Провадження № 11-кп/782/155/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку Луганської області в приміщенні апеляційного суду Луганської області апеляційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області ОСОБА_8 на вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 березня 2017 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецька Луганської області, громадянина України, не одруженого не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 20.01.1995 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч. 3 ст. 140, ст. 44 КК України до 1 року позбавлення волі;
- 18.04.1996 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч.2 ст. 140, ч.3 ст. 140, 17, ч.3 ст. 140, ст.208, ст.42 КК України до 4 років позбавлення волі.
- 20.10.2000 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 140 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 18.04.2001 року Кремінським районним судом Луганської області за ч.2 ст. 196-1 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ч. 3 ст. 42 КК України в редакції 1960 року остаточно призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі; постановою від 22.10.2001 року Кремінським районним судом Луганської області відповідно до КК України в редакції 2001 року вважати засудженим до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 18.11.2003 року Рубіжанським міським судом Луганської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі;
- 15.05.2008 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 309, ст.ст. 70, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 30.03.2009 року Кремінським районним судом Луганської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 18.04.2012 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту; звільнився 15.05.2012 року із Старобільського СІЗО № 18 Луганської області за відбуттям строку покарання,
визнаний винним та засуджений за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, покладено обов`язки періодично з`являтися на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

Питання про речові докази вирішені згідно ст. 100 КПК України.

В с т а н о в и л а :
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним у повторному вчиненні крадіжки, поєднаної з проникненням у приміщення, за наступних обставин.

2 листопада 2016 року приблизно о 21:00 годині ОСОБА_9 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна, пошкодив запірний пристрій дверей та проник у підвальне приміщення, що розташоване у будинку АДРЕСА_3 , яке використовується ОСОБА_10 , звідки таємно викрав її майно, а саме: алюмінієвий бідон об`ємом 38 літрів вартістю 300 грн., 2 металевих кріплення та 5 кришок від каструль, які матеріальної цінності для потерпілої не представляють, і з місця злочину з викраденим майном зник, завдавши потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 300 грн.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, ухвалити новий вирок , яким призначити покарання ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Посилаючись на положення ст.ст. 65, 75 КК України, п.п. 2,3 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», прокурор зазначає, що суд, застосовуючи до обвинуваченого ст. 75 КК України, врахував ступінь тяжкості злочину, щире каяття, як пом`якшуючу обставину, задовільну характеристику за місцем проживання, усунення заподіяної шкоди обвинуваченим, та не вмотивував, яким чином ці обставини свідчать про можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування покарання, за наявності неодноразового його притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, у тому числі пов`язаних з насильством стосовно потерпілих.

Крім того, вказує, що ОСОБА_9 раніше неодноразово засуджений, має не зняті та не погашені судимості, на шлях виправлення не став, вчинив новий корисливий злочин, що свідчить про системний характер його дій.

Також, суд не в повній мірі врахував, наявність рецидиву злочину, те що ОСОБА_9 раніше перебував на лікуванні з приводу розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, ніде не працює, не одружений, який не має легального заробітку та міцних соціальних зв`язків, що створює передумови для подальшої злочинної діяльності.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_6 , які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приймаючи рішення про недоцільність дослідження доказів у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, суд переконався у правильності розуміння сторонами обставин, що не оспорюються, та усвідомленні ними факту позбавлення права на апеляційне оскарження.
Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України судове рішення першої інстанції не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового провадження і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 при обставинах, викладених у вироку суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій за ч.3 ст. 185 КК України відповідають матеріалам кримінального провадження та не оспорюються учасниками процесу.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд, при призначенні покарання винній особі, повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні вироку та при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 міри покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, має не зняті та не погашені судимості, не працює, перебував на лікуванні у психіатричному відділені КУ «СМБЛ» з приводу розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд без належних підстав визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, щире каяття.

Каяття вважається щирим тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася.
Обвинувачений ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, вчинив новий корисливий злочин, під час розгляду в суді першої інстанції до обвинуваченого застосовувався привід, в апеляційній інстанції ОСОБА_9 був оголошений у розшук, що свідчить про стійкість його злочинних намірів та небажання стати на шлях виправлення.
Також безпідставно суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання, усунення заподіяної шкоди потерпілій.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що викрадене майно було повернуто потерпілій ОСОБА_10 працівниками поліції після його вилучення у ОСОБА_9 під час його затримання, при цьому будь-яких даних про те, що обвинувачений добровільно відшкодовував матеріальну шкоду потерпілій матеріали кримінального провадження не містять.

За таких умов апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, і постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч.3 ст. 185 КК України більш тяжке покарання, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 березня 2017 року, яким ОСОБА_9 визнано винним за ч.3 ст. 185 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_9 за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_9 обчислювати з 17 січня 2018 року.

Зарахувати в строк покарання ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 9 січня 2018 року по 16 січня 2018 року включно.

В іншій частині вирок залишити без змін.

На вирок суду учасниками кримінального провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_9 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3