Справа № 351/2398/17
Провадження № 11-сс/779/302/2017
Категорія ст. 170 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах «LOGITRANS LOJISTIC ANONIM SIRKETI», на ухвалу слідчого судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 23.11.2017 року про часткове задоволення клопотання про накладення арешту на майно, -

за участю прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати повністю та ухвалити нову ухвалу, якою скасувати арешт майна. Одночасно апелянт просить зобов`язати слідчого та процесуального прокурора в кримінальному провадженні негайно повернути транспортний засіб. Апелянт вважає, що висновок слідчого судді є помилковим. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що транспортний засіб, на яке слідчий суддя наклав арешт, є власністю підприємства «LOGITRANS LOJISTIC ANONIM SIRKETI», яке розташоване в Республіки Туреччина, та використовується для провадження підприємницької діяльності. На думку апелента, слідчий суддя не врахував вимоги ч. 4 ст. 173 КПК України, ст. 1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду, в частині співрозмірності. Зокрема вважає, що слідчий суддя не врахував, що арешт вантажного транспортного засобу призводить до надмірних перешкод, а саме - обмеження правомірної підприємницької діяльності «LOGITRANS LOJISTIC ANONIM SIRKETI». Крім того, зазначає, що вказаний транспортний засіб перебуває на території України у митному режимі транзиту, тому власник «LOGITRANS LOJISTIC ANONIM SIRKETI» зобов`язаний у найкоротший термін вивезти вказаний автомобіль з території України. Також вказує, що за вказаний автомобіль власник сплачує податки в Туреччині, однак автомобіль не використовується за призначенням внаслідок його арешту, що приносить додаткові збитки підприємству. Водночас, апелянт посилається на те, що слідчим до теперішнього часу не здійснено жодних дій, спрямованих на проведення експертизи, незважаючи на те, що своє клопотання про накладення арешту слідчий мотивував саме необхідність проведенням авто-технічних експертиз. Апелянт вважає, що перебування транспортного засобу на відкритій ділянці може призвести до погіршення його технічного стану, що, в свою чергу, призведе до додаткових витрат на його ремонт. Одночасно апелянт звертає увагу, що слідчим подано клопотання про накладення арешту на майно з пропуском строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України, а саме через дві доби після тимчасового вилучення вантажівки без ухвали слідчого судді. Апелянт також вважає, що за правилами ст. 64-2 КПК України з клопотанням про арешт майна повинен звернутися прокурор, а не слідчий.

06.12.2017 року до суду апеляційної інстанції захисником ОСОБА_7 подані зміни до апеляційної скарги, з вказівкою на помилкове зазначення в її резолютивній частині прохання щодо скасування ухвали слідчого судді у повному обсязі. Апелянт уточнює, що правильним є перегляд ухвали слідчого судді в частині, в якій слідчий суддя задовольнив клопотання слідчого про арешт майна, надання дозволу на зберігання арештованого майна, та не виконання слідчим суддею вимог ч. 3 ст. 173 КПК України щодо негайного його повернення.

Ухвалою слідчого судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 23.11.2017 року частково задоволено клопотання про накладення арешту на майно. Постановлено накласти арешт, шляхом заборони розпорядження на час проведення досудового слідства, на транспортний засіб IVECO 440S реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , що належить «LOGITRANS LOJISTIC ANONIM SIRKETI», юридична адреса ORHANLI MAH.DERVIS CAD.№24/2/4B/TUZLA/ISTANBUL. Також постановлено надати дозвіл на зберігання арештованого майна на території Снятинського відділення поліції Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області протягом 30 діб на час дії заборони відчуження (продажу, дарування та інше), розпорядження та користування майном.

Приймаючи рішення про часткове задоволення клопотання щодо накладення арешту, слідчий суддя дійшов висновку, що вказаний транспортний засіб є знаряддям злочину, а тому відповідно до ст.ст. 84, 98 КАК України є доказом у кримінальному провадженні, який необхідний слідчому для проведення додаткових оглядів, експертиз.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати;

- прокурор заперечував з приводу поданої апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді, - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що подане до суду клопотання слідчого про накладення арешту, відповідає вимогам ст. 171 КПК, а саме воно містить викладення підстав і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження таким майном. До клопотання додані копії документів та інших матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ст. 170 КПК України, є безпідставні.

