Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
22 січня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:
судді-доповідача - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора військової прокуратури Рівненського гарнізону ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2018 року у кримінальному провадженні № 0007570, внесеного до ЄРДР від 14 листопада 2017 року, за ознаками злочину, передбаченого ст. 348 КК України, ?
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2018 року в задоволенні клопотання слідчого СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 відмовлено. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 30 днів. Заборонено ОСОБА_6 цілодобово залишати житло за адресою АДРЕСА_1 . Покладено на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований без дозволу слідчого, прокурора або суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну, носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали визначено до 10 лютого 2018 року.
Термін дії обов'язків, визначених в ухвалі встановлено до 10 лютого 2018 року.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передано на виконання в Головне управління Національної поліції в Рівненській області.

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 вказує, що ухвала слідчого судді постановлена внаслідок невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що у відповідності до вимог п.п. 3,4 ч.1 ст. 409 КПК, є підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що слідчий суддя при розгляді даного клопотання безпідставно відкинула заявлені слідчим, прокурором ризики, передбачені п.п.1-5 ст. 177 КПК України, без оцінки доказів наведених та наданих прокурором, а також не навів будь-яких мотивів та підстав для ухвалення даного рішення. Слідчий суддя не оцінила обставин, що ОСОБА_6 підозрюється відповідно до положень ст. 12 КК України у вчиненні особливо тяжкого злочину, відносно останнього здійснюється досудове розслідування за кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів та у матеріалах даного кримінального провадження наявні беззаперечні докази щодо вчинення ОСОБА_6 даних злочинів, а також те, що підозра ОСОБА_6 у вчиненні даних злочинів не пред`явлена від незалежних від слідчого обставин - не отримано висновку вибухотехнічної експертизи щодо ідентифікації вибухового пристрою. Безпідставно відкинуто слідчим суддею обставини, що напередодні подій 14 листопада 2017 року ОСОБА_6 у ході спілкувань за допомогою мобільного телефону із особою " ОСОБА_9 " у мережі "Вайбер" повідомляв, що позбавить життя себе за ОСОБА_10 . Також, що підозрюваному достеменно відомо про місце проживання свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та може прямо чи опосередковано чинити тиск на свідків з метою зміни ними своїх показань, у тому числі загальнонебезпечним способом. Існує висока вірогідність продовжити дане кримінальне правопорушення, може скористатись своїм службовим становищем, та вчинити посягання на потерпілих працівників поліції ОСОБА_12 та ОСОБА_13 із використанням зброї, боєприпасів та вибухових речовин. Аналогічно ОСОБА_6 може вчинити повторне посягання на життя та здоров`я ОСОБА_10 , оскільки конфлікт на грунті взаємовідносин між ними не був вичерпаний до кінця. ОСОБА_6 являється військовою посадовою особою, тому має доступ до зброї, боєприпасів та вибухових речовин, первинних документів на отримання даного військового майна. Безпідставно слідчим суддею відкинуто ту обставину, що ОСОБА_6 являється розлученим, не має стійких родинних відносин, проживає самостійно у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 , тому не зможе виконати покладені на нього обов`язки щодо цілодобового домашнього арешту. Крім того, слідчий суддя без підтвердження про наявність у Головному управлінні Національної поліції в Рівненській області електронних браслетів та можливості їх застосування до підозрюваного ОСОБА_6 прийняла рішення щодо носіння останнім даного браслету, яке не буде виконаним.
Просить ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2018 року скасувати, постановити нову ухвалу про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку тримання під вартою до 30 днів.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, підозрюваного ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково з таких підстав.
У ч.1 ст.131 КПК України вказано, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст.ст. 183, 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного під час досудового розслідування не повинен перевищувати дванадцяти місяців у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

З матеріалів досудового розслідування вбачається, що 15 листопада 2017 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні замаху на вбивство працівників правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, (заздалегідь привівши у готовність наступальну осколкову ручну гранату РГД-5, кинув її в напрямку поліцейських, які прибули на виклик за адресою АДРЕСА_2 , внаслідок чого відбувся вибух), тобто у вчиненні злочину, передбаченого ст. 348 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років, або довічне позбавлення волі.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 16 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, яка ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 27 листопада 2017 року залишена без зміни.

