Єдиний унікальний номер 233/514/16-к
Номер провадження 11-кп/775/342/2018

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_11 , в інтересах ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , -

встановила:

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року за кримінальним провадженням № 0001887

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Херсон, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, військовослужбовець військової частини ПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого

визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст.187, ч. 3 ст. 289 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст.146 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі,

- за ч. 2 ст.187 КК України у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому на праві власності майна,

- за ч. 3 ст. 289 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 1 ст. 309 КК України у вигляді 1 року обмеження волі;

- за ч. 3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

В силу ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 8 (восьми) років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією 1/2 частини належного йому на праві власності майна.

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в

м.Амвросіївка Донецької області, громадянина України, який має

середню освіту, не одружений, військовослужбовець військової

частини ПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не судимого

визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 296 КК України та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 146 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі,

- за ч. 2 ст. 187 КК України у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому на праві власності майна,

- за ч. 3 ст. 289 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 4 ст. 296 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі;

В силу ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі із конфіскацією 1/2 частини належного йому на праві власності майна.

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Червона Волока Лугинського району Житомирської області, громадянина України, який має середню освіту, є військовослужбовцем військової частини ПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , судимого 19 лютого 2016 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.415, ст.69 КК України до покарання у вигляді 2 років обмеження волі,-

визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст.187, ч. 3 ст. 289 КК України та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 146 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі,

- за ч. 2 ст. 187 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому на праві власності майна,

- за ч. 3 ст. 289 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна;

В силу ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі із конфіскацією 1/2 частини належного йому на праві власності майна.

На підставі частини 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання у вигляді 2 років обмеження волі, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі із конфіскацією 1/2 частини належного йому на праві власності майна.

Відповідно до вироку суду 09 грудня 2015 року приблизно о 12 годині, точного часу не встановлено, військовослужбовці військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_4 зустріли оперуповноваженого Торецького відділення поліції ОСОБА_13 та побачили припаркований неподалік від зазначеного будинку автомобіль ВАЗ 21099 державний номер НОМЕР_2 , який перебував у користуванні останнього, на незаконне заволодіння яким у обвинувачених виник злочинний намір. Реалізуючи злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння зазначеним транспортним засобом, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_4 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, із погрозою застосування відносно потерпілого насильства, небезпечного для його життя та здоровя, яке полягало у демонстрації ОСОБА_8 наявного у нього автомата системи Калашнікова невстановленої моделі калібру 7,62 мм та здійснення з нього декількох пострілів з метою попередження ОСОБА_13 про реальну можливість застосування відносно нього вказаної зброї, примусили останнього сісти за кермо автомобіля ВАЗ 21099 державний номер НОМЕР_2 , при цьому самі сіли в салон вказаного автомобіля і наказали потерпілому керувати транспортним засобом, рухатись у вказаному ними напрямку до блок-посту, розташованого біля «Ветерка» в Костянтинівському районі, а після цього до автозаправної станції «Нью-Йорк» в смт. Новгородське м.Торецьк (Дзержинськ) та виконувати їх вказівки, встановивши контроль над вказаним автомобілем і позбавивши потерпілого можливості здійснювати дії та обирати поведінку на власний розсуд, ігноруючи його волю, незаконно заволоділи, таким чином транспортним засобом ВАЗ 21099 державний номер НОМЕР_2 , який перебував у користуванні потерпілого з метою його використання на власний розсуд для поїздок за власними потребами.

09 грудня 2015 року приблизно о 12 годині 30 хвилин, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на автомобілі ВАЗ 21099 державний номер НОМЕР_2 , яким вони незаконно заволоділи за вищевикладених обставин, під керуванням ОСОБА_13 , який був змушений виконувати вказівки обвинувачених під загрозою застосування до нього автоматичної зброї - автомата системи Калашнікова невстановленої моделі калібру 7,62 мм наявної у ОСОБА_8 , приїхали на шиномонтаж АЗС «Нью-Йорк», розташованої по вул.Заречній в смт.Новгородське м.Торецьк (Дзержинськ) Донецької області, де вийшли із салону вказаного автомобіля і діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із корисливих спонукань з метою заволодіння майном скоїли напад на ОСОБА_13 в ході якого, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоровя останнього, яке полягало в демонстрації та спрямуванні у сторону потерпілого ОСОБА_8 наявного у нього автомата Калашнікова невстановленої моделі калібру 7,62 мм, зламали таким чином, волю ОСОБА_13 до опору, а ОСОБА_7 діючи умисно, з корисливих спонукань за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з метою реалізації спільного злочинного наміру, спрямованого на напад з метою заволодіння майном потерпілого, забрав особисті речі, належні потерпілому, заволодівши належним потерпілому мобільним телефоном «Fly 4413» вартістю 2000 гривень із сім-карткою оператора мобільного звязку МТС вартістю 10 гривень із грошовими коштами на рахунку у сумі 80 гривень, сім-карткою оператора мобільного звязку Лайф вартістю 10 гривень із грошовими коштами на рахунку у розмірі 10 гривень, травматичним пістолетом ПМРУ з магазином та набоями до нього у кількості 7 штук вартістю 2000 гривень, заподіявши потерпілому ОСОБА_13 матеріальної шкоди у загальному розмірі 4110 гривень 00 копійок, розпорядившись вказаним майном на власний розсуд.

Після скоєння розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_13 , 09 грудня 2015 року приблизно о 12 годині 35 хвилин, точного часу не встановлено, в смт.Новгородське м.Торецьк (Дзержинськ) Донецької області у обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник злочинний намір, спрямований на незаконне позбавлення волі потерпілого, реалізуючи який ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 діючи умисно, незаконно, за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням автоматичної вогнепальної зброї автомату Калашнікова невстановленої моделі калібру 7,62 мм, застосуванням якого потерпілому ОСОБА_13 погрожував ОСОБА_8 , направляючи зброю у напрямку потерпілого, примусили останнього проти його волі сісти на заднє пасажирське сидіння автомобіля ВАЗ 21099 державний номер НОМЕР_2 , за кермо якого сів ОСОБА_9 , якому потерпілий на його вимогу передав технічний паспорт та ключі від автомобіля, та незаконно утримували ОСОБА_13 приблизно до 16 годині під час їх поїздок на вказаному автомобілі в смт.Новгородське м.Торецька (Дзержинська), с.Заря, с.Стара Миколаївка (Правдівка) Костянтинівського району, позбавивши можливості за своєю волею обирати місце свого перебування та свободи переміщення за власною волею.

Після того, як обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 незаконно позбавили волі потерпілого, вони на автомобілі ВАЗ 21099 державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , на задньому пасажирському сидінні якого знаходився незаконно позбавлений волі ОСОБА_13 , поїхали до с.Заря Костянтинівського району Донецької області, де розташовувались підрозділи військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Приблизно о 14 годині 30 хвилин, точного часу не встановлено, обвинувачені на вказаному автомобілі під керуванням ОСОБА_9 , на задньому пасажирському сидінні якого знаходився незаконно позбавлений волі ОСОБА_13 , забравши із с.Заря товарища обвинувачених по службі ОСОБА_14 , поїхали до с.Стара Миколаївка (Правдівка) Костянтинівського району Донецької області.

09 грудня 2015 року приблизно о 15 годині 00 хвилин, точного часу не встановлено ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на автомобілі ВАЗ 21099 державний номер НОМЕР_2 , яким незаконно заволоділи і в салоні якого знаходились незаконно позбавлений ними волі ОСОБА_13 та військовослужбовець ОСОБА_14 , приїхали до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в с.Стара Миколаївка (Правдівка) Костянтинівського району Донецької області, біля будівлі якого ОСОБА_8 діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, демонструючи своїми діями нехтування існуючими в суспільстві загальноприйнятими правилами і нормами поведінки, що супроводжувалось особливою зухвалістю, спрямовував ствол наявної у нього вогнепальної зброї - автомата Калашнікова невстановленої моделі калібру 7,62 мм по черзі на торгівельних представників ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які приїхали до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », утримуючи їх на прицілі зазначеної вогнепальної зброї і для підкріплення своїх погроз перезаряджав зброю перед вказаними особами, після чого здійснив три постріли із вказаного автомату в належний ОСОБА_15 легковий автомобіль «Kia Cerato» державний номер НОМЕР_3 , чим завдав технічних пошкоджень вказаному автомобілю, а ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , скориставшись тим, що ОСОБА_8 відволікся, забігли до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », який було зачинено продавцем та припинено його роботу внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 .

Продовжуючи свої злочинні дії, 09 грудня 2015 року приблизно о 15 годині 10 хвилин, точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись біля будівлі магазину «Аліна» в с. Стара Миколаївка (Правдівка) Костянтинівського району Донецької області, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, демонструючи своїми діями нехтування існуючими в суспільстві загальноприйнятими правилами і нормами поведінки, діючи з особливою зухвалістю приставив ствол наявної у нього вогнепальної зброї - автомата Калашнікова невстановленої моделі калібру 7,62 мм до живота раніше незнайомого йому мешканця села Стара Миколаївка (Правдівка) - ОСОБА_17 , який прийшов до вказаного магазину та, заряджаючи зброю, висловлював на адресу останнього погрози вбивством розстріляти із вказаного автомату, які ОСОБА_17 сприйняв реально та, скориставшись тим, що ОСОБА_8 відволікся, а продавець відчинила двері та впустила його до магазину, сховався в приміщенні цього торгівельного обєкту, роботу якого було припинено внаслідок протиправний дій ОСОБА_8 .

Хуліганські дії ОСОБА_8 тривали на протязі приблизно 20 хвилин, точного часу не встановлено, внаслідок чого була тимчасово порушена нормальна діяльність магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », який був зачинений продавцем у звязку з протиправними діями ОСОБА_8

09 грудня 2015 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, точного часу не встановлено, після скоєння хуліганській дій ОСОБА_8 , вони разом із ОСОБА_7 , військовослужбовцем ОСОБА_14 , незаконно позбавленим волі потерпілим ОСОБА_13 на автомобілі ВАЗ 21099 державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 приїхали до будівлі охоронця водоймища «Миколаївський № 1», розташованої на березі вказаного водоймища в с.Стара Миколаївка (Правдівка) Костянтинівського району Донецької області, де вийшли із салону автомобіля і ОСОБА_8 , спрямувавши у напрямку ОСОБА_13 наявний у нього автомат системи Калашнікова невстановленої моделі, здійснив приблизно 3-4 постріли в землю, сказав: «Будем валить мента!», після чого у ОСОБА_7 виник злочинний намір, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_13 .

