Дата документу Справа № 334/6130/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/1019/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/6130/14-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.119 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000103, за апеляційними скаргами захисника обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 та прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2017 року стосовно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296 та ч. 1 ст. 119 КК України, та

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296 та ч. 1 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а:
ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_12 про звільнення обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України і закриття кримінального провадження.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000103 від 28 березня 2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 296 КК України та за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 186 КК України, - повернуто прокурору прокуратури Запорізької області як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Матеріали кримінального провадження №0000103 в 9 томах повернуто прокурору прокуратури Запорізької області.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні, до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 186 КК України, разом з реєстром матеріалів досудового розслідування, позовною заявою ОСОБА_7 з додатками, розписками підозрюваних та їх захисника про отримання обвинувального акту, копіями цивільного позову та реєстру матеріалів досудового розслідування, а також матеріалами кримінального провадження № 0000103, які містять зібрані під час досудового розслідування докази, в 6 томах, які були долучені судом до вказаного обвинувального акту за клопотанням прокурора від 29 липня 2014 року.

Під час підготовчого судового засідання суд встановивши, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України зазначив наступне.

В обвинувальному акті не вказаний час та місце настання смерті потерпілого, оскільки відповідно до обвинувачення, після отримання тілесних пошкоджень, які знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті, потерпілий ОСОБА_13 розмовляв із обвинуваченими та вчиняв дії. Окрім того, з тексту обвинувачення не зрозуміло, коли хуліганські дії обвинувачених були закінчені і з якої причини (потерпілий втік, настання смерті потерпілого, припинення неправомірних дій обвинуваченими, тощо).

Крім цього, при викладі обвинувачення відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 119 КК України вказано, що внаслідок умисних дій останнього потерпілому було заподіяно тілесні пошкодження, що мають ознаки тяжких. При цьому, зазначено, що ОСОБА_9 не передбачав можливість настання смерті останнього в результаті аспірації блювотних мас, хоча повинен і міг їх передбачати. Однак, таке обвинувачення відповідає іншій правовій кваліфікації.

У викладеному обвинуваченні ОСОБА_10 за ст. 186 ч. 1 КК України відсутня вказівка внаслідок чого потерпілий ОСОБА_13 знаходився в безпорадному стані, та в чому полягав такий стан (втрата свідомості тощо).

Вказані недоліки обвинувального акту унеможливлюють ухвалення судом рішення щодо закриття провадження та звільнення обвинувачених від відповідальності, оскільки рішення суду має відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто бути законним та обґрунтованим.

За таких обставин, суд першої інстанції повернув обвинувальний акт прокурору.

В апеляційній скарзі захисник обвинувачених вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Суд першої інстанції фактично дослідив обставини вчинення кримінального правопорушення та зробив свої висновки про правильність кваліфікації дій обвинувачених, що у відповідності до глави 27 КПК України, не є предметом дослідження на стадії підготовчого судового засідання. Окрім того, питання щодо відповідності саме цього обвинувального акту вже неодноразово було предметом дослідження судами апеляційної інстанції. Так, ухвалами Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2014 року та від 10.12.2014 pоку, обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 119 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 186 КК України, поверталися прокурору для усунення недоліків. Зазначені ухвали оскаржувались прокурором та захисником в апеляційному порядку. В процесі розгляду апеляційних скарг прокурора і захисника обвинувачених Апеляційним судом Запорізької області була двічі встановлена повна відповідність саме цього обвинувального акту вимогам КПК України. Під час підготовчого судового засідання суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не закривши, за наявності підстав, провадження в кримінальній справі. Суд першої інстанції абсолютно правильно виклав алгоритм дій суду при розгляді питання щодо закриття провадження та звільнення від кримінальної відповідальності, але вчинив з точністю до навпаки, ігнорувавши наявні у матеріалах справи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, спираючись на обвинувальний акт. Між тим, кримінально-процесуальне законодавство не пов`язує можливість закриття провадження і звільнення від кримінальної відповідальності з відповідністю чи невідповідністю вимогам КПК обвинувального акту. Ключовими обставинами при розгляді цього питання є наявність чи відсутність, передбачених законом, умов для звільнення від кримінальної відповідальності, в розрізі того обвинувального акту, який направлено прокурором до суду.

