Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
04 жовтня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № №0000007 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364 та ч.1 ст.366 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

за спільною апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 14 квітня 2017 року відносно ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком суду, ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.364 КК України на 1 (один) рік обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади в органах влади і місцевого самоврядування на строк 3 (три) роки та штрафом 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить чотири тисячі двісті п`ятдесят грн.

За ч.1 ст. 366 КК України у вигляді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права обіймати посади в органах місцевого самоврядування 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст..70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у виді 1 року обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади в органах влади і місцевого самоврядування на строк 3 (три) роки та штрафом 250 (двісті п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить чотири тисячі двісті п`ятдесят грн..

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 будучи сільським головою Жовкинівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» будучи головною посадовою особою територіальної громади села і займаючи посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарськиї функцій, будучи службовою особою та суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, протягом травня-жовтня місяців 2015 року в порушенні ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно якої питання з регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської ради, усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, вчинив зловживання службовим становищем та службове підроблення, а саме умисно, в інтересах третіх осіб, використовуючи службове становище, всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки, власноручно підписав та затвердив печаткою Жовкинівської сільської ради Володимирецького району рішення Жовкинівської сільської ради із земельних питань за порядковими номерами №№ 395, 396, 397, 399, 438, 440, 441, 442 від 2015 року, а також підписав неправдиві дані у протоколах сесій сільської ради, достовірно знаючи, що сесією Жовкинівської сільської ради такі рішення не приймались. В результаті чого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було отримано земельні ділянки вартістю по 106 352, 35 грн. кожна.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 та ОСОБА_5 вважають вирок суду незаконним та не обґрунтованим, з істотним порушенням вимог КПК України, а також з не відповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. В обґрунтування своїх доводів покликається на те, що діяння інкриміноване ОСОБА_5 за ч.1 ст. 364 КК України з 28 лютого 2014 року вже не є кримінально-караним діянням.. Також доводить, що кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 366 КК України матеріалами кримінального провадження не доводиться. Крім того, звертає увагу на те, що своїми діями ОСОБА_5 не завдав шкоди державним інтересам, оскільки такі земельні ділянки, згідно Генплану забудови села передбачались для передання у приватну власність громадян для будівництва і обслуговування житлового будинку. Просить вирок скасувати та постановити новий, яким провадження відносно ОСОБА_5 за ч.1 ст. 364 КК України закрити за відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення, а за ч.1 ст. 366 КК України закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 щодо задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, яка вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, в зв`язку з істотним порушенням вимог КПК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно п.13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому кримінальним процесуальним кодексом.

Обвинувальний акт, згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України, є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин злочину, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію злочину з посиланням на положення Закону і статті (частини статті) КК України і формулювання обвинувачення.

Право на захист забезпечується зокрема тим, що обвинувачений має право знати у вчиненні якого злочину його обвинувачують (п.1 ч.2 ст. 42 КПК України).

Також, право на справедливий суд забезпечується у тому числі і тим, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення зокрема має щонайменше право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього (п. «а» ч.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі "Абрамян проти Росії" від 09.10 2008, зазначив, що у тексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі "Камасінскі проти Австрії", № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції" ).

Таким чином, обвинувачення повинно бути конкретним і зрозумілим, фактичні обставини повинні чітко узгоджуватись із правовою кваліфікацією та сформульованим обвинуваченням, оскільки в іншому випадку обвинувачений позбавляється права знати, у чому він обвинувачується.

Відповідно до обвинувального акту від 29.10.2016, прокурором викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_5 , однак у порушення вимог кримінального процесуального закону, сформульоване обвинувачення не містить чіткої правової оцінки.

Зокрема, прокурором не розмежовано, які встановлені фактичні обставини підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 364 КК України, а які за ч. 1 ст. 366 КК України.

Також, обвинувальний акт не містить вказівки, у чому полягала заподіяна істотна шкода, якому суб`єкту вона була спричинена, у чому проявлявся корисливий мотив обвинуваченого, його особистий інтерес і інтерес третіх осіб.

Отже, пред`явлене обвинувачення є неконкретним, а відтак не відповідає вимогам ст.20 КПК України щодо забезпечення права обвинуваченого на захист.

Окрім цього, аналіз вказаного процесуального документу дає підстави стверджувати, що прокурором діяння ОСОБА_5 кваліфіковано за нормою кримінального закону, яка вже не діяла на час вчинення злочину, що є порушенням ст. 4 КПК України.

Таким чином, прокурором при складанні обвинувального акту допущено суттєві порушення КПК України, які виключали можливість здійснення обвинуваченою свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі, оскільки згідно положень ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Під час судового слідства прокурором обвинувачення відповідно до ст. 338 КПК України не змінювалося.

Ухвалюючи рішення, суд істотно порушивши процесуальний закон, вийшов за межі обвинувачення, самостійно сформулював нове обвинувачення, яке визнав доведеним.

Разом з тим, мотивувальна частина вироку стосовного ОСОБА_5 містить істотні суперечності. Зокрема, судом встановлено, що злочином заподіяно тяжкі наслідки, що є кваліфікуючою ознакою ч.2, а не ч.1 ст. 364 КК України, хоча дане обвинувачення ОСОБА_5 не інкримінували, а у подальшому зазначається про те, що кримінальним правопорушенням заподіяло істотної шкоди. Також судом чітко не розмежовано, які діяння обвинуваченого кваліфікуються за ст. 366, а які за ст. 364 КК України.

Крім того, обираючи покарання за ч.1 ст. 70 КК України, суд допустив порушення вимог КПК України, оскільки однакові за розміром покарання поглиненню не підлягають.

Відповідно до ст. 409 КПК України істотне порушеннями кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Отже, судом першої інстанції, згідно до вимог ч.1 ст. 412 КПК України, допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і які є відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 цього ж закону, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Таким чином, з огляду на наявність істотних порушень кримінального процесуального закону, вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_5 підлягає скасувати з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Оскільки вирок суду першої інстанції скасовано саме з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, при новому розгляді кримінального провадження необхідно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та прав учасників кримінального провадження ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 412 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Спільну апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 14 квітня 2017 року відносно ОСОБА_5 , скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді:

(підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

З оригіналом згідно

Суддя ОСОБА_1