Реалізуючи злочинний намір, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 , ОСОБА_7 09 грудня 2015 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, точного часу не встановлено, знаходячись на березі водоймища «Миколаївський №1» в с.Стара Миколаївка (Правдівка) Костянтинівського району Донецької області, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, на грунті особистих неприязних відносин, здійснив із травматичного пістолету Макарова, яким він заволодів в процесі розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_13 , декілька пострілів у напрямку останнього, влучивши одним пострілом в потиличну область голови та двома пострілами у лівий бік тулубу ОСОБА_13 , заподіявши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді забійної рани потиличної області голови, що супроводжувалась струсом головного мозку, забійних ран передньої черевної стінки, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя, при цьому ОСОБА_7 не вчинив всіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_9 відібрав у нього пістолет та завадив довести злочин до кінця.

Після скоєння ОСОБА_7 незакінченого замаху на вбивство ОСОБА_13 , він разом із останнім, ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_9 на автомобілі ВАЗ 21099 державний номер НОМЕР_2 під керуванням останнього поїхали із с.Стара Миколаївка (Правдівка) у напрямку с.Заря Костянтинівського району Донецької області і дорогою, приблизно о 16 годині, в полі між вказаними населеними пунктами висадили із автомобіля потерпілого ОСОБА_13 , якого обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 цього дня приблизно о 12 годині 35 хвилин незаконно, за попередньою змовою групою осіб із застосуванням зброї позбавили волі та утримували за шляхом свого прямування населеними пунктами смт.Новгородське, с.Заря, с.Стара Миколаївка (Правдівка) Костянтинівського району, водоймище «Миколаївський №1», позбавивши в період часу приблизно з 12 години 35 хвилин до 16 години 00 хвилин, точного часу не встановлено, свободи переміщення за власною волею та можливості на власний розсуд обирати місце перебування.

Крім того, ОСОБА_7 в період часу до 09 грудня 2015 року, діючи умисно, незаконно в порушення Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» за невстановлених обставин придбав без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб каннабіс, який діючи умисно, незаконно в порушення Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» в паперовому згортку поклав до лівої нагрудної кишені своєї військової форми бушлату, де став умисно, незаконно зберігати для особистого вживання без мети збуту приблизно до 21 години 09 грудня 2015 року.

09 грудня 2015 року в період часу з 21 години до 21 години 45 хвилин в ході проведенного працівниками поліції огляду особистих носимих речей ОСОБА_7 , в лівій нагрудній кишені бушлату було виявлено та вилучено паперовий згорток із фрагменту шпалер із подрібненою речовиною зеленого кольору рослинного походження з характерним запахом коноплі масою 6,65г, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом- канабісом, масою в перерахунку на суху речовину 6,00 г, який ОСОБА_7 умисно, незаконно придбав та зберігав без мети збуту у кількості, достатній для притягнення до кримінальної відповідальності.

На зазначений вирок суду обвинуваченими ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , захисниками ОСОБА_11 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подано апеляційні скарги та доповнення до них.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду Костянтиніського міськрайонного суду Донецької області від 07.12.2017 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та закрити провадження. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, у звязку із розглядом справи з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Звертає увагу суду, що рішення прийнято незаконним складом суду, а саме відсутні документи про визначення розгляду справи суддею ОСОБА_18 . Також вказує, що ні прокурором ні судом не доведено в діях ОСОБА_7 та іншіх обвинувачених складу інкримінованих їм злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України. Вважає, що в діях ОСОБА_7 відсутній прямий умисел та мотив. На її думку, обвинувачені обґрунтовано затримали особу, яка перебувала в районі проведення антитерористичної операції, ОСОБА_13 , який не мав на це дозволу. На думку захисника, перевірка таких осіб, їх транспортних засобів та речей, була цільком правомірною. Крім того, зазначає, що таке затримання відбулося з його особистої та добровольної згоди, а тому вилучено в нього майно було з його добровільної згоди, з метою тимчасового зберігання в якості речових доказів. В обвинувачених була відсутня мета незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_19 , а було використано із службовою метою і також з його особистої згоди. Також зазначила про відсутність умислу у ОСОБА_7 на позбавлення життя ОСОБА_13 і посилається на відсутність доказів, які б свідчили про це. Вважає, що наявні в матеріалах справи предмети, схожі на патрони, вилучені з конкретного місця, не свідчать про скоєння зазначеного злочину саме ОСОБА_20 , а лише про те, що в цій зоні, а саме в Донецькій області, проходили бойові дії. Також зазначає, що травматичний пістолет, з якого нібито, здійснювались постріли в ОСОБА_19 , є засобом несмертельної дії, а тому навіть здійснення пострілів с травматичного пістолета не свідчили, що було розуміння і усвідомлення про це, а навпаки, про відсутність умислу на вбивство потерпілого. Вважає не доведеним обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України. На її думку, На її думку, ОСОБА_20 діяв з метою виконання свого службового обов`язку вилучення з автомобіля наркотичного засобу, який там знаходився. Також посилається, що в матеріалах справи наявні письмові докази: протоколи затримання, висновки експертиз, які є не допустимими, оскільки експертиза проведення значно раніше, ніж про це внесені дані до ЕРДР. Посилається на порушення права на захист обвинуваченого, якому несвоєчасно був призначений захисник за призначенням.

В своїх доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_10 зазначила, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог закону України та істотне порушення вимог КПК України при обранні та продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обиралось за клопотання прокурора без наявності та підтвердження передбачених законом ризиків. Вважажє, що розгляд справи відбувся з порушеннями вимог КПК України, оскільки справу було розглянуто за відсутності потерпілих. Посилається на погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 438 ч.1 п.п. 1,2 КПК України, що є підставами для зміни ухвали. Вказує, що судом порушено вимоги ст.72 ч.5 КК України при призначенні міри покарання, оскільки неправильно було зараховано попереднє ув`язнення,

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просить вирок Костянтиніського міськрайонного суду Донецької області від 07.12.2017 року, яким його визнано винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України, скасувати та призначити на новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що вказаний вирок є незаконним та не обґрунтованим, невмотивованим та винесеним передчасно, оскільки під час судового розгляду судом першої інстанції не встановлено всіх фактичних обставин подій, що мають суттевє значення для кваліфікації дій, встановлення провини або невинуватості, на його думку, не в повній мірі досліджено докази. Не вивчено особи підсудних та зроблені неправильні висновки об`єктивних обставин, що мали місце та які досліджувались судом першої інстанції, що суттєво вплинуло на правову кваліфікацію дій ОСОБА_9 та взагалі на висновки про наявність або відсутність в його діях складу будь-якого кримінального правопорушення. Вважає, що у ОСОБА_9 взагалі не було мотиву та умислу на вчинення будь-якого кримінального правопорушення. Звертає увагу суду, що у ОСОБА_9 взагалі відсутній склад інкримінованих йому злочині, а також судом було порушено право на захист під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_9 . Також зазначає, що ОСОБА_7 та інші обвинувачені діяли виключно в рамках і в межах повноважень, визначених вказаними нормами діючого законодавства України. Вважає, що ні в судовому засіданні, ані досудовим розслідуванням не доведено наявності складу злочину, відсутній предмет злочину, об`єктивна та суб`єктивна сторони.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погодився з вироком та вказує, що вирок суду є незаконний та не обгрунтований, у зв`язку з розглядом справи з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому засідання, зазначає, що його вина не доведена. Вказує, що потерпілий ОСОБА_13 добровільно погодився прослідувати разом з ними, з військовослужбовцями, на блокпост, а також в подальшому ніякого насильства до ОСОБА_13 не було вчинено. Крім того, вважає, що відсутні вимоги ч.2 ст. 28 КК України, а саме, виключає попередню змову та її фактичну можливість. Також в матеріалах справи відсутній як доказ зброя, відсутні будь-які відомості про проведення процесуальних дій (призначення балістичної експертизи), на підставі яких було встановлено наявність у нього травматичного пістолету. Вважає, що відповідно до висновків експерта ОСОБА_13 отримав легкі тілесні ушкодження, які навіть не становили загрози для його життя, що грубо суперечить викладеним обставинам протиправному наміру ОСОБА_7 позбавити життя ОСОБА_13 . Зазначає, що вказані обставини унеможливлюють всебічний і повний розгляд справи, що порушує презумпцію невинуватості та є фактичною обставиною для закриття кримінального провадження, так як обставини вказані в обвинувальному акті не доведені поза розумним сумнівом та відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК України і повинні тлумачитись на користь обвинуваченого і є такими, що суперечать іншим актам законодавства та не мають конкретних доказів, на своє підтвердження, грубо порушують його право на захист. Окрім того зазначає, що відсутній склад та суб`єктивна сторона злочину, не має жодного доказу на своє підтвердження і жодним чином не відповідає фактичним обставинам, у зв`язку з чим просить скасувати вирок суду та закрити провадження.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 не погодився з оскаржуваним вироком, вказує, що вирок суду є незаконним та не обґрунтованим у зв`язку з розглядом справи з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, звертає увагу, що його вина не доведена, а саме вказує, що потерпілий ОСОБА_13 добровільно погодився прослідувати разом з військовослужбовцями на блокпост, а також ніякого насильства відносно ОСОБА_13 не було вчинено. Крім того, вважає, що відсутні вимоги ч.2 ст. 28 КК України, а саме виключає попередню змову та її фактичну можливість, також відсутні зброя, як доказ і будь-які які відомості про проведення процесуальних дій, передбачених кримінальним процесуальним законодавством, балістична експертиза, на підставі якої встановлено, що вказаний пістолет є бойовою зброєю та з нього були зроблені два постріли. Також зазначає, що ОСОБА_13 добровільно погодився прослідувати на блок-пост, тобто ніхто до нього не застосовував насильницького примусу. Вказує, що вони разом з іншими обвинуваченими виконували вимоги та накази командирів, додає, що затримання ОСОБА_13 було цілком законне, вони діяли в межах своїх повноважень. Також вважає, що відсутній склад злочину, передбачений ст. 187 ч.2 КК України, а саме той факт, що у ОСОБА_13 було вилучено мобільний телефон, то вказані дії були проведені законно та були всі підстави про вилучення мобільного телефону. Додає, що жодним разом на ОСОБА_13 не було застосовано засобів впливу, крім того автомобіль було повернуто добровільно ОСОБА_13 . Зазначає, що вказані обставин унеможливлюють всебічний і повний розгляд справи, що порушує презумпцію невинуватості та є фактичною обставиною для закриття кримінального провадження, так як обставини, вказані в обвинувальному акті, не доведені поза розумним сумнівом та відповідно до ч.4 ст. 17 КПК України, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого і є такими, що суперечать іншим актам законодавства та не мають конкретних доказів на своє підтвердження та грубо порушують його право на захист. Вважає, що відсутній склад злочину, суб`єктивна сторона, а тому не має жодного доказу на підтвердження їх винуватості, і жодним чином не відповідає фактичним обставинам, у зв`язку з чим просить скасувати вирок суду та закрити провадження.

