У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 року Місто Одеса
Слідчий суддя місцевого Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника - адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, -

У С Т А Н О В И В:
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року було задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Автономної Республіки Крим у кримінальному провадженні № 0000236 та накладено арешт на автомобіль «BMW» 750і, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , із забороною їх використання, розпорядження, а також здійснення з транспортними засобами будь-яких реєстраційних дій.
ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси із клопотанням в порядку ст.174 КПК України про скасування арешту вказаного майна.

В обґрунтування клопотання посилається на наступне.

01 лютого 2017 року до Печерського районного суду міста Києва було направлено клопотання про скасування арешту на майно, в порядку ст. 174 КПК України. Розгляд клопотання о призначено на 17 березня 2017 року.
Під час судового розгляду стало відомо про те, що постановою прокурора від 19.11.2016 визначено підслідність розслідування кримінального провадження Ne 0000236 від 24.03.2016 за СВ Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополь, який знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 44.
Тому, розгляд клопотання за територіальною підсудністю відносить до юрисдикції слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси.
Він ( ОСОБА_5 ), є власником автомобіля «BMW» 750і, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (копія додається).
01 березня 2016 року належний на праві приватної власності автомобіль «BMW» 750і, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 були вилучені слідчим відділу управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України, при цьому жодні документи про вилучення майна йому не надавалися. Натомість надали копію «постанови про визнання речових доказів» від 01 березня 2016 року. В постанові про визнання речових доказів» зазначено, що автомобіль буде передано до Національної Гвардії України.
У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Виходячи з положень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю та ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться недоторканість права власності.
У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 передбачає позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалося на порушення ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Разом з цим, Європейський суд з прав людини в рішеннях від 09 червня 2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», наголошує на тому, то перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) - «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden). Принцип «пропорційності» (principle of proportionality) вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іагрідіс проти Греції" [ВИ], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джейгцс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.
Таким чином, практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 167 Кримінального процесуального кодексу України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
В розумінні вищевказаної імперативної норми кримінального процесуального закону, беззаперечним є факт того, що 01 березня 2016 року належний йому на праві приватної власності автомобіль «BMW» 750і, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 були тимчасово вилучені у його володільця - ОСОБА_5 .
Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю.
Так, 23 березня 2016 року, він звернувся до Печерського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність слідчих та прокурорів Генеральної прокуратури України, оскільки його було позбавлено конституційного права передбаченого ст. 41 Конституції України, на відчуження, розпорядження та/або користування моїм майном, а саме автомобілем марки «BMW» 750і д.н.з. НОМЕР_1 .
12 липня 2016 року слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва було постановлено ухвалу, якою суд зобов`язав прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000747 ОСОБА_6 , або іншого прокурора у даному кримінальному провадженні негайно повернути ОСОБА_5 тимчасово вилучене 01.03.2016 майно, а саме автомобіль марки «BMW» 750і д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 » (копія додається).
Вказана ухвала, відповідно до імперативних вимог КПК України, набрала законної сили з моменту її оголошення. Проте відповідна ухвала ніким не виконувалась, незважаючи на неодноразові звернення щодо необхідності її виконання.
Крім того, 05 серпня 2016 року, ОСОБА_5 вчергове подав звернення до Генеральної прокуратури України, щодо необхідності виконання прокурорами Генеральної прокуратури України ухвали суду, яка набрала законної сили.
Незважаючи на це, жодної відповіді з Генеральної прокуратури України так і не було отримано. Прокурори Генеральної прокуратури України продовжили ухилятися від виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/13291/16-к від 12 липня 2016 року та не вчинили жодних дій для повернення належного йому на праві приватної власності майна, а саме автомобіля «BMW» 750і д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .
Разом з цим, 09 вересня 2016 року до Печерського районного суду міста Києва надійшла заява про роз`яснення рішення (по справі № 757/13291/16-к) від начальника слідчого відділу прокуратури Автономної Республіки Крим ОСОБА_7 . З відповідної заяви вбачається, що постановою про виділення матеріалів досудового розслідування від 24.03.2016 року з кримінального провадження № 0000747 виділенні в окреме провадження матеріали досудового розслідування та присвоєно № 0000236. Постановою заступника Генерального прокурора України - Головного військового прокурора ОСОБА_8 25.07.2016 року визначено підслідність за слідчими слідчого відділу прокуратури Автономної Республіки Крим на здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 24 березня 2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000236, за ознаками кримінальних правопорушень,передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. З.ст. 289, ч. 1 ст. 358 КК України.
Слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_9 в ухвалі від 26 жовтня 2016 року у справі № 757/13291/16-к постановила: «У задоволенні заяви начальника слідчого відділу прокуратури Автономної Республіки Крим ОСОБА_7 про роз`яснення ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2016, - відмовити», мотивуючи це тим. що «Дана ухвала слідчого судді викладена в ясній та зрозумілій формі, в ній чітко та конкретно зазначені висновки суду по суті предмету судового розгляду, перелік майна, яке суд вважав тимчасово вилученим та яке підлягає поверненню» .
Зазначений автомобіль «BMW» 750і д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 заявнику ніхто не повернув і відповідна ухвала, яка набрала законної сили та є обов`язковою на виконання ніким не виконується.
Невиконання вищезазначеної ухвали прямо порушує положення ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якими встановлено право мирного володіння фізичними особами своїм майном, а також непорушність права власності.
У зв`язку з умисним порушенням конституційних прав ОСОБА_5 , 19 вересня 2016 року звернувся до Національного антикорупційного бюро України із заявою про вчинення прокурорами Генеральної прокуратури України, зокрема, але не виключно прокурорами Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 364 КК України.
07 жовтня 2016 року до Солом`янського районного суду міста Києва було подано скаргу на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 листопада 2016 року у справі №760/17285/16-к постановлено зобов`язати уповноважених осіб НАБУ внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_5 від 19.09.2016 року та розпочати досудове розслідування» (копія ухвали додається).
Так, другим відділом детективів Першого підрозділу детективів Головного Підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000509 від 30.12.2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.
В подальшому, постановою детектива Другого відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного Підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_12 ЗО грудня 2016 року було відмовлено у визнанні ОСОБА_5 , потерпілим у кримінальному провадженні № 0000509.
Окрім того, постановою начальника шостого відділу управління Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_13 від 18 січня 2017 року підслідність у кримінальному провадженні № 0000509 визначено за Генеральною прокуратурою України та направлено матеріали кримінального провадження до Генеральної прокуратури.
Разом з цим, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року у справі № 757/6814/17-к постанову детектива Другого відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного Підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_12 від30.12.2016 року про відмову у визнанні ОСОБА_5 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000509 від 30.12.2016 за ч. 2 ст. 382 КК України - скасовано.
Як вбачається з матеріалів провадження, транспортний засіб, а саме автомобіль марки «BMW» 750і, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , які були вилучені слідчим відділом управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України 01 березня 2016 року, а з клопотанням про накладення арешту на зазначений транспортний засіб слідчий в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Автономної Республіки Крим звернувся лише в вересні 2016 року, тобто через 6 місяців після вилучення, тобто з попущенням строків передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України.
Таким чином, органом досудового розслідування пропущено строк звернення з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, без прохання поновлення вказаного строку та пояснення поважності причин пропуску такого строку, на що не звернув уваги слідчий суддя місцевого суду.
Крім того, заявник звертає увагу, про відсутність свідчень про те, що він та його адвокат не були проінформовані про день і час розгляду клопотання слідчого, що призвело до позбавлення права останніх давати свідчення по суті, надавати докази, та своєчасно оскаржити рішення.
Так, відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого про арешт майна розглядається за участю власника майна. Клопотанняслідчого може бути розглянуто без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Така необхідність завжди має бути об`єктивно обгрунтована з метою недопущення порушення права на захист особи та забезпечення змагальності, всебічності судового розгляду.
Слідчий у клопотанні про арешт майна мотивує його розгляд без повідомлення ОСОБА_5 тим, що з метою забезпечення реального виконання рішення слідчого судді про арешт майна, а також запобігання спробам його відчуження третім особам.
В будь-якому випадку слідчий повинен мотивувати необхідність розгляду клопотання без повідомлення власника майна, а слідчий суддя переконатися, що таке мотивування є обгрунтованим.
Однак, слідчий суддя прийняв рішення про необхідність розгляду клопотання слідчого про арешт майна без повідомлення власника майна, жодним чином не мотивував своє рішення наявністю об`єктивних для цього підстав.
На думку заявника,слідчий суддя не мав жодних законних підстав не викликати його для участі у судовому засіданні, чим позбавив можливості, як власника майна, прийняти участь в судовому розгляді клопотання слідчого, надати пояснення з приводу заявленого клопотання слідчого, надати докази щодо відсутності законних підстав для накладення арешту на майно, тощо.
Крім того, через відсутність власника майна та умисне замовчування слідчим відомих йому фактів, слідчий суддя не дослідив ті обставини, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року зобов язано прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000747 Красножона, іншого прокурора у даному кримінальному провадженні негайно повернути ОСОБА_5 тимчасово вилучене 01.03.2016 майно, а саме автомобіль марки «BMW» 750і д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ».
Таким чином, розгляд клопотання було проведено з порушенням права власника майна на захист.
Слідчий суддя абсолютно не дослідив матеріали вищезазначеного клопотання про арешт майна та об`єктивно не з`ясував обставин кримінального провадження, виходячи з наступного: копія постанови про визнання речових доказів, копія постанови про оголошення у розшук транспортного засобу, копія постанови про припинення розшуку транспортного засобу винесені слідчим у кримінальному провадженні № 0000747; з копії висновку експерта доданого слідчим можна зробити висновок, що дана експертиза була проведена в рамках кримінального провадження № 00007260 (копія витягу з ЄРДР додається), заявником у якому був ОСОБА_5 , щодо викрадення належного йому на праві приватної власності транспортного засобу, а саме автомобіля марки «BMW» 750і, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 та яка взагалі немає жодного відношення до кримінального провадження № 0000236.
Окрім того, слідчим не було надано жодної постанови прокурора ані про виділення матеріалів досудового розслідування, ані про об`єднання матеріалів досудового розслідування, відповідно до вимог ст. 217 КПК України, що могло б пояснити наявність документів з абсолютно різних кримінальних проваджень.
Разом з цим, в обгрунтування рішення слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_14 зазначає, що: «вказане майно може мати безпосереднє відношення до вчинення злочину, тобто відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України, а незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженні», також не містить під собою правового підгрунтя, оскільки дане твердження належним чином необгрунтовано та немотивоване, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму закону. Слідчим суддею не дано належну оцінку тому, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Таким чином, ухвала слідчого судді щодо накладення арешту на належне йому на праві приватної власності майно, а саме автомобіль «BMW» 750і, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , є цілком формальною, необгрунтованою, невмотивованою, винесеною без належного об`єктивного з`ясування обставин кримінального провадження. Вищевикладені обставини, свідчать про однобічність і необ`єктивнісгь судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України. Окрім того, арешт підлягає скасуванню, оскільки, клопотання внесено до суду з порушенням вимог КПК України, а також слідчим недоведено необхідності арешту майна, який, при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.
З огляду на викладене ОСОБА_5 просить скасувати накладений арешт.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 в судовому за сіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити з наведених підстав.