Відповідно до постанови від 10 січня 2018 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 14 лютого 2018 року.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та обираючи щодо останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя вказала на недоведеність достатніми доказами існування всіх ризиків, зазначених у клопотанні слідчого та недоцільність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 без належного обгрунтування.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком слідчого судді місцевого суду.

На думку колегії суддів, слідчий суддя приймаючи рішення в порядку ч. 4 ст. 194 КПК України про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, залишила поза увагою те, що заборона підозрюваному залишати житло цілодобово з застосуванням електронного засобу контролю, який, як вказує прокурор в апеляційній скарзі та підтверджує в судовому засіданні апеляційної інстанції, не представляється можливим виконати через його відсутність у ГУНП в Рівненській області, навіть з покладенням на нього зазначених в ухвалі суду першої інстанції обов`язків з врахуванням наявних ризиків, передбачених п.п.1-5 ч.1 ст. 177 КПК України, зазначених у клопотанні слідчого, не забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків та не попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Суд не в повній мірі оцінив порушення цінностей суспільства в даному кримінальному провадженні, тяжкість злочину та дійшов помилкового висновку про співмірність наявних в матеріалах провадження ризиків, передбачених ст. 177 КПК України обраному запобіжному заходу, про що обґрунтовано зазначає в апеляційній скарзі прокурор.
У відповідності до вимог ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою, відповідно до ч.2 даної статті, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).
Згідно вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.
Під час розгляду клопотання слідчого ОСОБА_8 слідчий суддя залишила поза увагою зазначені вимоги закону, не врахувавши належним чином обставин, передбачених ст. 178 КПК України та неоцінивши їх в сукупності дійшла помилкового висновку про відсутність обставин, які б виправдовували продовжити строк тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 .
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу. Пунктом 4 ч.2 даної статті передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді слідчий і прокурор вказали на існування зазначених у клопотанні ризиків, передбачених п.п.1-5 ч.1 ст. 177 КПК України та їх збільшення, оскільки на даний час триває досудове розслідування відносно ОСОБА_6 по кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України. Зазначили про необхідність проведення ряду процесуальних дій по даному кримінальному провадженні, наголосили на той факт, що даний злочин ОСОБА_6 не доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, а конфлікт на грунті взаємовідносин із свідком ОСОБА_10 , яка проживає зі своєю дочкою, і місце проживання яких підозрюваному відомо, не вирішений. Вказали, що ОСОБА_6 являється військовою посадовою особою, був в зоні АТО, тому має нерозірвані зв`язки з учасниками антитерористичної операції, може заволодіти зброєю, володіє як теоретичними, так і практичними навиками поводження та користування зброєю і бойовими припасами. Крім того, наголосили на місце проживання ОСОБА_6 у гуртожитку, що саме по собі вказує на неможливість забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, а електронний засіб контролю для його цілодобового відслідкування застосований не був і не представиться можливим застосувати, у зв`язку з його відсутністю у Головному управлінні Національної поліції в Рівненській області.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Зазначені в судовому засіданні апеляційної інстанції захисником ОСОБА_7 позитивні характеризуючі дані відносно підозрюваного ОСОБА_6 , зокрема позитивна службова характеристика ОСОБА_6 , видана ТВП начальника зв`язку командиром взводу зв`язку військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 , затверджена тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_15 , стійкі соціальні зв`язки, не порушення покладених процесуальних обов`язків ОСОБА_6 з моменту застосування цілодобового домашнього арешту, враховуються апеляційним судом, однак вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для продовження обмеження свободи підозрюваного ОСОБА_6 у встановленому законом порядку.
З урахуванням викладеного, та оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, колегія суддів вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки вважає, що саме такий захід забезпечення кримінального провадження буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Отже, на даному етапі розслідування лише продовження строку тримання під вартою зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором та слідчим, що виключає собою можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу - цілодобового домашнього арешту.
За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково, ухвалу слідчого судді місцевого суду скасувати як незаконну, необґрунтовану і невмотивовану та постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 без визначення у відповідності до ч.4 ст. 183 КПК України альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Рівненського гарнізону ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2018 року задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2018 року щодо застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту скасувати.

Клопотання слідчого слідчого відділу Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Золотолин Костопільського району Рівненської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , до 14 лютого 2018 року, до 18 год. 00 хв.

Термін дії ухвали встановити до 14 лютого 2018 року, до 18 год. 00 хв.
Взяти ОСОБА_6 під варту в залі судового засідання.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3