У своїх доповненнях обвинувачений ОСОБА_9 зазначив, що діяв законно, на підставі Закону України «Про особливості державної політики із забезпеченням державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях від 18.01.2018 року, виконував разом з іншими обвинуваченими бойове завдання та діяли в межах повноважень, наданих військовослужбовцям військової частини.

У запереченнях прокурор ОСОБА_6 зазначає, що подані апеляційні скарги та доповнення до них належним чином не обґрунтовані, не аргументовані, доводи суперечать один одному. Вина обвинувачених ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчинені інкримінованих злочинів повністю доведена. На підставі показів свідків, потерпілих та інших доказів дії засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 вірно кваліфіковані. Під час судового розгляду допитано всіх потерпілих та свідків, котрі були безпосередніми очевидцями вказаних подій за участю засуджених, і встановлені всі фактичні обставини, які входять в предмет доказування інкримінованим засуджених злочинів. Протиріччя в показах потерпілих відсутні. Всі докази узгоджуються між собою у їх сукупністю і взаємозв`язку. На його думку, доводи, викладені в апеляційних скаргах захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , спростовуються матеріалами провадження. Судом першої інстанції забезпечено завдання кримінального провадження щодо захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, проведено швидкий, повний та неупереджений судовий розгляд, за результатами якого, притягнуто ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до відповідальності в міру їх вини, а тому відсутні підстави для скасування або зміни судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в їх інтересах, які підтримали доводи апеляційних скарг та доповнення до них, просили скасувати вирок суду, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти доводів апеляційних скарг та вважав, що вирок суду є законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг та доповнень до них, колегія суддів, вважає що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за таких обставин.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.

Згідно із ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд, ухвалюючи вирок, відповідно до ст. 368 КПК України, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні ними інкримінованих їм кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у вироку, та правильність кваліфікації їх дій, підтверджуються сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, належно досліджених і оцінених судом з точки зору їх належності та допустимості.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні свою вину у скоєнні інкримінованих йому злочинів не визнав та пояснив, що 9 грудня 2015 року разом ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , перебував на бойовому чергуванні за наказом командира. В них була орієнтировка на червоний автомобіль ВАЗ, тому вони зупинили саме такий автомобіль, який рухався з боку нульового рубежу, яким керував раніше не знайомий ОСОБА_13 і попросили пред`явити документи. ОСОБА_19 повідомив, що він працівник поліції, але не мав при собі документів, також не пояснив причину його заходження в смт. Новгородське. На автомобілі потерпілого, який був за кермом, за його добровільною згодою, на автомобілі останнього поїхали на блокпост, розташований біля «Ветерка» в Костянтинівському районі для встановлення його особи. Дійсно в них з ОСОБА_7 була при собі стрілецька зброя автомати АКМС. Зброю не застосовував, пострілів не здійснював, оскільки в цьому не було потреби. Пояснив, що на вказаному блокпосту ОСОБА_13 не впізнали, і вони з метою передачі останнього командуванню військової частини, поїхали до с. Заря, але ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , яким мали передати затриманого, на місці не виявилось. Не заперечував, що дійсно ними був затриманий ОСОБА_13 та використовувався належний йому автомобіль ВАЗ 21099, але, на його думку, їхні дії відповідали вимогам Закону України «Про боротьбу з тероризмом». Пістолет та мобільний телефон був вилучений ними у ОСОБА_13 як речові докази для контррозвідників, оскільки бачили в телефоні номери російських операторів зв`язку, що викликало підозру. Дійсно у цей день з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 на автомобілі останнього їздили до с. Правдівка, де за його ініціативною зупинялись біля магазину «Аліна», оскільки він побачив підозрілий автомобіль, але хуліганських дій, які йому інкримінуються він не вчиняв і документи ні у кого не перевіряв, ОСОБА_15 та ОСОБА_17 не погрожував. Цього ж дня разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 на автомобілі останнього їздили на водоймище, розташоване в Костянтинівському районі, за рибою, при цьому, біля водоймища ані він, ані ОСОБА_7 пострілів із наявних у них автоматів не здійснювали. Після поїздки на водоймище повернулись в с. Заря, де ОСОБА_13 був «відбитий» його спів службовцями та друзями, які відрекомендувались працівниками поліції та мали при собі зброю. Куди подівся автомобіль ОСОБА_13 не знає. Стосовно здійснення пострілів в автомобіль «Кіа Cerato» відмовився відповідати підставі ст. 63 Конституції України. Посилався на застосування до нього недозволених методів ведення слідства працівниками правоохоронних органів.

Обвинувачений ОСОБА_7 в суді свою вину не визнав та пояснив, що 09 грудня 2015 року вони із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували на бойовому завданні і здійснювали патрулювання в смт. Новгородське, оскільки була орієнтировка на автомобіль червоного кольору. В смт. Новгородське мешкають місцеві жителі, а на окраїні цього населеного пункту дислокується 24 штурмовий батальйон. У зазначений день він та ОСОБА_8 мали зброю - НОМЕР_4 . Того дня ними був затриманий ОСОБА_13 , який відрекомендувався працівником поліції, але не мав при собі відповідних документів, і, на його думку, становив загрозу як коректировщик. Вони із ОСОБА_8 автомобіль потерпілого, ним особисто був вилучений належний ОСОБА_13 пістолет та мобільний телефон на дві сім-картки, в якому він виявив номери російських операторів. В автомобілі потерпілого він виявив згорток із наркотичною речовиною. Пістолет залишився в «бордачку» автомобіля потерпілого, а мобільний телефон та виявлений в машині згорток з коноплею він поклав до своєї кишені. З метою перевірки особи ОСОБА_13 , за ініціативою останнього, вони на автомобілі останнього, під його керуванням, поїхали на блокпост «Ветерок», але там особу ОСОБА_13 встановити не вдалось, після чого вирішили доставити його командуванню військової частини в АДРЕСА_3 . За кермо автомобіля ВАЗ 21099 сів ОСОБА_9 . Оскільки командування не виявилось на місті, вони на вказаному автомобілі разом із потерпілим, взявши із собою військовослужбовця ОСОБА_14 , поїхали на одне з водоймищ в с. Правдівка за рибою. Дорогою із с. Заря до водоймища в с. Правдівка помітили, що їх наздогнав автомобіль КІА чорного кольору, який зупинились біля магазину в с.Правдівка і з нього вийшли два чоловіки, які пішли в приміщення магазину, а вони із ОСОБА_8 провели візуальний огляд вказаного автомобіля та перевірили папери, які знаходились в салоні. Чоловіки вийшли з магазину та висловили на їх адресу претензії з приводу того, що нібито вони «розвели війну». Зазначив, що наявну у них зброю того дня із ОСОБА_8 не застосовували, нікому не погрожували. На автомобілі ВАЗ 21099 разом із ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 під керуванням ОСОБА_9 поїхали на водоймище за рибою, але оскільки риби не виявилось, відвезли ОСОБА_14 до с. Заря. Перебуваючи на водоймищі, вони із зброї не стріляли, тілесних ушкоджень потерпілому не завдавали, за яких обставин останній їх отримав їм не відомо. Спиртних напоїв цього дня не вживав. Погроз на адресу ОСОБА_13 ніхто з обвинувачених не висловлював, з наявного у нього автомата АКМС -47 він особисто того дня не стріляв. Чи здійснював постріли ОСОБА_8 не знає, оскільки міг цього не почути з огляду на те, що автомат обладнаний спеціальним приладом безшумної стрільби. 09 грудня 2015 року був затриманий працівниками Костянтинівського ВП, які застосовували до нього заборонені методи ведення слідства.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні свою вину не визнав та пояснив, що 09 грудня 2015 року він разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знаходився на виконанні бойового завдання. Цього дня він зброї при собі не мав, спиртних напоїв не вживав. На окраїні смт. Новгородське побачили автомобіль ВАЗ 21099 червоного кольору, при цьому один з місцевих мешканців повідомив йому про те, що вказаний автомобіль часто пересувається в цьому населеному пункті. Він підійшов до вказаного автомобіля, біля якого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спілкувались із чоловіком, раніше не знайомим ОСОБА_13 , який відрекомендувався працівником поліції, але документів при собі не мав. З метою встановлення особи останнього та за його ініціативою, вони на автомобілі ВАЗ 21099 під керуванням потерпілого поїхали на блокпост «Ветерок». Дорогою зупинялись біля магазину та заправки, де він з дозволу ОСОБА_13 пересів за кермо та став керувати автомобілем, при цьому взяв у потерпілого технічний паспорт. Автомобіль не заводився, а ОСОБА_13 добровільно допоміг його завести. Оскільки на блокпосту «Ветерок» ОСОБА_13 ніхто не впізнав, поїхали до с.Заря, де знаходилось командування військової частини з метою передати затриману особу, але нікого з командирів на місці не виявилось. В с. Заря ОСОБА_13 знаходився з власної волі, навіть вживав спиртні напої з військовослужбовцем ОСОБА_14 . Згодом вирішили їхати на один із ставків, розташованих в с. Правдівка і дорогою помітили, що позаду їх рухався автомобіль чорного кольору. В с. Правдівка зупинились біля магазину, куди пішов ОСОБА_7 . ОСОБА_8 , вийшов з автомобіля ВАЗ 21099 та підійшов до автомобіля чорного кольору. Оскільки він із ОСОБА_13 залишались в автомобілі останнього, який був розташований задньою частиною відносно магазину, то не він бачив і не чув що там відбувалось. Зазначив, що ані біля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », ані біля ставку в с.Правдівка, куди вони згодом приїхали, він не бачив, щоб ОСОБА_7 або ОСОБА_8 стріляли з наявної у них зброї, пострілів не чув. Після поїздки на ставок відвезли до с. Заря ОСОБА_14 , дорогою між с. Заря та с. Правдівка висадили ОСОБА_13 , а самі мали намір на автомобілі ВАЗ 21099 їхати до місця несення служби, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 необхідно було перевіряти позиції. Мав намір повернути автомобіль ОСОБА_13 , але не зміг з огляду на те, що був затриманий працівниками правоохоронних органів. Вказав, що того ж дня в с. Правдівка при затриманні повернув ОСОБА_13 документи на автомобіль. Він особисто тілесних ушкоджень ОСОБА_13 не завдав, чи завдавали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 йому невідомо.