На думку колегії суддів, суддя дійшов обґрунтованого висновку, що є сукупність підстав, які на даному етапі досудового розслідування дозволяють вважати, що тимчасово вилучений транспортний засіб - вантажівка IVECO 440S реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом Tirsan Maksima реєстраційний номер НОМЕР_3 рухаючись, що належить іноземній компанії - «LOGITRANS LOJISTIC ANONIM SIRKETI» є речовим доказом у кримінальному провадженні, який необхідний слідчому для проведення додаткових оглядів, експертиз.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що правовою підставою для арешту майна стали матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000418 від 19.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.п. 1-3).

Із змісту обставин вчиненого кримінального правопорушення вбачається, що 18.11.2017 року близько 20-50 годин на автодорозі Стрий-Чернівці-Мамалига, що проходить через с. Тулуків Снятинського району громадянин Турції Ерджан ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель м.Болов Турція, керуючи вантажівкою IVECO 440S реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом Tirsan Maksima реєстраційний номер НОМЕР_3 рухаючись в напрямку м.Чернівці, здійснюючи маневр обгону допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя с.Келихів Снятинського району Івано-Франківської області, який рухався назустріч. Внаслідок ДТП пошкоджено передню праву частину вантажівки та велосипед. Велосипедист отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівого ліктьового суглобу, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематом обличчя та доставлений в Снятинську ЦРЛ.

19.11.2017р. відомості про вказане вище кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР №0000418 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.п. 3).

Надані слідчим слідчому судді матеріали містять протокол огляду місця події від 18.11.2017 року, з якого вбачається, що на автодорозі Стрий-Чернівці-Мамалига відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля - вантажівки IVECO з причепом Tirsan Maksima, який було вилучено (а.п. 4-5).

Органом досудового розслідування - СВ Снятинського ВП Косівського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області, встановлено, що вантажівка IVECO 440S реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом Tirsan Maksima реєстраційний номер НОМЕР_3 має безпосереднє відношення до зазначеного вище кримінального правопорушення, оскільки є знаряддям злочину.

Кримінальне провадження містить достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Приписи ст. 167 КК України дозволяють тимчасове вилучення майна не тільки у підозрюваних, а і у інших осіб, у володінні яких воно знаходиться, якщо є достатні підстави вважати, що воно має ознаки, вказані у ч. 2 ст. 167 КК України, до вирішення питання про його арешт.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні тощо.

Необхідність накладення арешту на вказаний транспортний засіб слідчий аргументував тим, що для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні виникла необхідність в проведенні як комплексу автотехнічних експертиз саме із вантажівкою IVECO 440S реєстраційний номер НОМЕР_1 , так й в проведенні інших слідчих дій, додаткових оглядів тощо. Крім того, слідчий посилається на необхідність застосування арешту майна також з метою запобігання вчинення інших злочинів, пошкодження, псування, знищення, відчуження цього транспортного засобу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, та згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, підставами накладення арешту на майно, є те, що вказаний транспортний засіб, по-перше, є речовим доказом в даному кримінальному провадженні та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України; по-друге, перебуває у власності іноземної компанії з місцем реєстрації транспортного засобу Республіка Туреччина; по-третє знаходиться на території України в митному режимі транзиту, що, може привести до вивезення вказаного транспортного засобу з території України.

На підставі наведеного вище, з метою забезпечення збереження речового доказу та слідів скоєного кримінального правопорушення, а також з метою запобігання можливості його приховування, псування, знищення або пересування чи відчуження, слідчим суддею прийняте вмотивоване рішення про накладення арешту на цей транспортний засіб. При цьому, слідчий суддя з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна, передбачені ст. 170 КПК України.

Слідчий суддя розглянув клопотання з дотриманням порядку, передбаченого ст. 172 КПК.

Посилання апелянта на порушення слідчим суддею вимог ч. 5 ст. 171 КПК України в частині подання вказаного клопотання поза строками, не містить під собою правового підґрунтя, оскільки згідно вимог вказаної статті, клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.

