Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/721/17
Провадження №: 1-кп/332/123/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 , розглянувши кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України,який має вищу освіту, одружений, не працює, є пенсіонером, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-

за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 175 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на посаді генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю «Варт» (далі ТОВ «Варт») (), яке зареєстроване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Олександра Невського, 34, діючи умисно, безпідставно не виплатив заробітну плату працівнику вказаного підприємства ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , більш як за один місяць при наступних обставинах.
Відповідно до підпунктів 5.9.4, 5.9.5 та 5.9.8 положень статуту ТОВ «Варт» у другій редакції, затвердженого загальними зборами учасників даного товариства (протокол №5 від 17.10.2001р.), генеральний директор здійснює керівництво поточною діяльністю товариства і виконання рішень зборів учасників, має право без довіреності виконувати дії від імені товариства.
Згідно п.5.11 зазначеного статуту генеральний директор є посадовою особою товариства.
Повноваження ОСОБА_4 як генерального директора ТОВ «Варт» підтверджені та залишені у силі рішенням зборів учасників цього товариства, оформленого протоколом №6 від 26.11.2001р.
Таким чином, генеральний директор ТОВ «Варт» ОСОБА_4 виконуючи відповідно до статуту товариства організаційно-розпорядчі і адміністративно-господарські функції, є службовою особою та керівником вказаного товариства.

Згідно із ст.43 Конституції України право на своєчасне отримання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) встановлено, що власник підприємства або уповноважений ним орган як роботодавець, зобов`язаний забезпечити реалізацію трудових прав робітників, в тому числі права на своєчасне отримання в повному обсязі заробітної плати.

Частиною першою ст.115 КЗпП та ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, який не перевищує 16 календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за яким здійснюється виплата.

Відповідно до ч.5 ст.97 КЗпП та ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці», оплата праці робітників здійснюється в першочерговому порядку, усі платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань по оплаті праці;

Згідно із ч.6 ст.24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати робітникам не можуть бути поставлені в залежність від проведення інших платежів та їх черговості;

Крім того, відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні робітника виплата всіх сум належних йому від підприємства здійснюється в день звільнення.

Водночас встановлено, що 13.10.2014 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя задоволено позов працівника ТОВ «Варт» ОСОБА_6 до ТОВ «Варт» про стягнення заборгованості по заробітній платі та вирішено стягнути з вказаного підприємства на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 18.11.2011 по 31.05.2014 р.р. в розмірі 57 030,00 грн.

Зазначене рішення суду 25.11.2014 за наслідками розгляду апеляційної скарги ТОВ «Варт» залишено в силі ухвалою апеляційного суду Запорізької області.

15.01.2015 ОСОБА_6 звільнено з ТОВ «Варт» за власним бажанням, але до цього часу, всупереч вищезазначеним вимогам закону, розрахунок із заборгованості по заробітній платі із ним підприємством не проведено.

Між тим, згідно із висновком судової економічної експертизи №18, проведеної у даному кримінальному проваджені Запорізьким НДЕКЦ МВС України, за період з 18.11.2011р. по 30.05.2014р. на розрахунковий рахунок ТОВ «Варт» № НОМЕР_1 (валюта - гривня) відкритий у ПАТ «Креді Агріколь Банк» надійшли грошові кошти в загальній сумі 3.766.439,10 грн.

За період з 31.10.2012р. по 09.09.2013р. на розрахунковий рахунок ТОВ «Варт» № НОМЕР_1 (валюта євро (EUR)), відкритий у ПАТ «Креді Агріколь Банк», з розрахункового рахунку № НОМЕР_1 (валюта - гривня) ТОВ "ВАРТ" для купівлі валюти надійшли грошові кошти в загальній сумі 54 424,45 EUR (еквівалент в гривні 564 305,43 грн. (п`ятсот шістдесят чотири тисячі триста п`ять грн. 43 коп.)).

Грошові кошти, що зараховувались на рахунок ТОВ «Варт» № НОМЕР_1 (валюта - гривня), відкритий у ПАТ «Креді Агріколь Банк», в період з 18.11.2011р. по 30.05.2014р. списано на наступні, не пов`язані із виплатою заробітної плати, цілі у сумі 3 557 671,92 грн.:

-банківські послуги 11670,84 грн.;

-податки, збори 348 842,27 грн.;

-заборгованість згідно акту звірки 24083,53 грн.;

-страхування 3751,27 грн.;

-зв`язок 15028,75 грн.;

-товар 1 446 004,09 грн.;

-ГСМ 19 950,00 грн.;

-на фінансову допомогу 301 000,00 грн.;

-штрафні санкції, адміністративні штрафи 1955,00 грн.;

-на відрядження 20 000,00 грн.;

-за послуги (інформаційні послуги, організацію транспортної експедиції та ін.) 128 328,00 грн.;

-за оренду 146 424,67 грн.;

-роботи (ремонтні та інші) 222 899,03 грн.;

-реєстрацію документів, митне оформлення 184 897,08 грн.;

-повернення платежу 5844,92 грн.;

-купівлю валюти 583 911,57 грн.;

-поповнення особового рахунку ТОВ "НІК ЮЕЙ" № НОМЕР_2 350,00 грн.;

-інше 2 220,50 грн..