Незважаючи на не визнання обвинуваченими своєї вини у вчиненні: ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст.187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст.309, ч. 3 ст. 15 ч.1 ст.115 КК України, ОСОБА_8 , передбачених ч. 2 ст.146, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_9 , передбачених ч.2 ст.146, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, за які їх було засуджено судом першої інстанції, їх вина та кваліфікація дій, підтверджуються сукупністю наступних доказів, зібраних у кримінальному провадженні, належно досліджених і оцінених судом за принципами всебічності, повноти і об`єктивності.

Потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні підтвердив, що обіймає посаду оперуповноваженого Торецького (Дзержинського) відділення поліції. Пояснив, що 09 грудня 2015 року приблизно об 11-12 годині, виконуючи покладені на нього обов`язки, на своєму автомобілі ВАЗ-21099 поїхав за адресою: смт. Новгородське, вул. Стаханівська, 161, за дорученням слідчого, з метою допиту свідків у кримінальному провадженні, пов`язаному із незаконним обігом наркотичних засобів. Після допиту свідків, на вулиці побачив трьох осіб у військовій формі, при цьому двоє з них, як виявилось згодом, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , були з автоматами, а ОСОБА_9 мав при собі пістолет. ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стояли біля його автомобіля, при цьому останній здійснив постріл угору з наявного у нього автомату, після чого спрямував зброю у його бік та наказав підійти. Він відрекомендувався, вказавши, що є співробітником поліції та пояснив причини свого знаходження у даному місці. ОСОБА_8 сказав, що його службове посвідчення не потрібне, і, здійснивши декілька пострілів в бік, спрямував на нього автомат. ОСОБА_7 взяв у нього папку, в якій містились матеріали виконаного доручення з приводу допиту свідків та ознайомився з її змістом. ОСОБА_8 примусив його сісти за кермо автомобіля, направивши в його бік автомат та погрожував його застосуванням. Обвинувачені сіли до автомобіля, а він за кермо. Він пропонував обвинуваченим поїхати на блокпост, де його знають і можуть засвідчити його особу, але ОСОБА_8 наказав йому їхати прямо, після чого він зрозумів, що не може на власний розсуд визначати свою поведінку, відчував реальну загрозу з огляду на поведінку обвинувачених та наявність у них зброї, не міг нікому зателефонувати або піти від них куди-небудь на свій розсуд. На автомобілі під його керуванням, не зупинившись, проїхавши блокпост «Ветерок», приїхали за вказівкою ОСОБА_23 до шиномонтажу автозаправної станції «Нью-Йорк» в смт. Новгородське, де ОСОБА_8 вийшли із машини і погрожував йому застосуванням автоматичної зброї, стріляючи в повітря, а ОСОБА_7 забрав належні йому мобільний телефон із двома сім-картками та зареєстрований з 21.03.2014р. на нього пістолет ПМР. Після того, як обвинувачені, висловлюючи на його адресу погрози, заволоділи його майном, наказали сісти на заднє сидіння його автомобіля. За кермо сів ОСОБА_9 , на вимогу якого він віддав технічний паспорт і ключі від автомобіля. Пояснив, що він просив обвинувачених відпустити його, але останні на його прохання не відреагували. На автомобілі під керуванням ОСОБА_9 приїхали до с. Заря Костянтинівського району, де в одному з будинків, в якому знаходились військові, залишився він та ОСОБА_9 , а ОСОБА_8 та ОСОБА_24 на його автомобілі під керуванням останнього кудись поїхали. Через деякий час ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повернулись, після чого на автомобілі ВАЗ 21099 вони поїхали із с. Заря до с. Правдівка, при цьому ОСОБА_9 керував автомобілем, ОСОБА_8 знаходився на передньому пасажирському сидінні, а він, ОСОБА_7 та військовослужбовець на прізвисько ОСОБА_25 - на задньому пасажирському сидінні. В с. Правдівка під`їхали до магазину, до якого також під`їхав автомобіль Кіа, з якого вийшли два чоловіки. Він, ОСОБА_25 та ОСОБА_9 залишались в салоні автомобіля ВАЗ. ОСОБА_8 , у якого він бачив автомат, та ОСОБА_7 вийшли з автомобіля ВАЗ 21099 та покликали вказаних чоловіків. Після чого він чув приблизно 2-3 постріли, бачив, як два чоловіки забігли до приміщення магазину, а ОСОБА_8 та ОСОБА_7 сіли в автомобіль Кіа та щось там робили. При цьому він чув розмову останніх, як ОСОБА_8 казав ОСОБА_7 про те, що вони не заведуть автомобіль, оскільки ОСОБА_8 прострелив двигун. Потім на автомобілі ВАЗ 21099 поїхали на ставок, розташований у с. Правдівка, де ОСОБА_8 наказав йому вийти з автомобіля та сказав: «Будем валить мента!», спрямувавши в його бік автомат та здійснивши 3-4 постріли йому під ноги. ОСОБА_9 та військовослужбовець на прізвисько ОСОБА_25 намагались зупинити ОСОБА_8 . Згодом почув постріл, відчув біль у лівому боці, а потім в області голови та побачив, що ОСОБА_7 , який був від нього на відстані приблизно 2 метри, здійснював постріли з його пістолета, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження. ОСОБА_9 зупинив ОСОБА_7 , відібравши в нього пістолет. Після поранення у нього з голови пройшла кров. Сторож цього водоймища виніс відро води, з якого він промив рану та носовичком зажав рану, щоб зупинити кров. Потім на автомобілі ВАЗ 21099 обвинувачені поїхали до с. Заря, де залишили військовослужбовця на прізвисько ОСОБА_25 , після чого поїхали в с. Правдівка. Дорогою до с. Правдівка обвинувачені висадили його в полі. Він пішки дістався до с. Заря, де з мобільного телефону продавця магазину зателефонував напарнику, якому повідомив про те, що трапилось та попросив його забрати. Із впевненістю стверджує, що злочини відносно нього скоїли саме ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Обвинувачені заволоділи належним йому мобільним телефоном із сім-картками операторів мобільного зв`язку, пістолетом ПМР, зазначеної ним вартості та автомобілем ВАЗ-21099, яким він керував того дня, маючи при собі необхідні документи. Внаслідок заволодіння автомобілем матеріальної шкоди заподіяно не було, оскільки згодом транспортний засіб було повернуто працівниками поліції після затримання обвинувачених, а також повернений мобільний телефон. Стверджував, що втекти, не виконувати вимоги обвинувачених, повідомити про своє утримання іншим особам, в нього не було можливості, оскільки він весь час був під загрозою зброї з боку обвинувачених, які весь час знаходились поряд, побоювався, що вони його застрелять з автомата, тому підкорявся. Стверджував, що добровільно він з обвинуваченими в автомобілі не перебував, із своєї волі нічого не віддавав.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні в режимі відео конференції пояснив, що в 2015 році проходив військову службу в підрозділі, який дислокувався в АДРЕСА_3 . 09 грудня 2015 року знаходився в стані алкогольного сп`яніння, тому погано пам`ятає події, які мали місце того дня. Пояснив, що цього дня до с.Заря на автомобілі приїжджали троє військовослужбовців з батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_5 » на прізвисько ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , а також невідомий йому чоловік у цивільному одязі. Згодом на автомобілі ВАЗ НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_29 поїхали на ставок за рибою. Більше нічого не пам`ятає, оскільки з огляду на стан алкогольного сп`яніння, заснув в автомобілі та прокинувся вже тоді, коли його привезли в с. Заря. На його думку, чоловік в цивільному одязі приїхав в с. Заря з власної волі.

Свідок ОСОБА_30 , військовослужбовець, що проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , місцем дислокації одного з підрозділів військової частини в АДРЕСА_3 , в судовому засіданні пояснював, що цього дня бачив, як на автомобілі приїжджали обвинувачені по справі, при цьому ОСОБА_9 був за кермом, ОСОБА_8 на передньому пасажирському сидінні, ОСОБА_7 та невідомий йому чоловік, як згодом виявилось ОСОБА_13 на задньому сидінні автомобіля. Пояснив, що у зазначений у вироку день ОСОБА_21 , який був командиром протитанкового взводу, був на місці. Зазначив, що у випадку виявлення військовослужбовцями особи, яка викликає підозру, вони мають затримати її, перевірити документи та доповісти про це керівництву.

Свідок ОСОБА_22 , який проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 в якості командира роти вогневої підтримки, в судовому засіданні пояснив, що безпосереднім свідком не був, оскільки знаходився у відпустці, але йому відомо, що військовослужбовці затримали працівника поліції на автомобілі червоного кольору і замість того, щоб передати затриманого контррозвідникам, самостійно провели дізнання. Вказав, що військовослужбовці мають право затримувати осіб, що викликають підозру, але у таких випадках зобов`язані діяти згідно вимог статутів, а саме: доповісти про затримання командиру роти або доповісти в штаб, представники якого повідомляють про ці факти контррозвідникам або військовій прокуратурі. Самостійно проводити дізнання військовослужбовці не мають права. Також пояснював, що смт.Новгородське є підконтрольною Україні територією, на території цього населеного пункту мешкають місцеві мешканці та розташований штаб батальйону. Нульовий рубіж розташований за межами АДРЕСА_4 .

Свідок ОСОБА_31 , що проходив службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , в судовому засіданні пояснив, що нульова позиція знаходиться на окраїні смт.Новгородське. Вся територія смт. Новгородське є територією, на якій заборонене знаходження місцевих жителів у зв`язку з обстрілами. Край вулиці Стаханівської в смт.Ногородське впирається в нульовий рубіж. На цій вулиці мешкають місцеві мешканці. Чув, що того дня хтось дав орієнтировку на машину червоного кольору. Пояснив, що при затриманні підозрілої особи її необхідно доставити до командира роти.

