Справа № 474/377/18
Провадження № 1-кп/474/41/18
ВИРОК
Іменем України

10.08.18 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження № 0000086 від 14.03.2018р. та № 0000118 від 18.04.2018р. за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце народження смт. Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області, непрацюючого, місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27.12.2004р. Врадіївським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком3 роки;

- 16.12.2005р. Врадіївським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, ст. 71 КК України до покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 27.12.2004р. і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, без конфіскації майна;

- 04.01.2013р. Кривоозерським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- 10.02.2015р. Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205 КК України до покарання у виді 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 8 500 грн. 00 коп., на підставі ст. 71 КК України вирішено самостійно виконувати вирок Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 04.01.2013р.;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, -

встановив:

16.12.2017р., близько 14 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходив біля домоволодіння ОСОБА_8 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_6 побачив на подвір`ї ОСОБА_8 стіл з посудом та у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

З метою реалізації злочинного умислу направленого на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисну мету ОСОБА_6 , перевіривши, що за його діями ніхто не спостерігає, пройшов до території домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_8 та викрав емальовану каструлю рожевого кольору об`ємом 3 літри вартістю 75 гривень, соковарку радянського виробництва вартістю 250 гривень та алюмінієву каструлю об`ємом 13 літрів вартістю 325 гривень, з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд в корисливих для себе цілях.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 650 гривень.

Встановлене у судовому засіданні обвинувачення кваліфіковано органами досудового розслідування за ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно. Суд вважає, що вказана кваліфікація дій обвинуваченого є правильною, так як повністю знайшла своє підтвердження у судовому засіданні.

28.03.2018р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за фактом крадіжки у потерпілої ОСОБА_8 .

Також, судом встановлено, що 08.04.2018р., точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , перебував в будинку належному ОСОБА_9 , який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де він проживав на квартирі. Перебуваючи у вказаному будинку, маючи вільний доступ до кімнат вказаного будинку у ОСОБА_6 виник злочинний умисел спрямований на відшукання та викрадення чужого майна.

З метою реалізації злочинного умислу направленого на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, маючи ціль на незаконне збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії таємні, переслідуючи корисну мету ОСОБА_6 , пройшов до спальної кімнати, де в серванті виявив гаманець червоно кольору належний ОСОБА_9 , в якому знаходились кошти в сумі 100 гривень однією купюрою. Потім ОСОБА_6 в гардеробі вказаної кімнати під постільною білизною виявив кошти в сумі 200 гривень однією купюрою належні ОСОБА_9 . Після чого ОСОБА_6 , виявлені кошти в сумі 300 гривень викрав, з місця скоєння злочину зник. Викраденим розпорядився на власний розсуд в корисливих для себе цілях.

Своїми умисними діями, ОСОБА_6 завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 300 грн.

Встановлене у судовому засіданні обвинувачення кваліфіковано органами досудового розслідування за ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно. Суд вважає, що вказана кваліфікація дій обвинуваченого є правильною, так як повністю знайшла своє підтвердження у судовому засіданні.

26.04.2018р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за фактом крадіжки у потерпілої ОСОБА_9 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав, щиро розкаявся та просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

По епізоду крадіжки з території домоволодіння потерпілої ОСОБА_8 обвинувачений дав показання, що 16.12.2017р. він перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходив біля домоволодіння ОСОБА_8 , яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 . Де на побачив на подвір`ї ОСОБА_8 стіл з посудом та у нього виник умисел на його викрадення.

Перевіривши, що за ним ніхто не спостерігає, пройшов до території домоволодіння, де проживає ОСОБА_8 та викрав емальовану каструлю рожевого кольору об`ємом 3 літри, соковарку радянського виробництва та алюмінієву каструлю об`ємом 13 літрів.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні дала показання, що в середині грудня 2017 року виявила зникнення посуду, який стояв на вулиці на території її домоволодіння після чого звернулася до поліції. Потерпіла просила призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду, однак без позбавлення волі.

10.05.2018р. потерпіла ОСОБА_8 звернулась до суду із заяву, в якій просить кримінальне провадження розглядати в її відсутність, претензій до обвинуваченого не має, просить покарання призначити на розсуд суду. Судом після з`ясування думки учасників кримінального провадження вирішено проводити судовий розгляд в порядку ст. 325 КПК України, без участі потерпілої.