Отже, транспортний засіб було тимчасово вилучено в суботу - 18.11.2017 року, що є неробочим днем, тому останнім днем подачі клопотання про арешт майна є наступний робочий день, тобто понеділок - 20.11.2017 року.

Твердження апелянта в тій частині, що перебування транспортного засобу на відкритій ділянці може призвести до погіршення його технічного стану, є лише припущення останнього та не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано, та колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів також не вбачає правового обґрунтування вимог апелянта в частині повернення арештованого майна з підстав його знаходження на території України у митному режимі транзиту. Само по собі зобов`язання власника транспортного засобу перед митними органами вивезти у передбачений законом строк вказаний автомобіль з території України, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт, оскільки вказаний транспортний засіб є знаряддям злочину.

На думку колегії суддів, не заслуговують на увагу й твердження апелянта про недотримання слідчим суддею принципу співрозмірності, передбаченого ч. 4 ст. 173 КПК України та ст. 1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку із тим що арешт вантажного транспортного засобу призводить до надмірних перешкод, - обмеження правомірної підприємницької діяльності «LOGITRANS LOJISTIC ANONIM SIRKETI».

Колегії суддів вважає, що слідчий суддя, під час розгляду клопотання, з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а також перевірив співрозмірність втручання права власності з потребами кримінального провадження, оскільки майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому, посилання апелянта на те, що арешт на вище вказане майно було накладено слідчим суддею безпідставно та всупереч вимогам ст. 170 КПК України, є неспроможне, оскільки арешт накладено з правових підстав, передбачених законом.

Крім того, в ухвалі слідчого судді чітко зазначений термін такого обмеження, а саме вказано, що дозвіл на зберігання арештованого майна наданий протягом 30 діб на час дії заборони відчуження (продажу, дарування та інше), розпорядження та користування майном.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що обмеження майнових прав відповідно до ч. 1 ст. 170 КК має тимчасовий характер і повинно бути негайно припинено, якщо у ході подальшого досудового розслідування або за результатами судового розгляду не підтвердиться, що це майно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину.

Крім того, колегія суддів також роз`яснює, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за відповідним клопотанням, якщо буде доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, відповідно до ст. 174 КПК України.

Щодо доводів апелянта в частині подачі клопотання неналежною особою, а саме - слідчим, в той час як, вказане клопотання, на думку апелянта, згідно правил ч. 2 ст. 64-2 КПК України, належить подавати виключно прокурору, колегія суддів враховує наступне.

Так, зі змісту ст. 64-2 КПК вбачається, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, є володілець тимчасово вилученого майна, щодо якого прокурором внесено до суду клопотання про арешт.

Як зазначається в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , підприємство «LOGITRANS LOJISTIC ANONIM SIRKETI» фактично є не тільки володільцем тимчасово вилученого майна, а й третьою особою, щодо майна якої повинно бути вирішено питання про арешт.

Твердження апелянта про невнесення саме прокурором клопотання про арешт майна до суду, як безумовну підставу для скасування оскаржуваної ухвали, на дуку колегії суддів, є непереконливим, оскільки клопотання про арешт майна було погоджене з прокурором Снятинського відділу Коломийської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_11 , що свідчить про те, що прокурор фактично виконав свої функції, передбачені ст. 36 КПК України щодо нагляду за додержанням закону під час проведення досудового розслідування, зокрема п. 10 названої статті, а саме: погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання (а.п. 2) та не впливає на законність прийнятого слідчим суддею рішення.

Колегія суддів також не приймає до уваги доводи апелянта в частині незрозумілого порядку виконання ухвали, оскільки зі змісту резолютивної частини оскаржуваної ухвали зрозумілі як й обмеження щодо майна так строк їх дії.

Таким чином, під час апеляційного розгляду доводи апеляційної скарги не найшли свого підтвердження, зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді та постановлення апеляційним судом нової ухвали, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 172, 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах «LOGITRANS LOJISTIC ANONIM SIRKETI», залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 23.11.2017 року про часткове задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_5

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3