Справа № 184/1804/17
Номер провадження 1-кп/184/31/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

провівши в залі суду в м. Покров відкрите судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0000277 від 03 квітня 2017 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чкалове Нікопольського району Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, працюючого: ПАТ «ПГЗК» провідним інженером, неповнолітніх дітей на утриманні немає, є інвалідом 3 групи, який зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_6 ,

потерпіла ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2017 року о 16 годині 40 хвилин в м. Покров Дніпропетровської області ОСОБА_3 знаходився біля будинку № 2 по вул. Медична, де в ході бесіди з раніше йому знайомою ОСОБА_7 на ґрунті давно сформованих виниклих особистих неприязних відносин, у ОСОБА_3 виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .. В цей же день і час ОСОБА_3 , знаходячись там же і реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи протиправно, підійшов до ОСОБА_7 та умисно завдав множинні удари кулаком правої руки в область грудей ОСОБА_7 , чим згідно висновку експерта №189 від 10.04.2017 року, спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді внутрішньо-шкіряних крововиливів грудної клітини, котрі згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.
В ході судового засідання обвинувачуваний ОСОБА_3 свою вину у скоєнні вказаного кримінального правопорушення не визнав та надав покази про те, що 25 березня 2017 року він дійсно зустрів ОСОБА_8 , з якою у нього почалися словесні переговори, остання його проклинала, називала його вбивцею, він попросив ОСОБА_9 залишити його та його сім`ю в покої і пішов. Ніяких свідків у дворі тоді не було. Тілесних ушкоджень він ОСОБА_9 не спричиняв, ОСОБА_9 вводить суд в оману.

Крім того, в судовому засіданні досліджені і інші докази, якими встановлено наступне:

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 надала покази про те, що 25.03.2017 року приблизно о 16 годині вона повела свого правнука неповнолітнього ОСОБА_10 до репетитора по вул. Медичній м. Покров біля пожежної частини. Коли підійшли до будинку, вийшла вчителька і забрала дитину, а вона залишилась у дворі чекати. Через деякий час побачила ОСОБА_3 , який підійшов до неї і почав сваритися на її адресу, потім вдарив її декілька разів кулаком в область живота. ОСОБА_3 йшов звідкись знизу. Вона підійшла до стінки, він йшов за нею і сварився на її адресу. Вона запитала у нього за що, а він продовжував її бити і переслідувати. Вона йому сказала, щоб він припинив її бити, але той не заспокоювався, вирвав у неї з карману телефон, розбив о землю. Пізніше з під`їзду вийшла вчителька і ОСОБА_3 припинив її бити. Поки стояла вчителька, вона пішла з правнуком. По дорозі вона зустріла ОСОБА_11 , якій розповіла про те, що трапилось. Потім пішла додому, після цього до поліції. ОСОБА_3 був тверезий, він сказав їй, що вона щось тут підсипає і потім почав її бити. У неї був синець грудей. Матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого він не має. Відносно міри покарання: просить суд обвинуваченого покарати по закону.

В судовому засіданні свідок неповнолітній ОСОБА_12 надав покази про те, що він ходив зі своєю бабусею до вчителя. Коли це було, не пам`ятає. Він займався з логопедом в її квартирі, а бабуся залишалась чекати його на вулиці. Через деякий час почули на вулиці крики. Вчителька ОСОБА_13 вийшла з квартири, він підійшов до вікна і через деякий час побачив свою бабусю і дядька, який сварився на його бабусю. Вчителька казала дядьку, щоб він не сварився. Дядько розбив телефон бабусі. Через вікно він чув, як цей дядько висловлювався нецензурними словами на бабусю. Це був ОСОБА_3 ..

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 надала покази про те, що 25.03.2017 року вона вийшла з будинку викинути сміття, побачила ОСОБА_7 , яка розповіла їй про те, що її побив ОСОБА_3 , коли вона чекала свого онука. ОСОБА_3 вона також знає.

Аналізуючи показання потерпілої, свідків, суд приймає до уваги та розцінює їх як правдиві, оскільки вони в цілому узгоджуються між собою, були стабільні протягом усього слідства. Крім того, показання потерпілої, свідків узгоджуються з іншими матеріалами кримінальної справи, які безпосередньо досліджені у судовому засіданні, а саме, протоколами слідчого експерименту, висновками судової медичної експертизи, які в свою чергу свідчать про винуватість обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого йому діяння.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже, однією із загальних засад кримінального провадження визначено змагальність сторін, яка передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, а суд лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Таким чином, саме сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити подання доказів на обґрунтування обставин, на які посилається.

