Справа № 346/4263/17
Провадження № 1-кп/346/386/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

cекретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Коломия кримінальне провадження № 1-кп/346/386/2017 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,уродженця м. Рівне, із зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , із фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , освіта - середньо спеціальна, неодруженого, раніше не судимого, проходить військову службу за контрактом на посаді навідника танкового взводу танкової роти танкового батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), солдат, депутатом не обирався, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч.3 КК України,-

ВСТАНОВИВ :
Обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.408 ч.3 КК України, а саме дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби з лікувального закладу, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за таких обставин.

Так, 15.09.2016 року обвинувачений ОСОБА_4 з Міністерством оборони України в особі командира НОМЕР_3 навчального гвардійського танкового полку НОМЕР_4 навчального гвардійського центру Сухопутних військ Збройних Сил України було укладено контракт про проходження військової служби на строк 3 (три) роки. Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) від 20.11.2016 року № 240-РС обвинуваченого ОСОБА_4 було призначено на посаду навідника танкового взводу танкової роти вказаної військової частини.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 20.11.2016 року №337 обвинувачений ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу частини та поставлений на всі види забезпечення вказаної військової частини.

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) від 14.02.2017 року № 22-РС обвинуваченого ОСОБА_4 було призначено на посаду навідника танкового взводу танкової роти танкового батальйону вказаної військової частини.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п.п. 1, 3 ч.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби обвинуваченому ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення нас службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання. 27 лютого 2017 року о 09 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою ухилитися від військової служби назавжди, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) з лікувального закладу (Чернівецького військового госпіталю) та продовжував незаконно перебувати поза її межами до 10 год. 00 хв. 12.07.2017 року, проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився на службу до військової частини. 12 липня 2017 року року о 10 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_4 самостійно з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_4 ).

Таким чином, обвинувачений по справі ОСОБА_4 27.02.2017 року о 09 год. 00 хв., діючи умисно, проходячи військову службу за контрактом, з метою ухилитися від військової служби назавжди, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) з лікувального закладу (Чернівецького військового госпіталю) та продовжував незаконно перебувати поза її межами до 10 год. 00 хв. 12.07.2017 року, проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився на службу до військової частини, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. З ст. 408 КК України - дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби з лікувального закладу, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Свою вину в судовому засіданні обвинувачений визнав в повному обсязі і пояснив, що він під час служби був направлений в лікувальний заклад м.Чернівці, де знаходився два тижні. Однак,після закінчення лікування , він в військову частину не повернувся, а поїхав додому до батьків. 12 липня 2017 року він самостійно звернувся до військової прокуратури.

У вчиненому кримінальному правопорушенні обвинувачений щиро кається і просить суворо його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні встановленого судом кримінального правопорушення повністю доведена доказами, що містяться в обвинувальному акті та матеріалах кримінального провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, є належними і допустимими.

В судове засідання надійшла угода про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 від 13.09.2017 року. У відповідності до даної угоди про визнання винуватості сторони дійшли згоди про те, що обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, сприяти розслідуванню кримінального провадження. Сторони узгодили призначення покарання обвинуваченому за ст.408 ч.3 КК України у вигляді 5-ти років позбавлення волі,з застосуванням ст.75 КК України з відстрочкою відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку в 2(два) роки.

Згідно з частиною 4 ст. 474 КПК України суд з`ясував ,що обвинувачений повністю розуміє: 1) права, надані йому законом; 2) наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості ; 3) характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; 4) вид покарання й інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд з`ясував ,що обвинувачений розуміє, що у відповідності до ст.473 КПК України наслідком укладання та затвердження даної угоди є обмеження права на оскарження та відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 і 4 п.1 ст.474 КПК України . У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст.476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку. Суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Угода відповідає вимогам КПК (зокрема, щодо змісту та порядку укладення угоди) і закону України про кримінальну відповідальність (зокрема, щодо узгодженої міри покарання), відсутні підстави для відмови в її затвердженні ,передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, прокурор та обвинувачений не заперечують щодо можливості затвердження угоди, яка розглядається. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.

Вина обвинуваченого знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і його дії слід кваліфікувати за ст.408 ч.3 КК України, як дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби з лікувального закладу, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При обранні міри покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого суд не знаходить.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає його щире каяття та визнання вини в повному обсязі, вперше судиться, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, позитивну характеристику з місця служби та проживання.

За наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, зокрема, його матеріальний стан, стан здоров`я, відсутність завдання шкоди, щодо обвинуваченого можливо застосувати ст.75 КК України звільнивши від відбування покарання з випробуванням. Таке покарання, на думку суду, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст.373,374,375,473,474,476 КПК України,-

УХВАЛИВ :
Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 від 13.09.2017 року.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч.3 КК України призначити покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України зобовязати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу відділу з питань пробації , повідомляти вищезазначений орган про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися для реєстрації.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя ОСОБА_1