Потерпілий ОСОБА_32 пояснив в суді, що працює торгівельним агентом в ТОВ «Караван Сарай». В грудні 2015 року разом із начальником ОСОБА_16 під час об`їзду торгівельних об`єктів на належному йому автомобілі Кіа Черато, біля магазину «Аліна» в с.Правдівка Костянтинівського району побачили раніш не знайомих військових ОСОБА_8 та ОСОБА_7 поряд з автомобілем ВАЗ 21099 червоного кольору. Обвинувачені після пояснення їм, що вони є торгівельними представниками, стали їм погрожувати, демонструючи зброю та висловлюючись на їх адресу нецензурною лайкою. ОСОБА_9 знаходився в автомобілі ВАЗ 21099, і ніяких дій відносно них не вчиняв. ОСОБА_8 поводився агресивно, здійснив декілька постріли з автомата в його автомобіль Кіа Черато, внаслідок чого, було пошкоджено двигун та колесо. Скориставшись нагодою, що ОСОБА_23 відвернувся, вони з ОСОБА_16 забігли до магазину, який одразу зачинила продавець. Через деякий час до магазину забігли ще два хлопці, ОСОБА_17 та ОСОБА_33 , яких продавець також впустила до приміщення. Вони викликали поліцію, представників військової прокуратури, яких чекали в приміщенні магазину та чули звук автомобіля, який від`їхав. Бачили, що автомобіль ВАЗ ще декілька разів проїздив поряд з магазином. В належному йому автомобілі були ознаки безладу, все було перерито. Ввечері цього дня обвинувачені були затримані працівниками правоохоронних органів, при цьому поводились зухвало, намагались зірвати шеврони з представників прокуратури. У ОСОБА_7 було вилучено гранату, якою він погрожував людям. Потерпілий підтримав заявлений цивільний позов.

Потерпілий ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що у зазначений у вироку день та час в автомобілі потерпілого ОСОБА_34 бачив ОСОБА_23 та ОСОБА_20 , які дивились журнали постачальників продукції, а потім сказали, що вони схожі на сепаратистів. ОСОБА_8 спрямував свій автомат в його напрямку, приставивши до живота, став перезаряджати, погрожуючи застрелити його. Хто ще сидів в автомобілі ВАЗ 21099 червоного кольору він не розгледів. На пропозицію продавця ОСОБА_35 він з ОСОБА_36 забігати до магазину, де вже були постачальники продукції ОСОБА_37 та ОСОБА_38 . ОСОБА_39 зателефонувала з приводу зазначених подій сільському голові ОСОБА_40 , яка прийшла через деякий час. Бачили, що на автомобілі Кіа Черато були прострелені капот та колесо. Пояснив, що під час першого допиту він переплутав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у зв`язку із спливом великого проміжку часу, шоковим станом, в якому він перебував. ОСОБА_9 того дня не бачив.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні дав пояснення аналогічні показам потерпілого ОСОБА_15 про обставини справи. Пояснюючи, що ОСОБА_8 звинувачував їх в сепаратизмі, після чого із свого автомата прострелив капот та колесо автомобіля Кіа Черато, на якому вони приїхали. Крім того додав, що ОСОБА_8 погрожував застосуванням автомата, перезаряджаючи його та демонстрував ніж. ОСОБА_9 намагався заспокоїти ОСОБА_8 , який поводився агресивно. Скориставшись тим, що ОСОБА_8 нахилився та збирав набої, які розсипав, вони із ОСОБА_15 забігли у підсобне приміщення магазину, до якого їх впустила продавець. Туди ж забігли ще двоє хлопців, ОСОБА_17 та ОСОБА_33 , яким погрожували зазначені військові. Того ж дня бачив, як автомобіль ВАЗ 21099 двічі проїжджав неподалік від магазину. В його присутності працівники правоохоронних органів затримували ОСОБА_41 та ОСОБА_7 , у якого вилучили якийсь вибуховий пристрій.

Свідок ОСОБА_33 в судовому засіданні дав аналогічні покази, який підтвердив, що зазначеного дня вони із ОСОБА_17 , проходили біля магазину «Аліна» в с.Правдівка, бачили автомобіль ВАЗ 21099 червоного кольору, на сидінні водія якого знаходився ОСОБА_9 . В автомобілі Кіа Черато сиділи ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які сказав їм, що вони схожі на сепаратистів. ОСОБА_8 наказав їм підійти, взявши автомат, приставив його до живота ОСОБА_17 та сказав: «Стойте! Буду расстреливать сепаратистов!». Продавець магазину зашкодила ОСОБА_8 здійснити постріл, за її допомоги вони сховались в магазині, а обвинувачені погрожували пошкодити двері та решітки. В магазині знаходились ще два чоловіки, постачальники продукції, машина яких Кіа Черато була прострелена. Сільський голова с. Правдівка ОСОБА_42 , якій зателефонувала продавець, стала кричати на обвинувачених, після чого вони поїхали автомобілі ВАЗ 21099. Після приїзду працівників поліції та прокуратури бачив, як обвинувачені на автомобілі проїжджали неподалік магазину та кричали: «Спіймайте нас!». ОСОБА_7 повертався до магазину та погрожував застосувати гранату.

Суд також обґрунтовано послався у вироку на покази свідка ОСОБА_43 , яка обіймає посаду Правдівського сільського голови, яка підтвердила в суді, що 09 грудня 2015 року їй зателефонувала продавецьь магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_39 , яка про допомогу, розповівши про те, що біля магазину невідомі військові стріляють зі зброї. Прибувши до магазину, вона побачила два автомобілі, в один з яких, сів ОСОБА_8 , який був дуже знервований. Магазин було зачинено. Від продавця, потерпілих та свідків дізналась про те, що їм погрожували бійці батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_5 », які прожували автоматом, приставляючи потерпілому до живота. Були викликані працівники поліції, військової прокуратури.

Колегія суддів вважає, що всі наведені у вироку покази потерпілих та свідків погоджуються як між собою, так і з письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, які перевірені судом належним чином, є належними та допустимими, та в повному обсязі підтверджують провину обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції щодо його критичного ставлення до тверджень обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_44 та ОСОБА_9 про, нібито, їх непричетність до скоєння інкримінованих злочинів, та який невизнання ними вини, розцінив як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення з метою уникнення відповідальності за вчинене.

На думку колегії суддів, покази обвинувачених в судовому засіданні та їх доводи, викладені в апеляційних скаргах, про недоведеність їх вини скоєнні злочинів, спростовуються дослідженими в суді доказами, викладеними у вироку.

Суд обґрунтовано послався у вироку на висновки експерта № 22 від 29 січня 2016 року, згідно до яких потерпілому ОСОБА_13 пострілом із травматичної зброї було заподіяне забійне поранення потиличної ділянки голови, що супроводжувалось струсом головного мозку, забійна рана передньої брючної стінки (т.2а.к.п.72-73), Відповідно до протоколу від 10 грудня 2015 року огляду одягу потерпілого ОСОБА_13 з лівого боку вище та нижче бокового карману куртки виявлені пошкодження розміром в діаметрі 1 см; в області правого плеча куртки виявлені плями речовини бурого кольору; на передній поверхні з лівого боку футболки виявлено отвір діаметром 1 см, навколо якого є пляма речовини бурого кольору; нижче в 10 см біля лівого переднього шва виявлений отвір; на правій штанині джинсів нижче коліна виявлено пошкодження тканини розміром 0,5 х1см т-образної форми (т.2а.к.п.17-20), що підтверджує доводи потерпілого, що виявлені в нього тілесні ушкодження були ним отримані при обставинах, встановлених судом та викладених у вироку.

Суд першої інстанції правильно послався, як на докази провини обвинувачених, на письмові докази, досліджені під час судового розгляду судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції, які суд виклав у вироку, в тому числі на протоколи пред`явлення осіб для впізнання.

Згідно до наявних в матеріалах кримінального провадження протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками, потерпілий ОСОБА_13 впізнав обвинувачених як осіб, що вчинили відносно нього злочини (т.2 а.к.п.48-50, 51-53); (т.2 а.к.п.60-62); свідок ОСОБА_16 впізнав ОСОБА_8 як особу з позивним Спікер, що здійснювала постріли з автомату в автомобіль, належний ОСОБА_15 (т.2 а.к.п.60-62).

Суд обґрунтовано послався на протоколи огляду одягу потерпілого ОСОБА_13 (т.2 а.к.п.17-20), відповідно до якого виявлено пошкодження та забруднення його одягу речовиною бурого кольору; протоколи оглядів території біля водоймища «Миколаївський № 1» від 09 грудня 2015 року (т.2 а.к.п.21-25) та від 10 грудня 2015 року (т.2 а.к.п.36-37), згідно до яких у вказаних потерпілим місцях, були виявлені гільзи.

Згідно до протоколів огляду прилеглої території біля магазину «Аліна» від 10 грудня 2015 року (т.2 а.к.п.39-41) протоколом огляду автомобіля від 09 грудня 2015 року (т.2 а.к.п.32-35) та від 09 грудня 2015 року (т.2 а.к.п.26-31), в ході якого виявлено пошкодження належного ОСОБА_15 автомобіля «Кіа Черато», чим підтверджена провина обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Неможна не погодитись з судом першої інстанції, який зазначив, що 10 грудня 2015 року було проведено огляд прилеглої території біля магазину «Аліна» в с. Правдівка Костянтинівкого району, в ході якого праворуч від сходів на землі було виявлено та вилучено предмет зовні схожий на патрон калібру 7,62, на корпусі гільзи маються полоски пошкодження; на кулі мається червона смужка, кінець кулі зелений, на донці патрона маркування 711 76; також виявлено предмет зовні схожий на гільзу калібру 7,62, на донці якої є маркування 711 76, що підтверджується протоколом огляду від 10 грудня 2015 року (т.2 а.к.п.39-41).

Суд обґрунтовано поклав в основу вироку протокол від 09 грудня 2015 року за участю потерпілого ОСОБА_15 , згідно до якого, під час огляду ділянки місцевості, розташованої біля магазину «Аліна» по вул. Свердлова, 47 в с. Правдівка Костянтинівського району, на якій знаходиться автомобіль Кіа Черато, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_15 , в ході огляду якого виявлено, що переднє право колесо спущене; на передній частині капоту виявлено вхідний наскрізний отвір; на двигуні спереду наявний отвір на пластиковій кришці. На відстані 2 метрів праворуч від машини виявлено гільзу з написом на задній частині 711 76; на відстані 6 метрів виявлено гільзу з написом на задній частині 711 76; на відстані 10 метрів від входу до магазину та на відстані 7 метрів від задньої частини машини виявлено гільзу з написом 711 76, які мають характерне пошкодження капсулю після пострілу у вигляді вдавлення. На відстані 12 м від автомобіля виявлено мобільний телефон Нокіа 105 type RM-908, imei НОМЕР_6 з карткою оператора мобільного зв`язку МТС , на якій позначено номер НОМЕР_7 , що підтверджується протоколом відповідної слідчої дії від 09 грудня 2015 року та фототаблицею до нього (т.2 а.к.п.26-31).