Грошові кошти, що зараховувались на рахунок ТОВ «Варт» № НОМЕР_1 (валюта євро (EUR)), відкритий у ПАТ «Креді Агріколь Банк», в період з 31.10.2012р. по 09.09.2013р. списано на придбання товару в загальній сумі 54 424,45 EUR (еквівалент в гривні 564 305,43 грн.).

Отже , ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді генерального директора ТОВ «Варт», являючись керівником вказаного підприємства та узявши таким чином на себе зобов`язання дотримуватись трудового законодавствата права громадян на своєчасне отримання винагороди за працю, діючи умисно, в порушення вищевказаних норм законодавства, всупереч встановленого законом порядку першочергового використання грошових коштів на оплату праці, маючи реальну фактичну можливість виплачувати заробітну плату працівнику підприємства ОСОБА_6 при наявності достатніх грошових коштів у ТОВ «Варт», приймаючи рішення про витрачання у період з 18.11.2011 по 31.05.2014р.р. грошових коштів на різноманітні господарські цілі товариства не пов`язані із виплатою заробітної плати у загальній сумі 4 121 977,35 грн, безпідставно не виплатив заробітну плату ОСОБА_6 за період з 18.11.2011 по 31.05.2014 р.р. у сумі 57 030,00 грн., тобто більш як за один місяць.
Таким чином ОСОБА_4 вчинив злочин передбачений ч.1 ст.175 КК України, тобто безпідставна невиплата заробітної плати громадянам більш як за один місяць, вчинена умисно керівником підприємства незалежно від форми власності.
У судовому засіданні захисником обвинуваченого заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності і закриття відносно нього кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності.
Обвинувачений ОСОБА_4 клопотання захисника підтримав, пояснив, що він визнає свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину та не оспорює усі фактичні обставини викладені в обвинувальному акті, та просив суд звільнити його від кримінальної відповідальності і закрити кримінальне провадження на підставі ст. 49 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності.
Прокурор проти заявленого клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не заперечувала.
Потерпілий ОСОБА_6 заперечував проти даного клопотання, оскільки був звільнений з підприємства 01.01.2015 року, а отже, на його думку, строки давності передбачені ст. 49 КК України не закінчились.
Представник потерпілого ОСОБА_6 підтримала думку останнього.
Вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши клопотання захисника обвинуваченого, думку прокурора, обвинуваченого, потерпілого, представника потерпілого, щодо клопотання, суд вважає необхідним кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 закрити і звільнити його від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 286 ч. 4 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Статтею 44 КК України встановлено, що особа, яка вчинила злочин звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України.

Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.
Відповідно до вимог п. 2 ч.1 статті 49 Кримінального Кодексу України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Як зазначено у роз`ясненнях, що міститься у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вирокомзаконної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року N 12 роз`яснив, що згідно з ч. 2 ст. 44 КК України вирішення питання про закриття справи у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності покладено виключно на суди, які повинні діяти в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством. Питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності у випадках, коли це є правом, а не обов`язком суду, він повинен вирішувати під час судового розгляду з дотриманням порядку, встановленого КПК України, незалежно від того, надійшла справа до суду з постановою про її закриття чи з обвинувальним висновком.
Відповідно до положень ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України, якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підставі для закриття справи, кримінальне провадження закривається судом зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 175 КК України, який відноситься до злочину невеликої тяжкості. ОСОБА_4 вчинено злочин в період з 18.11.2011 по 31.05.2014 року.
На час розгляду кримінального провадження, з моменту вчинення ОСОБА_4 злочину пройшло більше трьох років, перебіг строку давності не зупинявся та не переривався, за цей час ОСОБА_4 від слідства та суду не ухилявся, до теперішнього часу за скоєння нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину до кримінальної відповідальності не притягувався, вину визнає в повному обсязі, проти звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не заперечує, а тому є підстави для задоволення клопотання захисника обвинуваченого.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 175 КК України закрити і звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Окрім того, відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року із змінами «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди в цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст. ст. 44, 49 КК України, ст. ст. 283, 284-286, 369-372 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 175 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України, - закрити.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 - залишити без розгляду, роз`яснивши право на звернення з цивільним позовом в порядку цивільного судочинства.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1