На підставі викладеного, просить скасувати повністю ухвалу районного суду про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та постановити нову ухвалу, якою звільнити від кримінальної відповідальності ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження № 0000103 закрити у зв`язку із закінченням строків давності.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні вважає ухвалу районного суду незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотними суперечностями висновків суду, викладених у судовому рішенні. Зазначає, що аналіз змісту обвинувального акту вказує на те, що при його складанні слідчим та прокурором було дотримано вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України у повному обсязі. Суд під час підготовчого судового засідання вдався до оцінки обставин кримінального правопорушення та піддав сумніву правильність викладення органом досудового розслідування фактичних обставин, вчинених обвинуваченими злочинів. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення містить у собі суперечності, а з тексту обвинувачення (а не обвинувального акту) суду важко зрозуміти з чим саме знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку настання смерті потерпілого, тобто обвинувачення є неконкретним. У той же час, відповідно до вимог ст. 314 КПК України неконкретність обвинувачення не є підставою для повернення обвинувального акту. Також зі змісту ухвали не вбачається у чому саме полягає наявність суперечностей в обвинувальному акті. Не відображення в обвинувальному акті, на думку суду, місця та часу смерті ОСОБА_13 не відповідає дійсності та свідчить лише про те, що суд першої інстанції вдався до дослідження обставин вчинення кримінальних правопорушень, що не є предметом підготовчого судового засідання, на що обґрунтовано звернув увагу Апеляційний суд Запорізької області в своїй ухвалі від 27.02.2015 року. У той же час необхідно зазначити, що Апеляційним судом Запорізької області за апеляційними скаргами прокурора на ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2014 року, 10.12.2014 року та 14.05.2015 року про повернення прокурору обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні (у тому числі й з аналогічних підстав), тричі надавалася оцінка відповідності обвинувального акту вимогам КПК України та суд апеляційної інстанції, виносячи 14.10.2014 року, 27.02.2015 року, 12.06.2015 року відповідні ухвали, не знайшов підстав для повернення обвинувального акту прокурору. Крім того, Апеляційний суд Запорізької області в ухвалах від 14.10.2014 року, 27.02.2015 року та 12.06.2015 року зазначав, що питання повноти розслідування, аналіз змісту фактичних обставин кримінальних правопорушень, які встановлені прокурором, не є предметом підготовчого судового засідання та їх перевірка не передбачена межами підготовчого судового засідання. Також суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги думку потерпілої ОСОБА_7 , її представника та сторони захисту щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту. За таких обставин суд, на стадії підготовчого судового засідання по суті вдався до з`ясування правильності кваліфікації дій обвинувачених та з`ясування усіх обставин вчинення ними злочинів, не призначивши судовий розгляд, у разі сумнівів щодо правильності кваліфікації дій обвинувачених, адже саме до цього зводиться уся описова частина ухвали суду та саме це є єдиною підставою для відмови у задоволенні клопотання захисника обвинувачених про їх звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. Також звертає увагу, що суд першої інстанції не може протягом більше трьох років прийняти остаточне рішення, передбачене ч. 3 ст. 314 КПК України, що призводить до порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження щодо дотримання розумних строків, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 28 КПК України саме суд забезпечує додержання вказаних засад під час судового провадження. Крім того, суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , отримавши 15.09.2016 року вказаний обвинувальний акт, про що безпосередньо зазначено в описовій частині ухвали, у порушення вимог ч. 1 ст. 314 КПК України, призначив підготовче судове засідання лише на 20.04.2017 року.

На підставі викладеного, просить скасувати повністю ухвалу районного суду про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000103 від 28.03.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та направити обвинувальний акт з додатками до Ленінського районного суду м. Запоріжжя для призначення підготовчого судового засідання.

