У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 жовтня 2017 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , детектива ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого детектива Національного бюро Першого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 , погоджене з прокурором п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання держаного обвинувачення та представництва в суді САП ГП України ОСОБА_5 , про арешт майна в рамках досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000048 від 07.11.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 України,-
В С Т А Н О В И В :
До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання з якого вбачається, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000048 від 07.11.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 України.

У клопотанні детектив просив накласти арешт у вигляді тимчасового позбавлення права на відчуження та розпорядження майном, що знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_7 , а саме на:

-квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровану за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ;

-квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровану за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 .

З матеріалів клопотання вбачається, зо 01.08.2017 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України, а саме в організації зловживання службовим становищем, тобто умисному в інтересах третіх осіб використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, та в організації службового підроблення, тобто внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

02.08.2017 ОСОБА_7 змінено повідомлення про підозру з ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України на ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

28.09.2017 ОСОБА_7 змінено (уточнено) повідомлення про підозру.

Детектив вказує, що 10.08.1996 під актовим записом № 92 Пологівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , який станом на даний час не розірвано.
Також детектив зазначає, що за час спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_7 . ОСОБА_6 стала власником майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за ОСОБА_6 зареєстровано:

-квартира за адресою: АДРЕСА_1 ;

-квартира за адресою: АДРЕСА_2 (зареєстровано на ім`я ОСОБА_8 , ІПН НОМЕР_1 ).

Вказане майно згідно з даними реєстру придбано та зареєстровано під час спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).
Детектив вказує, що за таких умов майно, набуте ОСОБА_6 під час шлюбу з ОСОБА_7 є їхнім спільно набутим майном.
З матеріалів клопотання вбачається, що 03.10.2017 департаментом охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації у кримінальному провадженні № 0000048 від 07.11.2013 подано цивільний позов про стягнення з відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 солідарно збитків в сумі 13000000,00 грн.

Детектив вказує, що розмір цивільного позову обґрунтовано довідкою Держаудитслужби від 19.06.2017, якою встановлено порушення вимог ст. 39 Закону України «Про здійснення державних закупівель» та висновком експертів за результатами проведення комплексної судово-економічної та товарознавчої експертизи від 14.07.2017 № 13932/17-45/14178/17-54 відповідно до якого оплата в повному обсязі фактичної поставки автомобілів, які не відповідають ДСТУ 7032:2009 та не можуть використовуватись за прямим призначенням, що призвело до втрати активів через необґрунтоване перерахування коштів місцевого бюджету на загальну суму 13 000 000 грн., тобто фактично до збитків на зазначену суму Відповідно до висновку експертів від 14.07.2017 № 13932/17-45/14178/17-54 оплата в повному обсязі фактичної поставки автомобілів, які не відповідають ДСТУ 7032:2009 та не можуть використовуватись за прямим призначенням, що призвело до втрати активів через необґрунтоване перерахування коштів місцевого бюджету на загальну суму 13 000 000 грн., тобто завдано збитків на зазначену суму.
Надаючи пояснення з приводу заявленого клопотання, детектив підтримав подане клопотання та просив його задовольнити із зазначених у ньому підстав.
Суд вважає за можливе розглянути клопотання без виклику осіб, у володінні яких знаходяться майно.
Відповідно до п. 8 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013 року № 223-558/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» арешт майна, яке не було тимчасово вилученим, - розглядається не пізніше двох днів із дня надходження відповідного клопотання до суду (ч. 1 ст. 172 КПК). Водночас ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна має бути постановлено (тобто розглянуто) не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду відповідного клопотання (ч. 6 ст. 173 КПК).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації.
Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Відповідно до ч.1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
З матеріалів клопотання вбачається, що зазначене у клопотанні нерухоме майно, власність на яке зареєстрована за ОСОБА_11 придбано та зареєстровано нею під час перебування у шлюбі з ОСОБА_7 .

Даних про визначення часток подружжя у праві власності на вказане майно суд не має, а тому, відповідно, не має можливості накласти арешт лише на частину, належну підозрюваному.
Враховуючи, що 03.10.2017 департаментом охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації у кримінальному провадженні № 0000048 від 07.11.2013 подано цивільний позов про стягнення з відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 солідарно збитків в сумі 13000000,00 грн., суд погоджується з заявленою детективом необхідністю накладення арешту на належне дружині підозрюваного ОСОБА_7 майно з метою забезпечення цивільного позову, в якому останній виступає Відповідачем.

Захист прав власника ОСОБА_11 на арештоване майно, у випадку, якщо вона вважатиме їх порушеними, може здійснюватися нею шляхом визначення часток у спільній власності та подальшого звільнення своєї частки з-під арешту в порядку позовного провадження.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 172, 173, 372 КПК України,-
У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт у вигляді тимчасового позбавлення права на відчуження та розпорядження майном, що знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на:

-квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровану за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ;

-квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровану за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1