Крім того, винна обвинуваченого у вчиненні крадіжки у потерпілої ОСОБА_8 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- витягом з кримінального провадження № 0000086, згідно якого 16.03.2018р. ОСОБА_8 звернулася із заявою про вчинення у неї крадіжки;

- протоколом про прийняття заяви від потерпілої ОСОБА_8 про вчинене кримінальне правопорушення від 16.03.2018р., згідно якого остання повідомила про факт вчинення у неї крадіжки;

- заявою ОСОБА_6 від 24.03.2018р., згідно якої останній добровільно видав працівникам поліції каструлю рожевого кольору та соковарку сірого кольору;

- протоколом огляду речей від 24.03.2018р., згідно якого оглянуто емальовану каструлю рожевого кольору об`ємом 3 літри, соковарку радянського виробництва, які потерпіла ОСОБА_8 впізнала як викрадені у неї за зовнішніми ознаками;

- постановою від 24.03.2018р., згідно якої емальовану каструлю рожевого кольору об`ємом 3 літри, соковарку радянського виробництва (в зборі з 4-х елементів) визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000086;

- довідкою приватного підприємця ОСОБА_10 , згідно якої станом на грудень 2017р. вартість однієї алюмінієвої каструлі об`ємом 13 літрів, яка була у використанні, становить 325 грн. 00 коп.;

- висновком експерта про вартість майна, згідно якого станом на 27.03.2018р. ринкова вартість емальованої каструлі рожевого кольору об`ємом 3 л становить 75 грн. 00 коп., а соковарки радянського виробництва (в зборі з чотирьох елементів) становить 250 грн.00 коп.

По епізоду крадіжки у потерпілої ОСОБА_9 обвинувачений дав показання, що 08.04.2018р., він перебував в будинку належному ОСОБА_9 , який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де він проживав на квартирі. Перебуваючи у вказаному будинку, він вирішив з нього щось викрасти. Переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, він пройшов до спальної кімнати, де в серванті виявив гаманець червоно кольору належний ОСОБА_9 , в якому знаходились кошти в сумі 100 гривень однією купюрою. Потім в гардеробі вказаної кімнати під постільною білизною виявив кошти в сумі 200 гривень однією купюрою належні ОСОБА_9 . Після чого виявлені кошти в сумі 300 гривень викрав.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні дала показання, що 08.04.2018р. виявила факт зникнення грошей після чого звернулася до поліції. Потерпіла просила призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду, однак без позбавлення волі.

10.05.2018р. потерпіла ОСОБА_9 звернулась до суду із заяву, в якій просить кримінальне провадження розглядати в її відсутність, претензій до обвинуваченого не має, просить покарання призначити на розсуд суду. Судом після з`ясування думки учасників кримінального провадження вирішено проводити судовий розгляд в порядку ст. 325 КПК України, без участі потерпілої.

Свідок ОСОБА_11 дала суду показання, що 08.04.2018р. обвинувачений приходив до магазину де вона працює та вона в останнього бачила 100 гривень однією купюрою.

Крім того, винна обвинуваченого у вчиненні крадіжки у потерпілої ОСОБА_9 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- витягом з кримінального провадження № 0000118, згідно якого 18.04.2018р. ОСОБА_9 звернулася із заявою про вчинення у неї крадіжки;

- протоколом прийняття заяви від потерпілої ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення від 18.04.2018р., згідно якого остання повідомила про факт вчинення у неї крадіжки;

- протоколом огляду місця події від 19.04.2018р. з фототаблицею до нього, згідно якого за письмовою згодою ОСОБА_9 було оглянуто домоволодіння належне останній, та яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , при огляді нічого не виявлено та нічого не вилучалося.

Судом також досліджено докази, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме:

- характеристику надану головою Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області від 19.03.2018р., згідно якої обвинувачений негативно характеризується за місцем проживання, а саме останній веде безладний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не працює;

- характеристику надану головою Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області від 01.06.2018р., згідно якої обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, а саме останній веде нормальний спосіб життя, спиртними напоями не зловживає, має на утримані малолітнього сина;

- довідку Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області № 2570 від 01.06.2018р. та акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 17.05.2018р., згідно яких обвинувачений проживає по АДРЕСА_1 , разом з співмешканкою та її малолітнім сином;

- довідку Врадіївської центральної районної лікарні № 316 від 28.03.2018р., згідно якої обвинувачений на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває;

- довідку ІНФОРМАЦІЯ_2 № 234 від 17.04.2018р., згідно якої обвинувачений перебуває на обліку, однак визнаний не придатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним в воєнний час;

- вимогу про судимість № 3157/62-2018 від 26.04.2018р. та копії вироків, згідно яких обвинувачений є особою раніше судимою: 27.12.2004р. Врадіївським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком3 роки; 16.12.2005р. Врадіївським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, ст. 71 КК України до покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 27.12.2004р. і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, без конфіскації майна; 04.01.2013р. Кривоозерським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; 10.02.2015р. Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205 КК України до покарання у виді 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 8 500 грн. 00 коп., на підставі ст. 71 КК України вирішено самостійно виконувати вирок Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 04.01.2013р. 12.10.2017р. на підставі ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04.10.2017р. ОСОБА_6 звільнено умовно-достроково від подальшого відбуття покарання у виді позбавлення волі на невідбутий строк 8 місяців 9 днів, однак згідно довідки про звільнення серії МИК № 013256 обвинувачений фактично звільнений 12.10.2017р., а відтак невідбута частина покарання становить 8 місяців 1 день.

