АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/1926/16-к Номер провадження 11-кп/786/747/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого ОСОБА_2
Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтави матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 травня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 . не одруженого, працюючого оператором КНС Майбородівського комунального підприємства, раніше не судимого, -

визнано винним та засуджено за ч.1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Кременчуцької ЦРЛ витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_10 в сумі 7 050 грн., 81 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 11 362 грн.,90 коп. та моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним за таких обставин.

24 вересня 2016 року, ОСОБА_7 в період часу з 21 до 24 год., знаходився поблизу сільського будинку культури, розташованого на вул. Центральній, в селі Майбородівка Кременчуцького району. В цей час між ним та ОСОБА_10 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, виникла сварка, яка в подальшому переросла в бійку, під час якої ОСОБА_10 заподіяв ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження. Після отримання тілесних ушкоджень на ґрунті помсти у ОСОБА_7 виник умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10
25 вересня 2016 року, приблизно в 0 годин 30 хвилин, ОСОБА_7 , зметою реалізації злочинного наміру взяв ніж у власному сараї, який розташований на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_2 та пішов до будинку АДРЕСА_3 , де проживав ОСОБА_10
Рухаючись по АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 побачив ОСОБА_10 , який йшов йому на зустріч. Наблизившись впритул до ОСОБА_10 та реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_7 наніс йому один удар ножем в ділянку грудної клітки.
Своїми діями ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого ножового поранення грудної клітки з шкодженням лівої легені, діафрагми, черевної порожнини з пошкодженням великого сальника, яке могло утворитись від одноразової дії колючо ріжучого предмету і за ступенем тяжкості, згідно висновку судово медичної експертизи, відноситься до категорії тяжкого тілесного ушкодження, яке небезпечне для життя в момент отримання.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї, обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати.

При цьому вказує, що вирок суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки всі обставини провадження вказують на те, що тілесні ушкодження потерпілому було ним спричинено з необережності або в стані необхідної оборони, а потерпілий навмисно сказав, що обвинувачений скоїв це навмисно. Зазначає, що вийшов по свою дружину і побачив, як на нього біжить потерпілий, не знаючи його намірів після попереднього побиття він вирішив, що останній знову хоче його побити. Вважає, що діяв у стані необхідної оборони.

Вказує, що фактично, суд першої інстанції з початку розгляду справи зайняв упереджену позицію до обвинуваченого, всі дії були направлені на спростування показів обвинуваченого та свідків сторони захисту без перевірки показів самого потерпілого. Суд не дослідив протиправної поведінки потерпілого, обставин отримання тілесних ушкоджень, час доби, фізичний стан і вік потерпілого та обвинуваченого, а тому зробив хибні висновки щодо кваліфікації дій обвинуваченого.

Просить постановити новий вирок, яким визнати його винним і засудити за ст. 124 КК України до мінімального покарання, передбаченого цією статтею.

Також просить призначити комплексну судово психологічну експертизу щодо можливості його в ситуація яка склалася, усвідомлювати обставини справи, сприймати дії потерпілого як загрозу своєму життю.

В апеляційній скарзі, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_11 просить вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити, перекваліфікувавши його дії з ч.1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України та призначити покарання в межах санкції цієї статті з врахуванням пом`якшуючих обставин.

Вказує, що по справі встановлено, що потерпілий ОСОБА_10 побив ОСОБА_7 24.09.2016 року за що засуджений вироком Кременчуцького р/с від 14.12.2016 року за ч.2 ст. 125 КК України. Після отриманих тілесних ушкоджень та приниження яке він отримав від ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_7 вирішив йому помститися і пішов додому щоб взяти металевий предмет. Коли він повертався до сільського клубу його зустріли свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які відбрали у нього металевий предмет, після чого ОСОБА_7 повернувся додому.

Вдома, не заставши своєї дружини, він вийшов її шукати, тобто вийшов уже не з метою помсти потерпілому. В цей час побачив, що назустріч іде ОСОБА_10 і він з метою свого захисту він можливого побиття взяв зі стовпа біля сміттєвого баку ніж, який завжди там стирчав. Коли ОСОБА_10 замахнувся на нього, обвинувачений сприйняв це як напад і обороняючись ударив його ножем.

Вважає, що тілесні ушкодження обвинувачений наніс потерпілому під час уявної оборони, а тому підлягає кримінальній відповідальності за перевищення меж необхідної оборони.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримання апеляційних скарг, заперечення прокурора ОСОБА_6 , дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що вони не підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, досудове та судове слідство у ній проведено з дотриманням вимог кримінально процесуального закону, а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 , у вчиненні злочину за який він засуджений, ґрунтується на зібраних у справі доказах, які відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та детально наведених у вироку доказів і є правильними.

Із апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника вбачається, що вони не оспорюють факт завдання ОСОБА_7 удару ножем потерпілому ОСОБА_10 , але вказують, що це сталося під час уявної оборони обвинуваченим від дій потерпілого.

Разом з тим, дана обставина, не знайшла свого підтвердження, як в суді першої, так і апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. 37 КК України, уявною обороною визнаються дії, пов`язані із заподіянням шкоди за таких обставин, коли реального суспільно небезпечного посягання не було, і особа, неправильно оцінюючи дії потерпілого, лише помилково припускала наявність такого посягання.

2. Уявна оборона виключає кримінальну відповідальність за заподіяну шкоду лише у випадках, коли обстановка, що склалася, давала особі достатні підстави вважати, що мало місце реальне посягання, і вона не усвідомлювала і не могла усвідомлювати помилковості свого припущення.

3. Якщо особа не усвідомлювала і не могла усвідомлювати помилковості свого припущення, але при цьому перевищила межі захисту, що дозволяються в умовах відповідного реального посягання, вона підлягає кримінальній відповідальності як за перевищення меж необхідної оборони.

4. Якщо в обстановці, що склалася, особа не усвідомлювала, але могла усвідомлювати відсутність реального суспільно небезпечного посягання, вона підлягає кримінальній відповідальності за заподіяння шкоди через необережність.

Позиція захисту щодо перебування ОСОБА_7 у стані уявної оборони не заслуговує на увагу та не відповідає дійсності, оскільки спростована зібраними у провадженні доказами.

Зокрема, матеріалами провадження достеменно встановлено, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , 24.09.2016 року пізно вечором, виникла сварка, яка переросла в бійку, під час якої ОСОБА_10 наніс ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження за що, в подальшому, був засуджений вироком Кременчуцького районного суду від 14.12.26 року за ч.2 ст. 125 КК України.

Після чого, ОСОБА_7 , через незначний проміжок часу, з метою помсти, повернувся на місце бійки з металевою арматурою (монтировкою) та шукав ОСОБА_10 , але був зупинений іншими особами, які відібрали у нього монтировку.

Так, допитаний місцевим судом потерпілий ОСОБА_10 пояснював, що після бійки між ним і обвинуваченим біля сільського клубу, ОСОБА_7 повернувся на дискотеку з трубою, яку відібрали присутні громадяни. Коли він ішов додому, то загубив телефон і повернувся до місця проживання своєї матері. По дорозі він побачив, що йому назустріч іде ОСОБА_7 , у в`язку з чим він зупинився, а обвинувачений наблизився до нього і вдарив ножем під ребра з лівої сторони.

Згідно висновку судово медичної експертизи № 1079 від 8.11.2016 року, у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження на тулубі у вигляді: проникаючого ножового поранення грудної клітки з пошкодженням лівої легені, діафрагми, черевної порожнини з пошкодженням великого сальника, яке могло утворитися від одноразової дії колючо ріжучого предмету, можливо і в результаті нанесення удару ножем, в указаний термі і при вказаних обставинах, за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, яке небезпечне для життя момент отримання. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_10 , не характерні для їх утворення при падінні потерпілого з висоти власного зросту при наданні тілу прискорення при подальшому контакті із знаряддям заподіяння тілесних ушкоджень, про що свідчить їх характер та локалізація. Тілесних ушкоджень, характерних для виникнення їх в результаті самооборони не виявлено.

Вищевказані обставини підтвердили і допитані місцевим судом очевидці події, свідки - ОСОБА_14 , яка була очевидцем події та безпосередньо бачила, як саму бійку між обвинуваченим та потерпілим, так і потім зустріла ОСОБА_7 з монтировкою, яку вона разом з іншими мешканцями села відібрала; та ОСОБА_15 , що приходиться співмешканкою ОСОБА_7 , яка повідомила суду, що обвинувачений після побиття ОСОБА_10 з метою пости взяв із гаражу металеву монтировку і хотів побити останнього, але був зупинений односельцями.

Сам обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі також не заперечує того факту, що після побиття ОСОБА_10 взяв металеву арматуру і хотів йому помститися, але був зупинений мешканцями села.

За цих обставин, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду про те, що ОСОБА_7 наніс ОСОБА_10 умисне тяжке тілесне ушкодження з метою помсти, а не у стані уявної оборони, є правильним та підтверджується матеріалами провадження в їх сукупності.

При цьому матеріали провадження не містять даних, які б могли свідчити про реальне посягання ОСОБА_10 , яке обвинуваченим ОСОБА_7 могло бути помилково сприйняте та у зв`язку з чим він перевищив межі захисту діючи у стані уявної оборони.

За цих обставин, колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом за ч.1 ст. 121 КК України і не вбачає підстав для перекваліфікації його дій за ст. 124 КК України.

Згідно статей 50 та 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як видно із матеріалів провадження, саме вказаними нормами закону керувався суд першої інстанції, при постановлені вироку та призначенні покарання ОСОБА_7 .

При обранні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарань, передбачених ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, даних, що характеризують його особу, зокрема посередню характеристику за місцем проживання та позитивну за місцем роботи, його ставлення до вчиненого, думку потерпілого, який поклався на розсуд суду щодо міри покарання, обставини, які пом`якшують та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Приймаючи до уваги тяжкість вчиненого злочину, з врахуванням суб`єкту та обставин його вчинення, за відсутності підстав щодо застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку, що вчинення такого злочину, має потягнути за собою лише реальний вид покарання, передбачений санкцією ч.1 ст.121 КК України.

За відсутності обтяжуючих покарання обставин, судом обґрунтовано визначено мінімальний строк покарання визначений санкцією даної статті Закону.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, обране місцевим судом ОСОБА_7 покарання необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для запобігання вчиненню ним нових злочинів, а вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим і підстав для його скасування чи зміни, не вбачає.

У відповідності до положень ч.5 ст. 72 КК України з врахуванням Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017 року, який набрав чинності 21.06.2017 року, ОСОБА_7 у строк відбування покарання підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення із 22 травня 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 405, 407, 418 КПК України колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

У відповідності до положень ч.5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із 22 травня 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_16 ОСОБА_4