Під час огляду ОСОБА_7 09 грудня 2015 року у нього в правому нагрудному кармані камуфльованого бушлату було виявлено та вилучено мобільний телефон «Fly» IQ 4413 чорного кольору імей: НОМЕР_8 , імей 2: НОМЕР_9 , який як пояснив останній, йому не належить; пульт від музичного пристрою; в лівій нагрудній кишені бушлату паперовий згорток з фрагменту шпалер із подрібненою речовиною зеленого кольору рослинного походження з характерним запахом коноплі; два набої калібру 7,62 з маркуванням 711 76, що підтверджується протоколом огляду від 09 грудня 2015 року (т.2 а.к.п.42-44).

Відповідно до висновку експерта від 23 грудня 2015 року № 1509 надана на експертизу речовина рослинного походження масою 6,65г, яка 09 грудня 2015 року, яка була вилучена у ОСОБА_7 , є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 6,00 г (т.2 а.к.п.75-78).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції при здійснені правосуддя», визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини /далі ЄСПЛ/ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумних сумніві» /Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001р. у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282/. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи не спростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою /Рішення ЄСПЛ від 14.08.2008р. у справі «Кобець проти України» п. 42/. У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011р. та «Барбера, Мессаге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998р., «Бочаров проти України», Європейський суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і «така доведеність може випливати із сукупності ознак чи не спростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Колегія суддів, з огляду на рішення Європейського суду, з урахуванням сукупності всіх досліджених судом доказів, вважає, що провина обвинувачених знайшла своє повне підтвердження і немає підстав ставити під сумнів що саме вони, при обставинах, викладених у вироку, вчинили інкриміновані їм злочини.

Судом належним чином перевірені всі докази в їх сукупності, з точки зору достатності, належності та допустимості, чому у вироку надана відповідна правова оцінка.

Доводи обвинувачених та їх захисників, що обвинувачені дійсно перебували на військовій службі, ніким не оспорюються. Судом у вироку зазначено, що згідно до відповідних наказів командира військової частини, польова пошта В НОМЕР_10 , солдати ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 проходили проходив військову службу у військовій частині.

Відповідно до витягів з наказів Антитерористичного центру при СБУ України від 23 жовтня 2015 року № 304 (т.5 а.к.п.243-245), від 12 січня 2016 року № 12 (т.5 а.к.п.246-248), від 23 жовтня 2015 року № 304 (т.5а.к.п.249-251) ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залучались та брали безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.

Згідно до ст. 15 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», передбачено, що в районі проведення антитерористичної операції службові особи, залучені до проведення операції, мають право, в тому числі, застосовувати зброю, перевіряти у громадян або службових осіб документи, що встановлюють особу, а випадку відсутності таких затримувати їх для встановлення особи та доставляти в органи Національної поліції; проводити особистий огляд громадян, транспортних засобів.

Таким чином, зазначений закон надає певні повноваження службовим особам, наділеним відповідними повноваженнями.

Суд у вироку дав належну оцінку доводам обвинувачених та захисників про те, що дії обвинувачених відповідали Закону України «Про боротьбу з тероризмом», а затримання ОСОБА_13 та використання його автомобіля, нібито, було обумовлене необхідністю, зважаючи на подану орієнтировку на червоний автомобіль та відсутність у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 легкового транспорту, зазначивши, що вони є неспроможними, оскільки з досліджених судом доказів вбачається, що обвинувачені не вживали заходів щодо дотримання порядку, передбаченого Законом України «Про боротьбу з тероризмом», не вжили заходів для передачі законно, на їх думку, затриманого ОСОБА_13 уповноваженим органам або особам; натомість, утримуючи потерпілого на протязі декількох годин, вчинили відносно нього ряд злочинів, а потім висадили травмованого потерпілого з автомобіля в полі, продовжуючи, при цьому, використовувати автомобіль ВАЗ 21099 для цілей, не пов`язаних з виконанням військових обов`язків.

Між тим, суд правильно прийшов до висновку, що наявність у обвинувачених певних повноважень, передбачених Законом України «Про боротьбу з тероризмом», не звільняє їх від дотримання інших передбачених законодавством обов`язків та утримання від вчинення дій, які містять склад кримінальних правопорушень, відповідальність за вчинення яких, передбачена Кримінальним кодексом України.

Колегія суддів вважає, що суд правильно послався у вироку на показання свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_45 , з яких вбачається, що у випадку затримання військовослужбовцями осіб, які викликають підозру, вони зобов`язані діяти відповідно до вимог статутів доповісти про затримання командуванню та доставити затриману особу до командира роти, повідомили штаб, або передати контррозвідникам, чи в військову прокуратуру, оскільки військовослужбовцям самостійно заборонено проводити дізнання, чого в даному випадку обвинуваченими зроблено не було.

Доводи обвинувачених про те, що 09 грудня 2015 року в с. Заря не було осіб з числа командування, яким вони могли передати законно, на їх думку, затриманого ОСОБА_13 , спростовуються показаннями свідка ОСОБА_46 , який в судовому засіданні пояснив, що того дня, коли обвинувачені із ОСОБА_13 приїжджали до с. Заря, командир протитанкового взводу ОСОБА_21 був на місці, але обвинувачені не доповіли йому, як безпосередньому командиру, про затримання підозрілої особи, та нікого про це не повідомили.

Крім того, обвинувачені, якщо вважали б за потрібне,у разі затримання підозрілої, на їх думку ,особи, не були позбавлені можливості зателефонувати або доставити ОСОБА_13 в органи прокуратурі, СБУ або до Дзержинського чи Костянтинівського ВП з метою перевірки та встановлення його особи, але цього ними також зроблено не було.

Твердження, що старший оперуповноважений Дзержинського ВП ОСОБА_13 , який 09 грудня 2015 року знаходився на службі та виконував свої функціональні обов`язки, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою від 10 грудня 2015 року № 1103 (т.2 а.к.п.97), причетний до тероризму, вчинив будь-які неправомірні дії або становив цього дня небезпеку для обвинувачених, інших військовослужбовців, або місцевих жителів смт. Новгородське, відсутні. Документально не підтверджені їх доводи, що вони в цей час знаходились на бойовому чергуванні в зазначеному населеному пункті і були наділені такими, як вони вважали, повноваженнями по затриманню та проведенню дізнання.

Колегія суддів вважає, що твердження обвинувачених, що вони мали право затримати потерпілого для встановлення його особи, спростовуються їх діями: вони не зробили нічого для встановлення його особи, не перевірили посвідчення, не зателефонували його керівнику або своєму командиру, не доставили його до найближчого відповідного правоохоронного орану, а тривалий час, під загрозою застосування насильства, небезпечного для його життя та здоров`я, погрожуючи автоматом, утримували потерпілого проти його волі, який не був обізнаний про своє найближче майбутнє, перебуваючи в страху, на його автомобілі протягом декількох часів пересувались між населеними пунктами по своїх справах: їздили в магазин, в село до знайомих, на водоймище за рибою, що також підтверджується протоколом огляду автомобіля потерпілого ОСОБА_13 .

Доводи обвинувачених, що ніхто не мав права перебувати в смт. Новгородське, оскільки там проходить нульовий рубіж, спростовуються показами свідків ОСОБА_46 , ОСОБА_22 , ОСОБА_45 в тій частині, що нульовий рубіж розташований на межі смт.Новгородьске та м. Горлівка, а у зазначеному населеному пункті проживають люди, які переміщуються вулицями.

Посилання обвинувачених на виявлену в мобільному телефоні потерпілого панорамну зйомку позицій збройних сил, крім їх слів, не підтверджено жодним доказом, а зазначені в телефонній книзі належного потерпілому мобільного телефону два номери операторів мобільного зв`язку Російської Федерації, як пояснив ОСОБА_13 в судовому засіданні, належать його родичам, які мешкають за межами України.

Доводи апеляційних скарг обвинувачених та захисників, з посиланням на покази свідка ОСОБА_14 , не спростовують показань потерпілого ОСОБА_13 , що обвинувачені ОСОБА_20 , ОСОБА_23 та ОСОБА_47 силою утримували його, погрожуючи застосуванням насильства, а саме вогнепальною зброєю. Як вбачається з показів зазначеного свідка, в той день він був п`яний, а тому погано пам`ятає обставини. Не зміг пояснити, що відбулось біля водоймища, оскільки, з його слів, заснув в машині. Між тим, з його ж показань вбачається, що дійсно обвинувачені до села приїхали на автомобілі потерпілого, на цьому ж транспорті їздили до магазину в інший населений пункт, а потім на водоймище за рибою. Суд першої інстанції правильно критично поставився до показань свідка ОСОБА_14 , стосовно того, що потерпілий ОСОБА_13 , приїхав із обвинуваченими до с. Заря Костянтинівського району з власної волі, оскільки вони носять характер припущень і спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_13 .

Доводи, викладені в апеляційних скаргах про те, що обвинувачені затримали підозрілу особу і за для встановлення особистості якої, нібито, на його автомобілі їздили з ним на блокпост, в с. Заря, намагались докласти про це своєму командиру, спростовуються фактичними обставинами справи та не знашли підтвердження.

Між тим, як правильно встановлено судом, обвинувачені могли затримати ОСОБА_13 для встановлення його особи, однак, він відразу повідомив їх, що є співробітником поліції, що не спростовують обвинувачені, пропонував зателефонувати його начальнику, перевірити наявне в нього службове посвідчення, але вони відмовились, показав папку із службовими документами, протоколами допитів, яку вони перевіряли, що також що не спростовують самі обвинувачені. Їх твердження, що вони заволоділи майном ОСОБА_13 : телефоном, пістолетом, автомобілем, як речовими доказами, а потім затримали його з ціллю встановити особистість останнього, та намагались доставити своєму командиру Король, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Доводи про, нібито, добровільність перебування потерпілого з обвинувченими, спростовуються поясненнями потерпілого, він дійсно відразу після затримання сів за кермо, щоб їхати та блокпост, для встановлення його особистості, але по дорозі на блокпост обвинувачені наказали їхати в іншу сторону, на автозаправку, де йому з застосуванням погроз наказали вийти з автомобіля, забрали пістолет, документи на машину та ключі. після чого за кермо його автомобіля сів ОСОБА_47 , де ОСОБА_20 з автомата стріляв в повітря. Після чого він відчув погрозу, та, побоюваючись за своє життя, що його можуть застрелити, став виконувати їх вимоги. Попросити допомогу в інших військових не міг, оскільки вважав, що вони всі заодно.

Таким чином, доводи обвинувачених та захисників, що потерпілий ОСОБА_13 добровільно віддав їм свій автомобіль, телефон, пістолет, та добровільно їздив з ними, не відповідають дійсності, оскільки обвинувачені для встановлення особи потерпілого на блокпост не приїжджали, оскільки підтвердження цьому суду не надано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд правильно визнав обвинувачених винними за ч. 2 ст. 146 КК України - у скоєнні незаконного позбавлення волі людини, вчинене за попередньою змовою осіб.

Судом правильно встановлено, що потерпілий ОСОБА_13 був незаконно позбавлений волі, із погрозою застосування насильства, небезпечного для його життя та здоров`я, за допомогою демонстрації вогнепальної зброї автомата. Таким чином він був тривалий час обмежений в свободі переміщення, не мав можливості за своєю волею обирати місце перебування, не міг за своєю волею піти, тобто утримувався обвинуваченими проти його волі.

Крім того, судом правильно встановлено, що під час незаконного позбавлення волі на потерпілого ОСОБА_19 був скоєний розбійний напад, обвинувачені заволоділи належним потерпілому автомобілем, а обвинувачений ОСОБА_7 скоїв незакінчений замах на умисне вбивство потерпілого.

Як правильно встановив суд, у потерпілого були підстави побоюватись за своє життя, оскільки обвинувачені напали на нього з погрозою насильства, небезпечного для його життя та здоров`я, погрожуючи автоматом, заволоділи належним йому майном мобільним телефоном та травматичним пістолетом, та належним йому автомобілем.

Доводи про те, що судом не доведена наявність у обвинувачених умислу на вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, спростовуються доказами, дослідженими судом, які підтверджують сам факт вчинення нападу з погрозою застосування вогнепальної зброї - автомату при заволодінні майном потерпілого, тобто мала місце погроза застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, що потерпілий сприймав реально.

Про реальність погроз застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, свідчать всі подальші дії та поведінка обвинувачених, тобто у потерпілого ОСОБА_19 були всі підстави побоюватись за своє життя та здоров`я.

Доводи обвинувачених та сторони захисту стосовно того, що потерпілий ОСОБА_13 з власної волі був затриманий, добровільно віддав телефон, пістолет та належний йому автомобіль, документи та ключі від нього, та за власною волею тривалий час їздив із обвинуваченими на зазначеному автомобілі між населеними пунктами в особистих справах обвинувачених, перебуваючи разом із ними у с. Заря, с. Стара Миколаївка (Правдівка) Костянтинівського району, на автозаправній станції, на шиномонтажу, біля магазину, де були вчинені хуліганські дії з застосуванням зброї щодо інших осіб, біля водоймища, куди обвинувачені приїхали за рибою, та де щодо потерпілого був вчинений незакінчений замах на умисне вбивство, спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_13 , який стверджував в судовому засіданні про погрози застосування до нього вогнепальної зброї, демонстрацію автомата, які він сприймав реально, що підтвердилось діями обвинувачених в подальшому, а тому, ставити під сумнів його покази, з урахуванням наведених у вироку доказів, підстав немає.

Потерпілий ОСОБА_13 , спостерігаючи за зухвалими діями обвинувачених, з застосуванням вогнепальної зброї, в тому числі, в громадському місці, де перебували місцеві жителі, які впевнювали його в їх рішучих діях, а тому він не міг оказувати супротив. Тобто, їх доводи, що потерпілий добровільно знаходився з ними, спростовуються тим, що їхньою поведінкою, пов`язаною з застосуванням загроз та здійсненням пострілів із зброї, в тому числі в нього, були підстави вважати, що його можуть позбавити життя.

Суд правильно відхилив доводи обвинувачених про, нібито, недоведеність їх провини у скоєнні розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_19 , оскільки вони спростовуються фактичними обставинами справи, показами потерпілого, а також протоколом огляду ОСОБА_7 від 09 грудня 2015 року (т.2а.к.п.42-44), в ході якого у останнього під час його затримання працівниками правоохоронних органів виявлено та вилучено мобільний телефон «Fly» IQ, який коштує 2000 грн., та який належить потерпілому ОСОБА_13 та травматичний пістолет вартістю 2000 грн,, який повернено не було.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність корисливого мотиву за інкримінованим йому злочином, передбаченим ч.2 ст.187 КК України, є непереконливими, оскільки належний потерпілому ОСОБА_13 мобільний телефон був вилучений у ОСОБА_7 , який не вжив заходів щодо передачі його уповноваженим органам або особам. Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 , що він хотів повернути зазначений телефон, нічим не підтверджуються. Зазначені доводи також спростовуються діями обвинувачених, які, висадивши потерпілого ОСОБА_13 на дорозі після скоєння злочинів, не повернули йому ані телефон, ані пістолет, ані автомобіль.

З зазначених мотивів також спростовуються твердження обвинувачених, що в їх діях відсутній склад злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, за попередньою змогою групою осіб, а тому колегія суддів вважає, що суд також правильно прийшов до висновку про доведеність їх провини.

Твердження, що обвинувачені мали право вилучити автомобіль потерпілого за потреби в службових цілях, спростовуються діями обвинувачених та їх наступною поведінкою, оскільки встановлено, що автомобіль вони використовували для пересування в своїх особистих цілях та в своїх справах, не пов`язаних з несенням військової служби.

Доводи захисника про те, що до справи не був долучений, як речовий доказ, травматичний пістолет, яким заволоділи обвинувачені під час нападу на ОСОБА_19 , безпідставні, оскільки вони не заперечували, що дійсно заволоділи телефоном та пістолетом потерпілого. Однак ніхто з них в судовому засіданні не казав про те, що пістолет вони повернули потерпілому. Під час їх затримання пістолет також не був вилучений. Ставити під сумнів факт наявності у потерпілого зазначеного пістолета до того як їм заволоділи обвинувачені, немає, оскільки він був наявний та зареєстрований на його ім`я.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а тому доводи про недоведеність його провини у незаконному замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_13 , що ОСОБА_20 не спричиняв потерпілому ніяких тілесних ушкоджень, не здійснював в нього пострілів з пістолета, є безпідставними, які спростовуються висновком експерта № 22 від 29 січня 2016 року, згідно до якого, пострілом з травматичної зброї ОСОБА_13 було заподіяно забійну рану потиличної частини голови, що супроводжувалась струсом головного мозку, забійні рани передньої черевної стінки. Зазначені пошкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, як такі, що потребують для свого лікування строк більше 6, але менше 21 дня (т.2 а.к.п.72-73) та згідно до висновку, затвердженого виконуючим обов`язки начальника Дзержинського ВП Артемівського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_48 , під час проведеного розслідування підтвердився факт отримання травми старшим оперуповноваженим Дзержинського ВП Артемівського ВП ГУНП в Донецькій області майором поліції ОСОБА_13 при виконанні своїх функціональних обов`язків 09 грудня 2015 року внаслідок неправомірних дій осіб у камуфльованій формі з нашивками батальйону «Айдар» (т.1 а.к.п.214-218), але підтверджують пояснення потерпілого що дійсно ОСОБА_20 з пістолета поцілив йому в голову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який, враховуючи у сукупності всі обставини вчиненого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, зокрема, дії обвинуваченого, що передували злочину, спосіб, в який це було зроблено, знаряддя злочину - травматичний пістолет, вчинення пострілів з близької відстані біля двох метрів, в життєво важливий орган голову, а також у спину, кількість та локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_9 відібрав у ОСОБА_20 пістолет, тобто припинив його дії, завадивши довести злочинні дії до кінця, що свідчить про наявність у ОСОБА_7 умислу на скоєння злочину на позбавлення життя потерпілого. Як пояснював потерпілий, на території водоймища ОСОБА_7 наказав йому вийти з автомобіля, а після закликів: «Будем валить мента!», він здійснив декілька пострілів в область розташування життєво важливих органів потерпілого голову та тулубу, тобто не мав іншої мети, ніж вбивство людини, і припинив свої дії не з власної волі, а у зв`язку з тим, що йому завадили, забравши пістолет.

Суд правильно зазначив, що сам по собі факт того, що постріли ОСОБА_7 здійснювались з травматичної зброї, з урахуванням викладеного, не можуть беззаперечно свідчити про відсутність умислу на позбавлення життя потерпілого.

Доводи ОСОБА_20 та сторони захисту про те, що, маючи намір на умисне заподіяння смерті потерпілого, він міг би довести умисел до кінця, використати для цього іншу зброю, яка в нього була, в тому числі автомат, слід оцінити критично, оскільки, як встановлено судом, інші обвинувачені завадили доведенню його умислу до кінця, зупинили його, забравши зброю. Як пояснював потерпілий ОСОБА_13 , обвинувачений ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_49 відібрали в нього пістолет, не дали довести свій умисел до кінця іншим чином.

Суд правильно зазначив, що факт не вилучення працівниками правоохоронних органів автоматів, які мали при собі 09 грудня 2015 року ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та травматичного пістолета ПМР, яким вони заволоділи в процесі розбійного нападу на потерпілого, не спростовують висновків, яких дійшов суд, та не свідчить на користь версії, про непричетність до скоєного злочину, висунутої обвинуваченими в суді, оскільки обвинувачені не були затримані на місці скоєння злочину або одразу ж після його скоєння, оскільки втекли з місця скоєння злочину на автомобілі потерпілого.

Доводи ОСОБА_7 про те, що належний потерпілому ОСОБА_13 пістолет ПМР він залишив в автомобілі ВАЗ 21099 державний номер НОМЕР_2 , спростовуються протоколом огляду цього автомобілю від 09 грудня 2015 року (т.2 а.к.п. 32-35), відповідно до якого, в ході вказаної слідчої дії пістолет виявлено не було.

Твердження захисника ОСОБА_10 , що невідомо, де й коли ОСОБА_13 отримав поранення голови, спростовуються фактичними обставинами справи, викладеними у вироку. Судом правильно встановлено, що поранення в голову потерпілий отримав саме в цей день від злочинних дій ОСОБА_20 . Саме в цей день після скоєння обвинуваченими злочинів щодо ОСОБА_19 , ввечері, після того, як йому на допомогу приїхали працівники поліції, він звернувся за медичною допомогою до ЦГБ м. Покровська /Дзержинська/.

Немає підстав не довіряти показам потерпілого, що саме ОСОБА_7 , який заволодів його пістолетом, у зазначений у вироку день та час здійснив постріли потерпілому в голову та тулуб, та вважати, що поранення в голову він отримав в іншому місці та від іншої особи. Крім того, йому дійсно спричинена забійна рана потиличної частини голови, що супроводжувалась струсом головного мозку, забійні рани передньої черевної стінки.