Обставини, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, щодо потерпілої ОСОБА_8 - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, яка відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, щодо потерпілої ОСОБА_8 - рецидив злочину, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Обставини, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. щодо потерпілої ОСОБА_9 - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставина, яка відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, щодо потерпілої ОСОБА_9 - рецидив злочину.

Перевіривши та оцінивши докази в їх сукупності з метою встановлення обставин, що мають значення для даного кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ наданий сторонами з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає вказані докази достатніми та такими, що повністю доводять вину обвинуваченого ОСОБА_6 - у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання, суд враховує скоєння обвинуваченим злочинів, що відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до злочинів середньої тяжкості, вчинення злочинів в період невідбутої частини покарання за попереднім вироком, наявність обставин, які пом`якшують покарання та обставин, які обтяжують покарання. Суд також враховує соціальні зв`язки обвинуваченого, відсутність претензій зі сторони потерпілих, особу обвинуваченого, який є особою раніше судимою за аналогічний злочини, посередньо характеризується по місцю проживання, не працює, має на утримання малолітню дитину. Всі ці обставини дають суду зробити висновок, що обвинувачений на шлях виправлення не став та йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України. З огляду на встановлені судом обставини підстав для застосування ст.ст. 69 та 75 КК України, суд не вбачає.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати до покарання призначеного цим вироком, невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.02.2015р. та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Щодо вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 10.02.2015р., який набрав законної сили 12.03.2015р., в частині виконання покарання у виді штрафу в розмірі 8 500 грн. 00 коп. слід зазначити наступне.

Згідно довідки № 26/4-Т від 15.06.2018р. Державної установи Дар`ївська виправна колонія (№ 10) та довідки № 53/3-1918 від 17.07.2018р. Державної установи Ольшанська виправна колонія (№ 53) вбачається, що в період відбуття покарання у виді позбавлення волі з обвинуваченого не проводилося утримання в рахунок сплати штрафу за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.02.2015р. у зв`язку з ненадходженням останнього на виконання.

Матеріали справи не містять жодних відомостей щодо ухиляння обвинуваченого ОСОБА_6 від виконання вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 10.02.2015р. в частині покарання у виді штрафу в розмірі 8 500 грн. 00 коп., як і вироку суду про притягнення його до кримінальної відповідальності за таке ухилення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 80 КК України визначено, що у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років.
Згідно ч.ч. 3 та 4 ст. 80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.
Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.
Отже, ст.80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

З огляду на приписи ч.ч. 3 та 4 ст. 80 КК України вбачається, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.
Зокрема, редакція ч. 3 ст. 80 КК України певним чином співвідноситься зі ст.ст. 389 та 390 КК України, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 Загальної частини КК України, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК України.
Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину.
Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання, несплата засудженим суми штрафу в певний строк сама по собі не свідчить про ухилення його від відбування цього покарання.
З огляду на вищевикладене, оскільки обвинувачений не притягувався до кримінальної відповідальності за ухилення від виконання вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 10.02.2015р. в частині покарання у виді штрафу та протягом двох років, з моменту набрання вироком законної сили, не вчинив нового середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину, підстав для зупинення чи переривання строку давності виконання вказаного вироку не має.
Отже в суду відсутні законодавчо визначені підстави для вирішення питання щодо виконання вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 10.02.2015р. в частині покарання у виді штрафу, строк давності виконання якого закінчився.

Враховуючи приписи ст. 374 КПК України, оскільки обвинуваченому на стадії досудового розслідування не обирався запобіжний захід, відсутність відповідних клопотань зі сторони обвинувачення, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили не обирати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу.
На підставі ст. 100 КПК України речові докази по справі - емальована каструля рожевого кольору об`ємом 3 л, соковарка радянського виробництва (в зборі з чотирьох елементів), які перебувають на відповідальному зберіганні у потерпілої ОСОБА_8 , підлягають залишенню останній як законному власнику.

Керуючись ст.ст. 70-71 КК України, ст.ст. 100, 366-368, 370, 371, 373, 374, 395 КПК України, суд, -

вирішив:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Згідно ст. 71 КК України частково приєднати до призначеного покарання не відбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.02.2015р. та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 1 (один) місяць.

Речові докази по справі - емальована каструля рожевого кольору об`ємом 3 л, соковарка радянського виробництва (в зборі з чотирьох елементів), які перебувають на відповідальному зберіганні у потерпілої ОСОБА_8 , залишити останній як законному власнику.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію цього вироку.

Суддя ОСОБА_1