Провадження № 11-кп/792/588/17
Справа № 677/2040/16-к Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 ,ч. 1 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представника потерпілих ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
обвинувачених ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14 ,
розглянула в відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене 22 липня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000365, за апеляційними скаргами прокурора, потерпілого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_14 на вирок Красилівського районного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року,-

В с т а н о в и л а :

Вироком Красилівського районного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, військовозобов`язаний, неодружений, не працює, утриманців не має, раніше несудимий,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, та призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Хмельницького Хмельницької області, жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, невійськовозобов`язаний, неодружений, утриманців не має, раніше несудимий,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, та призначено покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_14 визнано невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та виправдано його на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
ОСОБА_13 та ОСОБА_14 визнано невинними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України та виправдано їх на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Запобіжний захід ОСОБА_13 та ОСОБА_14 до набрання вироку законної сили залишено попередній - тримання під вартою.
Постановлено строк відбування покарання ОСОБА_13 та ОСОБА_14 рахувати з 25 липня 2017 року.
Зараховано ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в строк відбуття покарання попереднє їх ув`язнення з 10 вересня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, із розрахунку один день переднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч. 5 ст. 72 КПК України в редакції Закону від 25 грудня 2015 року.
Зараховано ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в строк відбуття покарання попереднє їх ув`язнення з 21 червня 2017 року по 24 липня 2017 року включно, із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, відповідно до ч. 5 ст. 72 КПК України в редакції Закону від 21 червня 2017 року.
Процесуальні витрати по справі віднесено на користь держави.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Красилівського районного суду Хмельницької області від 13 вересня 2016 року на одяг та взуття ОСОБА_14 - скасовано.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Красилівського районного суду Хмельницької області від 13 вересня 2016 року на грошові кошти в сумі 2000 грн., мобільний телефон «NOKIA RM 618 X2-00» із сім-карткою НОМЕР_1 , ключ, ніж «Мачете», мобільний телефон «NOKIA 101» із сім-карткою НОМЕР_2 , предмет схожий на відмичку, предмет схожий на сокиру, пластикову картку мобільного оператора «Лайфселл» з абонентським номером НОМЕР_3 , паспорт ОСОБА_13 - скасовано.
Речові докази:
- грошові кошти в сумі 2000 грн. повернуті ОСОБА_7 ;
- одяг та взуття, на які накладено арешт ухвалою слідчого судді Красилівського районного суду Хмельницької області від 13 вересня 2016 повернуто ОСОБА_14 ;
- мобільний телефон «NOKIA RM 618 X2-00», мобільний телефон «NOKIA 101», ніж-мачете фірми «SKIF», сім-картку № НОМЕР_1 , сім-картку № НОМЕР_2 , ключ, предмет схожий на відмичку, предмет схожий на сокиру, пластикову картку мобільного оператора «Лайфселл» з абонентським номером НОМЕР_3 повернуто ОСОБА_13 ;
- паспорт громадянина України, серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_13 надіслано до виправної установи за місцем відбування ОСОБА_13 покарання;
- наркотичний засіб знищено.
Картки пам`яті micro SD в кількості 6 штук повернуто Красилівському ВП ГУНП в Хмельницькій області, для подальшого використання.
СД диски, які знаходяться в матеріалах справи залишено при справі.
Автомобіль ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_5 повернуто ОСОБА_7 .
Цивільний позов ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в солідарному порядку на користь ОСОБА_7 відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 гривень.
Постановлено стягнути з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 по 320 грн. з кожного на користь ОСОБА_7 сплаченого судового збору.
Цивільний позов ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в період з жовтня 2014 року по березень 2016 року, та моральної шкоди, завданої в період з жовтня 2014 року по липень 2016 року, залишено без розгляду.
Цивільний позов ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, залишено без розгляду.
Цивільний позов ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, передбаченим ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, залишено без розгляду.
За вироком суду, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , діючи умисно, за попередньою змовою, з корисливих мотивів, з метою збагатитися за рахунок чужого майна, шляхом вимагання грошових коштів у ОСОБА_7 , який надає послуги інтернет-зв`язку на території м. Красилова, 17 серпня 2016 року, приблизно о 20 год. 20 хв., у м. Красилові, по вул. Михайлівській, неподалік будинку № 18, з погрозою застосування фізичного насильства до потерпілого і його близьких родичів, вимагали у нього щомісячно сплачувати їм кошти.
19 серпня 2016 року, приблизно о 19 год. 30 хв. у м. Красилові, на стадіоні неподалік Красилівської ЗОШ № 5, ОСОБА_13 зустрівся з ОСОБА_7 , та, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_14 , з корисливих мотивів, умисно, погрожуючи застосуванням фізичного насильства до потерпілого і його близьких родичів, вимагав щомісяця сплачувати йому та ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 2000 гривень, а з жовтня 2016 року 3000 гривень.
ОСОБА_7 , реально сприймаючи погрози, погодився на вимоги останніх щодо сплати на майбутнє щомісячно їм грошових коштів у сумі 2000 гривень, а з жовтня 2016 року 3000 гривень.
10 вересня 2016 року, приблизно о 15 год. 40 хв., у м. Красилові, по вул. Грушевського, поруч з приміщенням магазину «Конвалія», ОСОБА_7 передав заздалегідь обумовлені грошові кошти в сумі 2000 гривень ОСОБА_13 , після чого останнього було затримано працівниками поліції.
Таким чином, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , своїми діями, які виразились у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, його близькими родичами, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, вчинили злочин, передбачений ч. 2 ст. 189 КК України.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_13 просить вирок суду скасувати, та ухвалити новий, яким визнати його невинним за ч. 2 ст. 189 КК України та виправдати, а у задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 відмовити. Вказує, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що він вимагав грошові кошти у потерпілих.

Обвинувачений ОСОБА_14 просить вирок суду скасувати та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України. Вказує, що потерпілі, як і обвинувачений ОСОБА_13 в суді першої інстанції, вказували, що він не причетний до інкримінованих йому дій, однак суд першої інстанції такі показання учасників провадження до уваги не взяв.

Прокурор, не оспорюючи доведеність та правильність кваліфікації дій обвинувачених за ч. 2 ст. 189 КК України, вважає, що вирок суду в частині виправдання обвинувачених за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України та призначеного їм покарання підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що у свою чергу потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених; просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_13 та ОСОБА_14 визнати винними за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України в межах висунутого обвинувачення та призначити ОСОБА_13 покарання за ч. 2 ст. 189 КК України у виді 7 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України у виді 6 років позбавлення волі, та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_13 покарання у виді 7 років позбавлення волі. ОСОБА_14 призначити покарання за ч. 2 ст. 189 КК України у виді 7 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України у виді 6 років позбавлення волі, та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_14 покарання у виді 7 років позбавлення волі. Вказує, що суд першої інстанції призначив несправедливе покарання, яке є явно несправедливим через свою м`якість.

В своїй апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_13 та ОСОБА_14 визнати винними за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України в межах висунутого обвинувачення та призначити ОСОБА_13 покарання за ч. 2 ст. 189 КК України у виді 7 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України у виді 6 років позбавлення волі, та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_13 покарання у виді 7 років позбавлення волі. ОСОБА_14 призначити покарання за ч. 2 ст. 189 КК України у виді 7 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України у виді 6 років позбавлення волі, та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_14 покарання у виді 7 років позбавлення волі. Крім того, просить суд стягнути із ОСОБА_13 та ОСОБА_14 солідарно на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 60000 грн. та 640 грн. сплаченого ним судового збору.

В своїй апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_13 та ОСОБА_14 визнати винними за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України в межах висунутого обвинувачення та призначити ОСОБА_13 покарання за ч. 2 ст. 189 КК України у виді 7 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України у виді 6 років позбавлення волі, та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_13 покарання у виді 7 років позбавлення волі. ОСОБА_14 призначити покарання за ч. 2 ст. 189 КК України у виді 7 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України у виді 6 років позбавлення волі, та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_14 покарання у виді 7 років позбавлення волі. Крім того, просить суд стягнути із ОСОБА_13 та ОСОБА_14 солідарно на її користь 3500 грн. матеріальної та 50000 грн. моральної шкоди, всього 53500 грн., а також 640 грн. сплаченого нею судового збору.

В своїй апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_13 та ОСОБА_14 визнати винними за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України в межах висунутого обвинувачення та призначити ОСОБА_13 покарання за ч. 2 ст. 189 КК України у виді 7 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України у виді 6 років позбавлення волі, та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_13 покарання у виді 7 років позбавлення волі. ОСОБА_14 призначити покарання за ч. 2 ст. 189 КК України у виді 7 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України у виді 6 років позбавлення волі, та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_14 покарання у виді 7 років позбавлення волі. Крім того, просить суд стягнути із ОСОБА_13 та ОСОБА_14 солідарно на його користь 60000 грн. моральної шкоди та 640 грн. сплаченого ним судового збору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисників, які підтримали доводи апеляційних скарг обвинувачених, заперечували проти апеляційних скарг прокурора та потерпілих; потерпілих, їх представника, прокурора в підтримання доводів поданих потерпілими та прокурором апеляційних скарг, заперечували проти апеляційних скарг обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинувачених, потерпілих, прокурора підлягають частковому задоволенню, вирок суду в частині засудження обвинувачених за ч. 2 ст. 189 КК України, в частині виправдання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, слід скасувати з призначенням нового розгляду справи в цій частині в суд першої інстанції в зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції; в частині виправдання ОСОБА_14 за ч. 1 ст. 309 КК України - вирок суду слід залишити без зміни з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Переглядаючи кримінальне провадження по суті пред`явленого обвинуваченим обвинувачення за ч. 2 ст. 189 КК України та за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, колегія суддів констатує порушення судом першої інстанції вимог ст. 368, ч.ч. 3, 4 ст. 374 КК України.

За змістом ч. 1 ст. 338 КПК України в разі, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, прокурор має право змінити обвинувачення з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення. Судовий розгляд відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею (з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини та її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації, кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження).

Як видно з зміненого обвинувального акту, викладаючи формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 189 КК України, прокурор, зокрема, вказав, що після доведення «до відома ОСОБА_8 вимоги ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про щомісячну передачу коштів, та реально сприймаючи погрози застосування відносно себе та своїх близьких родичів фізичного насильства, знищення їхнього майна, як такі, що можуть бути реалізовані ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 погодились на вимоги останніх щодо сплати їм на майбутнє щомісячно грошових коштів в сумі 2000 грн., а з жовтня 2016року - 3000 гривень. 10.09.2016, ОСОБА_7 , отримавши від ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 1000 грн., доклав ще 1000грн. та близько 15 год. 40 хв. того ж дня, у м. Красилові, по вул. Грушевського, за приміщенням магазину «Конвалія», за погодженням із ОСОБА_8 передав заздалегідь обумовлені грошові кошти в сумі 2000 грн. ОСОБА_13 , після чого останнього було затримано працівниками поліції».

Згідно з вироком суду, обвинувачених засуджено, зокрема, за те, що «19.08.2016 року ОСОБА_13 зустрівся з ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_14 , з корисливих мотивів, умисно погрожуючи застосуванням фізичного насильства до потерпілого і його близьких родичів, вимагав щомісяця сплачувати йому та ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 2000 грн., а з жовтня 2016 року 3000 гривень. ОСОБА_7 , реально сприймаючи погрози, погодився на вимоги останніх щодо сплати на майбутнє щомісячно їм грошових коштів у сумі 2000 гривень, а з жовтня 2016 року 3000 гривень. 10.09.2016 року о 15 год. 40 хв. у м. Красилові, по вул. Грушевського, поруч з приміщенням магазину «Конвалія» ОСОБА_7 передав заздалегідь обумовлені грошові кошти в сумі 2000 гривень ОСОБА_13 , після чого останнього було затримано працівниками поліції».

Фактично суд прийшов до висновку, що обвинувачені отримали кошти в сумі 2000 грн., належні ОСОБА_7 і лише від нього, хоча в обвинувальному акті зазначено, що за домовленістю між потерпілими кошти в рівних частинах по 1000 грн. передавались обома потерпілими через ОСОБА_7 . Фактично суд вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, встановивши інакші обставини кримінального правопорушення, без зміни прокурором обвинувачення, як того вимагають положення ч. 1 ст. 338 КПК України, засудив за такі дії обвинувачених, що є неприпустимим.

Згідно вироку суду суд вказав, зокрема, що «в обвинуваченні ОСОБА_13 і ОСОБА_14 органом досудового розслідування зазначено, що 17 та 19.08.2016 року ОСОБА_7 при зустрічах із обвинуваченими, представляв інтереси ОСОБА_8 і, побоюючись висловлених погроз, ОСОБА_8 теж погодився сплачувати кошти». Незважаючи, що фактично, на переконання апеляційного суду, такі їх дії є частиною пред`явленого обвинувачення, суд вказав, що це є «обставина», яка не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду, тому «її слід виключити з обвинувачення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ». Слід також зауважити, що суджень з приводу обвинувачення у вимаганні переданих коштів в сумі 1000 грн. потерпілим ОСОБА_8 через потерпілого ОСОБА_7 суд також не виказав та рішення не прийняв.

Своїх суджень та відповідного рішення з приводу обвинувачення щодо моменту виникнення спільного умислу на вимагання грошових коштів обох потерпілих (згідно обвинувального висновку такий спільний умисел в них виник у квітні 2016 року) в вироку суд першої інстанції теж не виказав, фактично не прийнявши рішення з приводу цієї частини обвинувачення.

Вказані обставини дають колегії суддів підстави вважати, що фактично частина обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_13 та ОСОБА_14 залишилась поза увагою суду, з приводу частини обвинувачення суд свого рішення не прийняв. Відтак вирок суду не може вважатись таким, що ухвалений з дотриманням вимог ст. 374 КПК України, та, зважаючи на зміст поданих апеляційних скарг, зокрема, потерпілих щодо прийняття рішення з приводу всього об`єму пред`явленого обвинуваченим обвинувачення, апеляційний суд позбавлений можливості ухвалити рішення по суті поданих апеляційних скарг.

Неприйняття рішення по суті пред`явленого обвинувачення, вихід суду за межі пред`явленого обвинувачення, без зміни прокурором обвинувачення, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України, тягне за собою скасування вироку з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції. При цьому, зважаючи, що обвинувачення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 194 КК України та за ч. 2 ст. 189 КК України є тісно взаємопов`язаними, підлягає скасуванню вирок суду і в частині ухваленого рішення суду за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України.

Положеннями ст. 415 КПК України визначено вичерпний перелік підстав призначення нового розгляду у суді першої інстанції, проте такі у даній справі відсутні.

В силу ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься і верховенство права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави (ст. 3 Конституції України, ст. 8 КПК України).

З огляду на викладене, колегія суддів вимушена ухвалити у цій справі найприйнятніше рішення: скасувати оскаржений вирок в частині ухваленого рішення щодо пред`явленого обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 189 КК України, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, постановлений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, який слід провести відповідно до вимог КПК України.
На думку колегії суддів, прийняттям саме такого рішення у цій справі не буде порушено права і законні інтереси обвинувачених та потерпілих.
Вирок суду в частині визнання невинуватим ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та виправдання його на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, учасниками провадження не оскаржувався, вирок суду в цій частині не переглядався, тому в цій частині вирок суду слід залишити без зміни.
Оскільки вирок суду скасовується з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства, інші доводи апелянтів не перевіряються, в тому числі з приводу всього об`єму обвинувачення, цивільних позовів, їх слід перевірити під час нового розгляду в суді першої інстанції, який слід провести відповідно до вимог КПК України.
Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним зауважити, що в разі, якщо при новому судовому розгляді винність ОСОБА_13 , ОСОБА_14 буде доведена, обсяг обвинувачення не зміниться або не будуть встановлені інші обставини, які можуть суттєво вплинути на міру покарання, то обране їм покарання слід вважати м`яким.
Колегія суддів вважає необхідним продовжити обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_14 строк дії запобіжного заходу в виді тримання під вартою до 9 лютого 2018 року. Колегія суддів враховує при цьому, що ризики, які були заявлені та доведені прокурором в суді при продовженні обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_14 строку дії запобіжного заходу в виді тримання під вартою не зменшились. Вони обвинувачуються у вчиненні ряду злочинів, зберігаються ризики, заявлені та доведені прокурором під час продовження строку дії запобіжного заходу в виді тримання під вартою під час розгляду провадження в суді першої інстанції, з метою запобігання переховування обвинувачених від суду, незаконного впливу на потерпілих, продовження вчинення інших кримінальних правопорушень, заявлені та доведені ризики не зменшились, та відсутні підстави, що інші, більш м`які запобіжні заходи, можуть забезпечити виконання ними покладених на них процесуальних обов`язків.

З врахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 9, 337, 338, 374, 404, 412, 415, 418 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги прокурора, потерпілого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_14 задовольнити частково.

Вирок Красилівського районного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_14 в частині їх засудження за ч. 2 ст. 189 КК України та виправдання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В частині виправдання ОСОБА_14 за ч. 1 ст. 309 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України залишити без зміни.

Продовжити ОСОБА_13 , ОСОБА_14 дію запобіжного заходу в виді тримання під вартою до 9 лютого 2017 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2