Справа № 478/2481/16-к
Провадж.№ 1-кп/481/23/2018
В И Р О К
іменем України

26.03.2018 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новому Бузі Миколаївської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000664 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Володимирівка, Казанківського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, судимого 18.04.2014 року Казанківським районним судом Миколаївської області за ч. 1 ст.162 КК України до 03 років 02 місяців позбавлення волі, 19.10.2015 року звільнений від відбування покарання, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

- прокурора ОСОБА_4 ,

- обвинуваченого ОСОБА_5 ,

- захисника адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

В кінці 2015 року, точної дати не встановлено, обвинувачений ОСОБА_3 на території ферми, на околиці с. Володимирівка, Казанківського району, Миколаївської області, виявив кущ дикорослої рослини коноплі. В цей час у нього виник злочинний умисел на придбання даного наркотичного засобу для власних потреб, без мети збуту. Обвинувачений ОСОБА_3 обірвав суцвіття та листя з куща коноплі та приніс за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Після того, як обвинувачений у себе вдома висушив суцвіття коноплі, він подрібнив його та помістив до згортку, який зберігав на території свого домоволодіння та періодично вживав шляхом куріння.

24.11.2016 року проведено обшук житлового будинку та надвірних споруд, розташованих на території домоволодіння, за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 , по АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено з приміщення літньої кухні речовину рослинного походження, зі специфічним запахом коноплі.

Відповідно до висновку експерта № 1381 від 28.11.2016, представлена на експертизу речовина є канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів обіг яких заборонено. Маса наданого на експертизу канабісу в перерахунку на суху речовину 12,1 г.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч.1 ст.309 КК України незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту.

Між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором 26 березня 2018 року було укладено угоду про визнання винуватості, при цьому вказана угода відповідає вимогам як кримінального процесуального кодексу України в цілому, так і зокрема вимогам ст. 469 КПК України, а саме відповідно до ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, який відносяться до злочину середньої тяжкості та при цьому було визначено міру покарання за даною статтею в межах санкцій статті.

Обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та вчинення його за обставин, викладених в обвинувальну акті, пояснив, що почав заперечувати свою винуватість після того, як дізнався яке можливе покарання йому може бути призначене. Однак після досягнення угоди з прокурором він уклав дану угоду про визнання винуватості, без жодного примусу та погроз, ніякого психологічного тиску на нього не було здійснено. Крім того пояснив, що насіння коноплі він також використовував для рибалки.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 суду пояснив, що прибувши сьогодні до судового засідання його підзахисний попросив його підписати угоду, укладену із прокурором про визнання винуватості. Захисник її підписав, однак в судовому засіданні під час її розгляду прийшов до висновку що вона укладення шляхом психологічного примусу обвинуваченого. Оскільки органом досудового розслідування не встановлено, яку ж саме речовину було виявлено у обвинуваченого, висунуте обвинувачення не відповідає висновку експерта, і тому саме з цих підстав було скасовано вирок по даній справі Казанківського районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2016 року, а справа направлена на новий судовий розгляд. Крім того, захисник звернув увагу суду, що злочин, у вчинення якого обвинувачується ОСОБА_5 по даному кримінальному провадженні ним було вчинено у період невідбутого покарання за попереднім вироком, а тому суду потрібно вирішити питання про призначення остаточного покарання за двома вироками при затвердженні даної угоди.

Суд зазначає наступне. Дійсно ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 27 лютого 2017 року було скасовано вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2016 року по даному кримінальному провадженні. Однак як видно із ухвали апеляційного суду, підставою для скасування даного вироку стало те, що саме суд формулюючи обвинувачення ОСОБА_3 , яке визнано доведеним, вийшов за межі висунутого обвинувачення органом досудового розслідування, не звернувши уваги на суть висунутого обвинувачення та його формулювання. При цьому саме суд першої інстанції, пославшись на висновок експертизи № 1381 від 28.11.2016 року допустив протиріччя. Окрім того, суд першої інстанції змінив фактичні обставини кримінального провадження та допустив істотні суперечності при формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Крім того, на зауваження захисника з приводу призначення остаточного покарання суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 11,12,20 Постанови Пленуму ВССУ України від 11.12.2015р. №13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися у будь-який момент після повідомлення особі про підозру і до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди).

Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи:

- положення пунктів 1-2 ч. 1 ст. 65 КК, тобто 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК, та 2) відповідно до положень Загальної частини КК. Зокрема, у випадку, коли в санкції статті (санкції частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не встановлено мінімальної межі покарання, сторони мають виходити із положень розділу X Загальної частини КК;

- ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК України.

Якщо ж підозрюваний чи обвинувачений у період відбування покарання за вчинене кримінальне правопорушення вчинив інше кримінальне правопорушення, у провадженні щодо якого у подальшому було укладено угоду, суд, переконавшись, що угода може бути затверджена, ухвалює вирок, яким затверджує угоду, призначає узгоджену сторонами міру покарання, а остаточне покарання визначає, керуючись правилами статей 71, 72 КК України.

Суд, переконався, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим відповідають вимогам КПК України та КК України, що укладена угода про визнання винуватості є добровільною, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди, характер обвинувачення, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 КПК України, а також наслідки укладання та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Узгоджені сторонами кримінального провадження вид та міра покарання відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого. При визначенні даної міри покарання, прокурором було враховано ступінь та характер сприяння обвинуваченим у проведенні кримінального провадження щодо нього, характер та тяжкість обвинувачення та інші обставини, передбачені ст. 470 КПК України.

Тобто, дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ст. 309 ч.1 КК України.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 26 березня 2018 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 за ч.1 ст. 309 КК України та призначення узгодженого сторонами покарання.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ч.9 ст.100 КПК України, а саме особливо небезпечний наркотичний засіб, слід знищити як майно, яке було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом та вилучене з обігу.

Процесуальні витрати в розмірі 440 грн 20 коп., пов`язані із залученням судового експерта - слід стягнути з обвинуваченого, оскільки відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Угоду про визнання винуватості, укладену 26 березня 2018 року між прокурором Казанківського відділу Баштанської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 - затвердити.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України і призначити йому покарання у вигляді штрафу, у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.

Вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 18.04.2014 року відносно ОСОБА_3 підлягає самостійному виконанню відповідно до положень ч.3 ст.72 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 440 (чотириста сорок) грн. 20 коп. за проведення експертизи

Речовий доказ по справі особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс масою 12,1 гр, та речовину рослинного походження макову соломку загальною вагою 30,1 гр., які знаходяться на зберіганні у камері зберігання речових доказів Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП - знищити.

Роз`яснити ОСОБА_3 що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Новобузький районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України або до суду, яким затверджено угоду з підстав невиконання угоди протягом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні під час оголошення вироку.

Суддя