На виконання вказаних положень закону суд створював усі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідив усі надані сторонами кримінального провадження докази та надав їм відповідну правову оцінку.

Судом були досліджені всі надані прокурором докази на підтвердження інкримінованого ОСОБА_3 обвинувачення.

Крім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України підтверджується сукупністю доказів, які були дослідженні в судовому засіданні, а саме:
-витягом з кримінального провадження (а.с.1) доведено, що 25.03.2017 року близько 16.40 години невстановлена особа, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_2 , спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_7 , які згідно акту судово-медичного обстеження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_7 про вчинене кримінальне правопорушення (а.с. 8) доведено, що 25.03.2017 року приблизно о 16.30 годині ОСОБА_3 , знаходячись біля будинку №2 по вул. Медична в м. Покров, спричинив їй легкі тілесні ушкодження;

- висновком судово-медичної експертизи №189 від 10.04.2017 року (а.с. 21) доведено, що потерпілій ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді внутрішньо-шкіряних крововиливів грудної клітини, котрі згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;

- протоколом огляду предмету і фототаблицею (а.с. № 22, 23) мобільного телефону, який пошкодив ОСОБА_3 під час заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень;

- протоколом проведення слідчого експерименту та фото таблицями (а.с. 54) за участю потерпілої ОСОБА_7 , в ході якого остання показала місце вчинення кримінального правопорушення та обставини заподіяння їй тілесних ушкоджень зі сторони ОСОБА_3 ;

- висновком додаткової судово-медичної експертизи №265 від 17.05.2017 року (а.с.64) доведено, що механізм спричинення виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 міг утворитись від ударів кулаками рук в область грудини через перешкоду (тканину).

Згідно з ч. 5 ст.9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом», п.53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 року, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 рішення ЄСПЛ від 11.07.13 року у справі «Вєренцов проти України»).

Відповідно до ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; та інші.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Суд дає критичну оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_3 , висловлені ним в судовому засіданні щодо невизнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, а саме умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_7 , оскільки ні обвинувачений, ні його захисник не надали жодного доказу на підтвердження зазначеної версії, не навели жодної обставини, на підставі яких можна було б піддати сумніву докази, надані на підтвердження обвинувачення.

Зазначена позиція обвинуваченого ОСОБА_3 повністю спростовується належними та допустимим доказами дослідженими в судовому засіданні, а саме показами потерпілої ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні підтвердила факт нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим зі сторони ОСОБА_3 ; показами свідка н/л ОСОБА_12 , який почув крики, через вікно квартири Тиква побачив, як незнайомий йому дядько сварився на його бабусю ОСОБА_9 , висловлювався нецензурними словами, розбив телефон бабусі; показами свідка ОСОБА_11 , якій від ОСОБА_7 стало відомо про заподіяння їй тілесних ушкоджень зі сторони ОСОБА_3 ; висновком судово-медичної експертизи №189 від 10.04.2017 року (а.с. 21), згідно до якого потерпілій ОСОБА_7 спричинені легкі тілесні ушкодження; протоколом огляду мобільного телефону, який пошкодив ОСОБА_3 під час заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_7 , де остання пояснила обставини заподіяння їй тілесних ушкоджень зі сторони ОСОБА_3 ; висновком додаткової судово-медичної експертизи №265 від 17.05.2017 року (а.с.64) згідно до якого механізм спричинення виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 міг утворитись від ударів кулаками рук в область грудини через перешкоду, матеріалами справи в їх сукупності.

Суд вважає обрану позицію обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника як спосіб захисту, передбачений законом з метою ухилення від кримінальної відповідальності та покарання.

Питання про умисел суд вирішив, виходячи із сукупності всіх обставин, вчиненого обвинуваченим діяння.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, витлумачивши відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви на користь обвинуваченого, приходить до висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 в повному обсязі пред`явленого обвинувачення і доведеності в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно до ст. 67 КК України судом визнано вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, те, що вчинене ним кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії невеликої тяжкості, невизнання своєї вини, мотиви, що спонукали його до вчинення злочину, дані про особу, які задовільно характеризують обвинуваченого за місцем проживання, за місцем роботи характеризується позитивно, є інвалідом 3 групи, на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває, те, що він раніше не судимий, думку потерпілої, яка просить суд покарати винного по закону, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в дохід держави.

Судових витрат по справі немає. Речових доказів по справі немає. Цивільний позов по справі не заявлено.

Керуючись ст. ст. 370, 371, 373 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватим за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України і на підставі цього закону призначити йому покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн..

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1