В запереченнях на апеляційні скарги потерпіла ОСОБА_7 просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги прокурора та адвоката ОСОБА_12 без задоволення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарги; прокурора, яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги і частково доводи апеляційної скарги захисника, просила ухвалу суду скасувати і направити обвинувальний акт з додатками до Ленінського районного суду м. Запоріжжя для призначення підготовчого судового засідання; захисника ОСОБА_11 і обвинуваченого ОСОБА_9 , які в свою чергу підтримали апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_12 і частково апеляційну скаргу прокурора, просили ухвалу суду скасувати і постановити нову, якою звільнити обвинувачених від кримінальної відповідальності; представника потерпілої, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали провадження та вислухавши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 , підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Однак, ухвала Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2017 року цим вимогам не відповідає.

Згідно положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, повернення прокурору обвинувального акту у випадку невідповідності його вимогам КПК України є одним із рішень, які приймаються судом за результатами підготовчого судового засідання. Вимоги, які пред`являються до обвинувального акту, викладені у ст. 291 КПК України.

Мотивуючи своє рішення про необхідність повернення обвинувального акту, місцевий суд послався на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Однак, із таким висновком суду погодитись не можливо, адже обвинувальний акт має містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В обґрунтування підстави для повернення обвинувального акту судом зазначено, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення містить суперечності, невідповідність обставин кримінального правопорушення його правовій кваліфікації, не зазначення в обвинувальному акті часу та місця настання смерті ОСОБА_13 .

Зазначені твердження суду є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт, серед іншого, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Фактично районний суд під час підготовчого судового засідання вдався до оцінки обставин кримінального правопорушення та піддав сумніву правильність викладення органом досудового розслідування фактичних обставин вчинених обвинуваченими злочинів. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення містить у собі суперечності, а з тексту обвинувачення суду важко зрозуміти з чим саме знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку настання смерті потерпілого, тобто обвинувачення є неконкретним. Однак, неконкретність обвинувачення не є підставою для повернення обвинувального акту.

Відповідно до роз`яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, наданих в інформаційному листі «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до КПК України» № 223-1430/0/4-2 від 03.10.2012 року, суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам ст.ст. 291, 292 КПК України, зокрема, якщо, у тому числі, обвинувальний акт містить положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; він не підписаний слідчим (крім випадків, коли прокурор склав його самостійно) чи не затверджений прокурором; до нього не долучено передбачені законом додатки.

Окремо слід зазначити, що в рамках вказаного кримінального провадження Апеляційним судом Запорізької області за апеляційними скаргами прокурора на ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2014 року, 10.12.2014 року та 14.05.2015 року про повернення прокурору обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні (у тому числі й з аналогічних підстав), тричі надавалася оцінка відповідності обвинувального акту вимогам КПК України та суд апеляційної інстанції, виносячи 14.10.2014 року, 27.02.2015 року, 12.06.2015 року відповідні ухвали, не знайшов підстав, для повернення обвинувального акту прокурору. Крім того, Апеляційний суд Запорізької області в своїх ухвалах зазначав, що питання повноти розслідування, аналіз змісту фактичних обставин кримінальних правопорушень, які встановлені прокурором, не є предметом підготовчого судового засідання та їх перевірка по передбачена межами підготовчого судового засідання.

Внаслідок вказаної обставини суд першої інстанції протягом більше трьох років не може прийняти остаточне рішення у вказаному кримінальному провадженні, що призводить до порушення загальних засад кримінального провадження щодо дотримання розумних строків.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про те, що обвинувальний акт повернуто прокурору судом першої інстанції без передбачених законом підстав, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала суду, відповідно до положень ст.ст. 409, 412, 415 КПК України, підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги захисника в частині закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України і звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, задоволенню не підлягають.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно роз`яснень, викладених у абз. 5 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК України порядку відповідне судове рішення.
Суд має перевірити також чи містить діяння кожного з обвинувачених, обставини вчинення яких вказані органом досудового слідства у обвинувальному акті, склад злочину.
Вказане кримінальне провадження не розглядалося по суті, відтак питання щодо звільнення від кримінальної відповідальності не може бути вирішено на стадії апеляційного розгляду судового рішення, прийнятого за наслідком проведеного підготовчого судового засідання.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати.

Призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Матеріали кримінального провадження направити до Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4