МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 480/1065/17
Провадження № 1-кп/480/52/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2018 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ;
прокурора ОСОБА_3 ;
представника потерпілого ОСОБА_4 ;
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ;
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінального провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, раніше судимого:
- 16 лютого 2017 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 122 КК України до двох років позбавлення волі. Звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком тривалістю один рік шість місяців;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з неповною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , не працюючого, не одруженого, раніше судимого:
- 16 лютого 2011 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 115 КК України до семи років позбавлення волі. 18 грудня 2012 року звільнено від відбування покарання у зв`язку з хворобою на невідбутий строк чотири роки дев`ять місяців 10 днів;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт. Новоукраїнка Новоукраїнського району Кіровоградської області, з середньою освітою, без реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -
встановив:
На адресу суду надійшла заява обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.
У судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , мотивуючи це продовженням існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник заперечували проти клопотання прокурора та просили змінити запобіжний захід обвинуваченому на домашній арешт.
Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також їх захисники заперечували проти задоволення клопотання прокурора та підтримали клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 .
Представник потерпілого ОСОБА_4 підтримав клопотання прокурора та заперечував проти клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 .
Вирішуючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу та клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд дійшов такого.
10.04.2017 о 10 годині 50 хвилин ОСОБА_5 затримано в порядку ст.208 КПК України.
10.04.2017 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
12.04.2017 слідчим суддею Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в СІЗО УДПтС України в Миколаївській області до 08 червня 2017 року.
30.05.2017 слідчим суддею Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в СІЗО УДПтС України в Миколаївській області до 08 липня 2017 року.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04.07.2017 задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05 вересня 2017 року.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21.08.2017 задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 03 листопада 2017 року.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24.10.2017 задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01 січня 2018 року.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2017 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01 березня 2018 року.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку, зокрема з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обґрунтовуючи клопотання прокурор посилається на продовження існування низки ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, і може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Таран проти України від 17 жовтня 2013 року зазначено, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).
Крім того, у згаданому вище рішенні Європейського суду йдеться про те, що з плином часу продовжуване тримання заявника під вартою потребує більшого обґрунтування. При цьому, прокурором у клопотанні такого обґрунтування не наведено, жодних додаткових підстав щодо цього не зазначено.
Суд вважає, що з боку обвинуваченого продовжує існувати ризик незаконно впливати на свідків та потерпілого у вказаному кримінальному провадженні, оскільки ще не всі вони допитані у судовому засіданні, а також ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_5 раніше судимий за аналогічний злочин.
При цьому, суд вважає, що прокурор не навів у клопотанні та не підтвердив належними доказами продовження існування такого ризику, як знищення, сховання або спотворення будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або переховуватися від суду. Так, з акта про проживання наданої у судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_5 , вбачається, що ОСОБА_5 мешкав у с. Трихати Миколївського району Миколаївської області разом із співмешканкою.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:
1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч. 3 ст. 199 КПК України).
Частиною 5 статті 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Тому суд вважає, що докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні про продовження строку тримання під вартою не дають достатніх підстави вважати, що застосування виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого і не зможе запобігти вищевказаним ризикам. А отже, у задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених
статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Згідно з приписами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на обвинуваченого обов`язків: прибувати за кожною вимогою до Миколаївського районного суду Миколаївської області; не залишати цілодобово місце простійного проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування утримуватися з обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , потерпілим ОСОБА_11 та свідками: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .
Крім цього, відповідно до положень ст. 195 КПК України застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі підозрюваного, обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії.
Електронні засоби контролю можуть застосовуватися:
1) слідчим на підставі ухвали слідчого судді, суду про обрання стосовно підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, якою на останнього покладено відповідний обов`язок;
2) працівниками органу Національної поліції на підставі ухвали слідчого судді, суду, якою щодо підозрюваного, обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Електронні засоби контролю застосовуються в порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ України.
Не допускається застосування електронних засобів контролю, які суттєво порушують нормальний уклад життя особи, спричиняють значні незручності у їх носінні або можуть становити небезпеку для життя та здоров`я особи, яка їх використовує.
Слідчий, працівник органу Національної поліції перед застосуванням електронного засобу контролю зобов`язаний під розпис роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому правила користування пристроєм, техніку безпеки поводження з ним та наслідки його зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю.
Відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на підозрюваного, обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.
А отже, перелічені вище обов`язки, а також носіння електронного засобу контролю буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні прокурора
Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 194, 196, 205, 331, 350, 369, ч. 1 ст. 372 КПК України, суд, -
постановив:
Відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт задовольнити.
ОСОБА_5 звільнити з під варти в залі судового засідання.
ОСОБА_5 обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області, строком на два місяці, такі обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до Миколаївського районного суду Миколаївської області;
- не залишати цілодобово місце простійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування з обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , потерпілим ОСОБА_11 та свідками: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ;
- носити електронний засіб контролю.
Органу Національної поліції у відповідності до вимог ч. 4 ст. 181 КПК України негайно поставити на облік обвинуваченого ОСОБА_5 , і повідомити про це суду.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.
Суддя ОСОБА_1