Дата документу Справа № 323/2104/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1534/18
Єдиний унікальний № 323/2104/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.121 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 31 липня 2018 року, якою

обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України повернуто прокурору Оріхівського району Запорізької області для усунення недоліків.

Згідно зі змістом ухвали, обвинувальний акт з додатками по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України надійшов у провадження судді 11.07.2018 року.

За наслідком підготовчого судового засідання суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України і підлягає поверненню прокурору, оскільки органом досудового слідства пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України є суперечливим і неконкретним, так як не вказано про психічне ставлення обвинуваченого до настання смерті потерпілого, що суттєво впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 , зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, постановленим без дотримання вимог КПК України. Також апелянт вважає постановлену ухвалу не обґрунтованою, оскільки ухвала не містить відомостей про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України. Вказує, що судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Прокурор вказує, що вказані в обвинувальному акті обставини вчинення злочину ОСОБА_7 вказують на наявність в його діях ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та обвинувачення є конкретним, не має суперечностей та містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Вважає, що обвинувальний акт повернуто прокурору безпідставно та з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

За таких обставин, прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 31.07.2018 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу процесуального прокурора та потерпілого, просив ухвалу суду скасувати, призначити розгляд провадження в суді першої інстанції; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вважали, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 задоволенню не підлягає.

За вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів, ухвала суду в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

З матеріалів провадження випливає, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України було розглянуто Оріхівським районним судом Запорізької області. За наслідком розгляду 26 грудня 2017 року було постановлено обвинувальний вирок.
Вказаний вирок було переглянуто в апеляційному порядку. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25 червня 2018 року, вирок було скасовано і призначено новий розгляд зі стадій підготовчого судового провадження.
Підставою для скасування обвинувального вироку окрім іншого, слугувало також і те, що в обвинувальному акті з кваліфікацією дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України, не було вказано про психічне ставлення останнього до настання смерті потерпілого, тобтовипливало що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України (нанесення тяжких тілесних ушкоджень).

В ході проведення підготовчого судового засідання судом першої інстанції, з дотриманням вимог ч.3 ст.415 КПК України, відповідно до якої, висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді, було встановлено невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, тобто наявністі таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджали призначенню провадженню до судового розгляду, внаслідок чого було прийнято рішення про його (обвинувального акту) повернення прокурору.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Тобто, межі судового розгляду визначаються виходячи із висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Пунктом 1 ч.3 ст.42 КПК України встановлено, що обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Це право також гарантовано ст.6 Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, тобто право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

В той же час формулювання обвинувачення повинно відповідати фактичним обставинам кримінального правопорушення, а правова кваліфікація узгоджуватись з положеннями Закону про кримінальну відповідальність, бо наявні в цій частині обвинувального акта суперечності можуть призвести до порушення права обвинуваченого на захист.

В обвинувальному акті, лише вказано про умисел ОСОБА_7 щодо заподіяння тілесних ушкоджень і відсутня вказівка на наявність чи відсутність умислу на настання смерті потерпілого, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Доводи апелянтів про недотримання судом першої інстанції вимог ст.314 КПК України, внаслідок здійснення оцінки правильності кваліфікації інкримінованого обвинуваченим злочину, не заслуговують на увагу, оскільки під час перевірки можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду судом повинна бути дана правова оцінка відповідності відомостей, викладених в обвинувальному акті, встановлених обставин вчинення злочину, тільки відносно загальних критеріїв їх відповідності ознакам статті (частин статті) Кримінального кодексу України, і саме в такому аспекті судом першої інстанції і здійснено перевірку дотримання прокурором при складанні обвинувального акта відносно ОСОБА_7 вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, яким цей обвинувальний акт не відповідає.

Пунктами 1 та 2 ч.1 ст.91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що в обвинувальному акті не розкрито суб`єктивну сторону інкримінованого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, яка підлягає обов`язковому доказуванню у кримінальному провадженні.

Наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності не дають повного уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

У зв`язку з чим, вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації не дотримано, і конкретність їх викладення у даному провадженні викликає сумніви.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні прийняв обґрунтоване рішення про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні прокурору через його невідповідність вимогам закону, і підстав для задоволення апеляційних скарг не вбачає.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , залишити без задоволення.
Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 31 липня 2018року, якою обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України повернуто прокурору Оріхівського району Запорізької області для усунення недоліків, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4