вартою тривалий час, з 02.03.2018 року, прокурором не зазначені та не доведені.

Таким чином, при вирішенні питання щодо зміну запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України, суд враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, в разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень йому загрожує покарання до 8 років позбавлення волі; потерпілий та прямі свідки у даному кримінальному провадженні допитані, а також суд враховує особу обвинуваченого, який раніше в силу положень ст..89 КК України не судимий, за місцем попередньої роботи характеризується позитивно.

Крім того, рідний брат обвинуваченого ОСОБА_8 , який є фактичним володільцем будинку АДРЕСА_1 бажає та має можливість надати ОСОБА_6 житлове приміщення в будинку для постійного проживання на час розгляду кримінального провадження.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до переконання, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігти зазначеним ризикам, можливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з необхідністю покладення на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених п. 1,4,9 ч. 5 ст. 194 КПК України.
. Керуючись ст.ст. 177, 181,315,331 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
У задоволені клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.
Змінити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - на домашній арешт.

Заборонити ОСОБА_6 цілодобово залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_1 без дозволу суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1.Прибувати до суду за першою вимогою;

2.Утриматися від спілкування зі свідком ОСОБА_9 ;

3.Носити електронний засіб контролю.

4..Цілодобово без дозволу суду не залишати місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .
Запобіжний захід - домашній арешт встановлюється до 11.10.2018 року.

Обов`язки по контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_6 покласти на працівників Корабельного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області.

Копію ухвали направити до СІЗО м. Миколаєва, Корабельного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області, для відома та виконання.

ОСОБА_6 доставити до місця його проживання за адресою : АДРЕСА_1 та звільнити з-під варти.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1