Ухвала
Іменем України

05 лютого 2018 року
м. Київ
Провадження № 51-2770 ск 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року щодо нього,

встановила:

У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.

Однак, касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Усупереч наведених вимог, засуджений формально посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та його особі внаслідок суворості, у той же час не наводить правового обґрунтування незаконності рішень судів першої й апеляційної інстанцій відповідно до ст. 414 КПК України, а також доводів щодо явної несправедливості призначеного йому покарання.

Вказуючи, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано обставини, які пом`якшують покарання, засуджений не зазначає, у чому конкретно полягає порушення судами ч. 2 ст. 50, ст. 66 КК України.

Також, ОСОБА_4 не вказує про конкретні порушення закону, допущені апеляційним судом при розгляді даного кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, з огляду на ст. 419 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК України, касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подала із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції.

Такі вимоги мають відповідати приписами ст. 436 КПК України, згідно з якими суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Так, засуджений у касаційній скарзі просить змінити судові рішення та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, однак суд касаційної інстанції позбавлений можливості змінити судові рішення вказаним шляхом, оскількиОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України, а санкцією вказаної статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.
Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття касаційного провадження за скаргою засудженого.

У зв`язку із зазначеним, керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, суд касаційної інстанції вважає, що касаційну скаргу ОСОБА_4 слід залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених недоліків.

При повторному зверненні до суду засудженим має бути підтверджено, що ним не пропущено цей строк.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ним копії даної ухвали для усунення вказаних недоліків.
У разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, така скарга повертається особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3