Слідчий в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, прокурор просив розглядати клопотання без його участі.

Розглянувши клопотання та заслухавши пояснення учасників судового розгляду, приходжу до висновку, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

У судовому засіданні установлено, що арешт на майно накладено обґрунтовано, підстав для його скасування немає.

Так, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року було задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Автономної Республіки Крим у кримінальному провадженні № 0000236 та накладено арешт на автомобіль «BMW» 750і, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , що належали із забороною їх використання, розпорядження, а також здійснення з транспортними засобами будь-яких реєстраційних дій.
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 5 вересня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000236 від 24.03.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 358 КК України, якою задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Автономної Республіки Крим ОСОБА_15 , погоджене прокурором відділу прокуратури Автономної Республіки Крим ОСОБА_16 , про накладення арешту на автомобіль «BMW» 750і, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , із забороною їх використання, розпорядження, а також здійснення з транспортними засобами будь-яких реєстраційних дій - залишено без змін. Таким чином, законність накладення арешту була перевірена судом апеляційної інстанції.
З наданих слідчим матеріалів кримінального провадження, а саме копій висновків проведених експертиз, отриманих на запит слідчого, вбачається, що ідентифікаційний номер кузова автомобіля «BMW 750» змінений не в умовах заводу-виробника та в подальшому нанесено в кустарних умовах маркувальні позначення НОМЕР_3 .

Згідно повідомлення РСЦ МВС в Хмельницькій області 07.04.2016 року проведено зняття з обліку із скасуванням реєстрації вказаного транспортного засобу.

Відповідно до повідомлення робочого апарату Укрбюро Інтерполу від 21.06.2016 року зазначений автомобіль розшукується правоохоронними органами Німеччини як викрадений.

Згідно до ст.37 Закону України « Про дорожній рух» забороняється експлуатація транспортних засобів ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені.

Отже, кримінальне провадження триває, арештований автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію мають значення речових доказів у кримінальному провадженні та відповідають вимогам ч.2 ст.170 КПК України.

Таким чином, на даний час скасування арешту зазначеного майна є передчасним та може призвести до втрати речових доказів.

Доводи представника про недопустимість наданих слідчим висновків експертів з тих підстав, що останні були проведені в рамках іншого кримінального провадження, слідчий суддя вважає не враховує, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та пояснень слідчого, вказані експертні висновки отримані слідчим на письмовий запит, здійснений у рамках даного провадження.

Твердження представника щодо порушення слідчим передбачених ч.5 ст. 171 КПК України, строків на звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт тимасово вилученого майна, також не можуть бути взяті до уваги, оскільки, згідно із ухвалою слідчого судді Печерського районного суду від 05 вересня 2016 року, останнім було розглянуто клопотання про арешт майна, стосовно якого, КПК України не встановлено будь-яких процесуальних строків на звернення до слідчого судді.

Тому у задоволенні клопотання про скасування арешту майна необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 167-174 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В:
У задоволенні ОСОБА_5 про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:
24.10.2017