Доводи апеляційних скарг та пояснення обвинувачених, що ОСОБА_7 не здійснював ніяких пострілів, спростовуються письмовими доказами: в ході огляду прилеглої території біля водоймища в с.Правдівка - «Миколаївський 1» на земельній ділянці, вкритій рослинністю, в центральній частині якої є ґрунтова дорога, виявлено та вилучено 10 предметів зовні схожих на гільзи калібру 7,62, один предмет зовні схожий на гільзу з травматичного пістолету. На донці гільз калібру 7,62 є маркування 711 76; на донці гільзи з травматичного пістолету є маркування АЕ9 9мм; на ґрунтовій дорозі в центральній частині на відстані 10 метрів від воріт території сторожки водоймища на ґрунті виявлені множинні краплини речовини бурого кольору невизначеної форми різних розмірів діаметром від 0,5см до 2см, що підтверджується протоколом огляду від 10 грудня 2015 року (т.2 а.к.п.36-38). 09 грудня 2015 року в ході огляду ділянки місцевості розміром 4х4м, розташованої біля в`їзних воріт на територію двору сторожки ставку «Миколаївський № 1» в Костянтинівському районі Донецької області виявлено та вилучено 5 гільз із жовтого металу на задній частині яких мається маркування « ОСОБА_50 9мм»; одну гільзу з маркуванням на задній частині 539 90; один патрон, кінцівка кулі чорного кольору на задній частині патрону маркування 711 76, що підтверджується протоколом огляду від 09 грудня 2015 року та фототаблицею до нього (т.2 а.к.п.21-25).

З урахуванням викладено, на думку колегії суддів, твердження, викладені в апеляційних скаргах, що знайдені гільзи не є доказами того, що саме ОСОБА_20 здійснював постріли, і, нібито, свідчать лише про те, що на території Донецької області проходила АТО, неспроможні. Зазначена слідча дія, огляд, проводився саме на тих ділянках місцевості, на які, як на місце злочину, вказував потерпілий ОСОБА_19 , і саме в цих місцях і були знайдені зазначені в протоколах гільзи, які підтверджують покази потерпілого, щодо скоєння злочинів проти нього при зазначених у вироку обставинах, підтверджують його покази, які він надав в суді, а саме що ОСОБА_7 погрожував йому, стріляючи під ноги з автомату та з травматичного пістолета в голову та в тулуб.

Твердження ОСОБА_7 та його захисника про недоведеність його провини у скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, спростовуються протоколом огляду, згідно до якого в нього з кишені було вилучено згорток з речовиною, яка згідно висновку експерта № 1509 від 23 грудня 2015 року є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом (т. 2а.к.п.75-78).

Факт вилучення у ОСОБА_7 з кишені паперового згортку з наркотичним засобом, не заперечував й сам обвину4вачений.

Твердження ОСОБА_20 , що він вилучив у ОСОБА_19 наркотичний засіб та телефон для передачі його в якості речового доказу, підтвердження не знайшли, оскільки телефон та згорток з наркотичним засобом були вилучений вже при його затриманні працівниками поліції. Ніяких даних про спробу з боку обвинуваченого передати зазначені речі своєму командиру або відповідним органам, суду надано не було.

У колегії суддів також немає підстав ставити під сумнів висновки суду про доведеність провини обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, який грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням вогнепальної зброї, біля магазину «Аліна» в с. Стара Миколаївка /Правдівка/, вчинив хуліганські дії, про що суд докладно та переконливо виклав у вироку, навівши обставини його скоєння, які знайшли своє повне підтвердження показаним потерпілих ОСОБА_51 , ОСОБА_17 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_52 , ОСОБА_43 та іншими доказами.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 , яка стверджувала, що, нібито, в судовому засіданні не був допитаний потерпілий ОСОБА_13 , не відповідають дійсності. В матеріалах кримінального провадження наявні журнали судових засідань, а також диски, на яких містяться технічні записи зазначених судових засідань, під час яких був допитаний потерпілий ОСОБА_13 , який надавав вільні пояснення, крім того йому поставили запитання обвинувачені та інші сторони по справі. Зазначені диски були відтворені апеляційним судом /т.1 а.с.129-130, диск т. 2, т.3 а.с. 50-52, диск т.7 а.с. 65/.

На всіх дисках з достатньою якістю відтворюється хід судових засідань, в ході яких були допитані сторони по справі, а тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 в цій частині безпідставні.

Доводи апеляційних скарг про, нібито, розгляд справи незаконним складом суду, були ретельно перевірені як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, та підтвердження не знайшли.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2016 року було обрано склад суду: головуючий суддя- ОСОБА_53 , склад колегії суддів- ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , того ж дня, протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів було змінено суддю ОСОБА_55 на суддю ОСОБА_56 .

Відповідно до протоколу зборів суддів Костянтиніського міськрайонного суду Донецької області № 7 від 12.09.2016 року суддям ОСОБА_54 та ОСОБА_57 припинено розподіл судових справ та призначено повторний автоматичний розподіл судових справ, які перебували у їх провадженні.

Згідно п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду «Винятково у разі, коли суддя (судді) у передбачених законом випадках не може (не можуть) продовжувати розгляд справи, невирішені судові справи передаються для повторного автоматизованого розподілу за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду (особи, яка виконує його обов`язки), що додається до матеріалів справи».

На цій підставі було проведено повторний автоматизований розподіл зазначеної судової справи, але розподіл не відбувся (протокол щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2018 року). Згідно звіту про неможливість розподілу справи між суддями від 12.09.2018 року було обрано лише головуючого суддю ОСОБА_18 , яка має кримінальну спеціалізацію, а склад суду не сформувався, оскільки не вистачило суддів, у яких визначено кримінальну спеціалізацію.

Цього ж дня, у зв`язку з неможливістю визначення складу колегії автоматизованою системою з числа суддів, яким визначена кримінальна спеціалізація на підставі Протоколу зборів суддів Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 5 від 05.07.2016 року та п.2.3.10 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було здійснено розподіл справи між усіма суддями Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області без урахування спеціалізації суддів та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2018 року визначено склад суду: головуючий:-суддя ОСОБА_18 , склад колегії суддів- ОСОБА_58 , ОСОБА_59 .

Таким чином, підстав вважати незаконним склад суду немає.

Доводи апеляційних скарг, про, нібито, незаконне утримання та незаконне обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчим суддею, не відповідають дійсності. Слідчі судді обрали обвинуваченим зазначений запобіжний захід згідно до вимог ст. 176-177, 183 КПК України на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні ними інкримінованих кримінальних правопорушень, за наявності доказів, які містяться в матеріалах справи та наявності ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, такі висновки ґрунтуються також на висновках, зроблених Європейським судом з прав людини в своїх рішення, а саме: рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України»:, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують «обґрунтовану підозру», «не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок чи навіть пред`явлення обвинувачення /рішення Європейського суду з справ людини у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства. А тому, з урахуванням тяжкості інкримінованих злочинів, можливої мірі покарання, яка погрожує обвинуваченим, та наявності ризиків, визначених в ч. 1 ст. 177 КПК України, обвинуваченим було обґрунтовано обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Доводи обвинувачених про застосування до них на стадії досудового слідства недозволених методів ведення слідства працівниками правоохоронних органів співробітниками Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області та застосування незаконних методів з боку прокурора військової прокуратури Донецького гарнізону сил антитерористичної операції ОСОБА_6 перевірялись судом і не знайшли свого підтвердження, оскільки постановою слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури Донецької області від 27 жовтня 2017 року кримінальне провадження № 0000861 від 20 жовтня 2017 року закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення (т.6 а.к.п.68-70). Постановою заступника начальника слідчого відділу слідчого управління військової прокуратури сил антитерористичної операції від 16 листопада 2017 року кримінальне провадження № 0000151 від 06 листопада 2017 року закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення (т.6 а.к.п.134-136).

Суд також перевірив доводи обвинувачених про відсутність попередньої змови на вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України та обґрунтовано прийшов до висновку, що вони є непереконливими з огляду на те, що з досліджених судом доказів вбачається, що дії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 носили узгоджений характер, а попередня змова знаходить прояв не лише вербальним шляхом, а і шляхом конклюдентних дій, за яких особи узгоджено вчиняють дії, які становлять об`єктивну сторону злочину.

Колегія суддів погоджується з судом, що доводи апеляційних скарг сторони захисту про недопустимість висновку експерта від 23 грудня 2015 року № 1509, а тому недоведеність провини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, є також неспроможними. Судом перевірено та надано оцінку тому, що як вбачається з витягу з кримінального провадження № 0001887 (т.5 а.к.п.159-164), до 09 грудня 2015 року ЄРДР було внесено відомості про вчинення ОСОБА_7 декількох кримінальних правопорушень, в тому числі, і кримінального порушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України (внесено 10 грудня 2015 року). Із роздруківки відомостей з ЄРДР по кримінальному провадженню № 0001887 (т.6 а.к.п.75) вбачається, що до вказаного кримінального провадження було приєднано кримінальне провадження № 0001894, посилання на номер якого, містить висновок експерта від 23 грудня 2015 року № 1509 (т.2 а.к.п.75-78). А тому, з урахуванням викладеного, зазначення у вступній частині висновку № 1509 дати внесення кримінального провадження № 0001894 до ЄРДР 10 листопада 2015 року суд розцінив як описку, яка не тягне за собою визнання цього доказу недопустимим.

Колегія суддів вважає, що суд призначив обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання на підставі ст. 65 КК України, з урахуванням ступіню тяжкості вчинених злочинів, конкретні обставини їх вчинення, характер та ступінь участі кожного з обвинувачених у скоєнні інкримінованих ним злочинів, дані про особи кожного обвинуваченого, які добре характеризуються за місцем проходження військової служби, те, що вони приймали участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької області, наявність попередньої судимості у ОСОБА_9 , стан здоров`я, а також обставини, що пом`якшують покарання обвинувачених та відсутність обставин, що обтяжують покарання, дотримуючись загальних засад, призначив покарання в межах санкцій за інкриміновані кримінальні правопорушення, що є необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.

На думку колегії судді, судом першої інстанції при розгляді справи не допущено таких суттєвих порушень вимог КПК України, які б тягнули за собою скасування або зміну вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_11 , в інтересах ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року - залишити без задоволення.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала набуває чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, в той же строк з моменту вручення копії ухвали суду.

Судді: