Справа №490/3735/17 30.01.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/145/18 Головуючий І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач апеляційного суду
ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Злоти, Чимішлийського району, Молдова, громадянина України, українця, маючого вищу освіту, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого неофіційно, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,
учасники судового провадження
обвинувачений: ОСОБА_7 ,
потерпіла: ОСОБА_6 ,
представник потерпілої: ОСОБА_11
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Згідно ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи.

Вирішено питання стосовно речових доказів та судових витрат.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави в особі департаменту фінансів Миколаївської міської ради - Міської лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва суму у розмірі 1534 грн. 96 коп.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 просить вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Задовольнити заявлений цивільний позов в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі потерпіла, не оспорюючи фактичних обставин справи, вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.
Стверджує, що в даному випадку застосування ст. 75 КК України є безпідставним.
Зазначає, що факт каяття обвинуваченого не підтверджується конкретною поведінкою та діями ОСОБА_7 після вчинення злочину.
Також, потерпіла просить задовольнити її цивільний позов у повному обсязі. Обвинуваченим були сплачені лише невідкладні медичні заходи по її порятунку, однак в подальшому він відмовився надавати матеріальну допомогу на лікування. Вказує, що вона багатодітна матір, сім`я є малозабезпеченою. Через те, що вона потрапила у ДТП вона не має змоги працювати, на її утриманні двоє неповнолітніх дітей.
Крім того, їй було завдано значної моральної шкоди.
Цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не подавався до суду першої інстанції через недбальство її адвоката.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом встановлено, що 15 березня 2016р., приблизно о 14 год. , ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «SSANG YONG KYRON», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в м. Миколаєві зі сторони мосту через річку Південний Буг в напрямку вулиці Нікольської, зі швидкістю 20 км/год.
Рухаючись у обраному напрямку, при проїзді в районі будинку №13, по вул. В. Морській, в порушення вимог п.п. 2.3 «б»; 12.1; 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001р., із відповідними змінами та доповненнями (далі ПДР України), а саме: рухаючись по проїзній частині вул. В. Морської, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 «Пішохідний перехід» ПДР України, та дорожньою розміткою білого кольору 1.14.1 додатку 2 ПДР України «Пішохідний перехід», перед яким з права зупинився автомобіль «ГАЗ 3307», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія, ОСОБА_12 , який надавав перевагу у русі пішоходу ОСОБА_6 , яка рухалась з права на ліво по пішохідному переходу, ОСОБА_7 не вибрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати свій рух та безпечно керувати автомобілем, хоча об`єктивно мав таку можливість, не переконався, що на пішохідному переході відсутні пішоходи, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух у вибраному ним напрямку, внаслідок чого допустив контактування передньою правою частиною автомобіля з пішоходом ОСОБА_6 , яка перетинала проїзну частину вул. В. Морська по нерегульованому пішохідному переходу, позначеному дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2, додатку 1 та дорожньою розміткою 1.14.2 «білого кольору» додатку 2 ПДР України, зліва на право відносно напрямку його руху.
Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при винесенні вироку, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої ОСОБА_6 та її представника на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які просили залишити вирок без змін, думку прокурора про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено при обставинах наведених у вироку, підтверджений зібраними по справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України є вірною і ніким з учасників процесу не оспорюється.

Покарання обвинуваченому призначено згідно з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням того, що ОСОБА_7 раніше не судимий, одружений, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Свою вину засуджений визнав та розкаявся, частково відшкодував матеріальні збитки.

З урахуванням викладеного та виключно позитивних даних про особу ОСОБА_7 , суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, прийнявши рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, належним чином вмотивувавши своє рішення у вироку, з чим погоджується і апеляційний суд.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, на що посилається апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Що ж стосується вимоги потерпілої про задоволення її цивільного позову, то вона не може бути прийнята до уваги, оскільки вказаний позов в рамках кримінального провадження нею не подавався. Однак вказане не перешкоджає ОСОБА_6 звернутися з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в цивільному порядку.

З огляду на наведене та відсутністю підстав для скасування вироку, передбачених ст. 409 КПК України, з наведених потерпілою мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 424, 532КПК України, апеляційний суд,-

П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: