АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/2575/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 636/1767/17
Категорія: ч.2 ст.185, ч.1 ст.186, ч.3 ст.357 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000500, 0001279 за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області ОСОБА_7 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 20 вересня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Чугуїв, Харківської області, громадянку України, з середньою освітою, не працевлаштовану, незаміжню, яка має на утримання неповнолітню дитину, раніше не судиму, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст. 357 та ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання:
за ч. 1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки,
за ч. 3 ст. 357 КК України у виді арешту строком на 2 місяці,
за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 2 місяці.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю 2 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї відповідно до ст. 76 КК України обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судово-товарознавчої експертизи, у сумі 692 грн. 09 коп.
Питання про долю речових доказів суд вирішив в порядку ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_8 у вигляді особистого зобов`язання, до набрання вироком законної сили залишено без змін.
21 квітня 2017 року близько 16.30 год. ОСОБА_8 перебувала на АДРЕСА_2 та побачила ОСОБА_9 , яка прямувала до під`їзду № 4, після чого у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна. Керуючись корисливим мотивом наживи, ОСОБА_8 підійшла до ОСОБА_9 та у вхідних дверях 4-го під`їзду вказаного багатоповерхового будинку схопила останню за сумку та ривком руки відкрито заволоділа сумкою потерпілої ОСОБА_9 , в якій знаходилися грошові кошти в розмірі 123,00 грн., мобільний телефон Nокіа 3100, вартість якого згідно висновку експерта № 2196 від 22.05.2017р. становить 235,00 грн., футляр з окулярами, який для потерпілої матеріальної цінності не має, та покинула місце вчинення злочину. Заволодівши вищезазначеним матеріальними цінностями, які належать потерпілій ОСОБА_9 , ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, перенісши викрадене майно до себе додому з метою подальшої реалізації. Таким чином, своїми умисними злочинними діями ОСОБА_8 спричинила потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 358,00 грн.
Вказані дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 186 КК України - тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Крім того, 21 квітня 2017 року близько 16.30 год. ОСОБА_8 перебувала на АДРЕСА_2 , маючи злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом наживи, підійшла до ОСОБА_9 , яка направлялася до під`їзду № 4 вказаного будинку, та у вхідних дверях вказаного багатоповерхового будинку схопила її за сумку та ривком руки відкрито заволоділа сумкою потерпілої ОСОБА_9 , в якій знаходилися документи на ім`я ОСОБА_9 , а саме: паспорт громадянина України, пенсійне посвідчення, посвідчення ветерана праці, ідентифікаційний код, та покинула місце вчинення злочину. Заволодівши вищезазначеними документами, які належать потерпілій ОСОБА_9 , ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, перенісши викрадене майно до себе додому з метою подальшого розпорядження. 03 травня 2017 року під час обшуку домоволодіння ОСОБА_8 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено із жіночої сумки останньої футляр з окулярами, документи на ім`я ОСОБА_9 , а саме: паспорт громадянина України, пенсійне посвідчення, посвідчення ветерана праці, ідентифікаційний код.
Вказані дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 357 КК України як незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом або іншими важливими особистими документами.
Також, 12 серпня 2017 року близько 20.30 год., точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись у гостях у своєї знайомої ОСОБА_10 за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_3 , знаходячись на території домоволодіння, при вході в прибудову будинку на стільці виявила планшет потерпілої, після чого у ОСОБА_8 виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок інших осіб, ОСОБА_8 , переконавшись у тому, що за нею ніхто не спостерігає та її дії являються таємними для сторонніх осіб та ОСОБА_10 , шляхом вільного доступу заволоділа планшетом марки Samsung моделі Galaху Таb 3 (SМ-Т110), чорного кольору, вартість якого, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 3943 від 23.08.2017р. складає 1570 грн. Після чого, помістивши планшет до господарської сумки, з якою прийшла, ОСОБА_8 , обернувши викрадене на свою користь, з місця скоєння злочину зникла та в подальшому розпорядилась викраденим на власний розсуд. Таким чином, своїми умисними протиправними діями, що виразились у таємному викраденні чужого майна, ОСОБА_8 завдала потерпілій ОСОБА_10 матеріальних збитків на зазначену вище суму.
Вказані дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність; кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 357 КК України закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу даного кримінального правопорушення; вважати ОСОБА_8 засудженою за скоєння злочинів, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України: - за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 2 місяці; на підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; в іншій частині вирок залишити без змін. Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу прокурор зазначає про те, що суд першої інстанції ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_11 за епізодом відкритого викрадення сумки ОСОБА_9 , в якій знаходилися паспорт та інші важливі особисті документи потерпілої, зайво кваліфікував її дії за ч. 3 ст. 357 КК України, оскільки це суперечить правовим висновкам, що містяться в Постанові Верховного Суду України від 20.06.2011 року (у провадженні №5-8кс11), у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення є незаконним та підлягає скасуванню в частині засудження ОСОБА_8 за ч.3 ст.357 КК України, кримінальне провадження в цій частині - закриттю.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав свої апеляційні скарги, колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст.ст. 404, 421 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційної скарги прокурора, колегія суддів погоджується зі слушністю апеляційних вимог та доводів щодо необхідності скасування оскаржуваного вироку в частині засудження ОСОБА_8 за ч.3 ст.357 КК України.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції допустив певну неповноту судового розгляду досліджуючи обставини події та мотиви, якими обвинувачена керувалася під час неї. Кваліфікуючи дії ОСОБА_8 за ч.3 ст.357 КК України поза увагою суду першої інстанції залишилися правові висновки Верховного Суду України, що містяться в його постанові від 20 червня 2011 року (у провадженні № 5-8кс11). Так, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 3 ст.357 КК України, передбачає наявність прямого умислу, спрямованого на викрадення паспорта або іншого важливого особистого документа. Якщо особа не мала такого умислу, а паспорт або інший важливий особистий документ виявився у винного лише тому, що він викрав яке-небудь майно потерпілого, в якому ці документи знаходилися, то все вчинене слід кваліфікувати як викрадення чужого майна громадян (відповідна стаття про злочини проти власності). Таких висновків дійшов Верховний Суд Україниу постанові від 20.06.2011 року (у провадженні № 5-8кс11), прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 445 КПК України, через неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовили ухвалення різних за змістом судових рішень.
У постанові Верховним Судом України від 20.06.2011 року (у провадженні № 5-8кс11) надано оцінку судовій практиці щодо кваліфікації дій обвинувачених за ч.3 ст.357 КК України, виходячи з умислу, спрямованого саме на незаконне заволодіння важливими особистими документами з усвідомленням цих специфічних ознак предмету цього злочину.

Водночас, у зазначеній постанові Верховного Суду України зазначено, що при відсутності прямого умислу на незаконне заволодіння документами у разі викрадення чужого майна, в якому знаходилися ці важливі особисті документи (під час викрадення сумки, гаманця та інш.), вчинене слід кваліфікувати лише як злочин проти власності.
Разом з тим, як вбачається з обвинувачення, ОСОБА_8 відкрито викрала сумку потерпілої ОСОБА_9 , діючи з метою наживи, маючи умисел саме на незаконне заволодіння майном потерпілої та вчиняючи грабіж не мала прямого умислу на викрадання документів, у тому числі і важливих, які знаходилися у сумці. Тобто, вказані дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати лише за ч.1 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Відповідно до норм ст. 458 КПК України, висновки Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладені у його постанові з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 445 КПК України, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із судовим рішенням Верховного Суду України.

Поряд з цим, ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_8 , суд першої інстанції за епізодом відкритого викрадення сумки ОСОБА_9 , в якій знаходилися паспорт та інші важливі особисті документипотерпілої, зайво кваліфікував її дії за ч. 3 ст. 357 КК України, що суперечить вимогам висновку Постанови Верховного Суду України від 20.06.2011 року (у провадженні №5-8кс11).

З огляду на викладене, з метою дотримання загальних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України,колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційних вимог прокурора, що обумовлює зміну вироку, а також скасування оскаржуваного судового рішення, на підставі п.2 ч.1 ст.284 та ст.417 КПК України, в частині засудження ОСОБА_8 за ч.3 ст.357 КК України, без погіршення становища обвинуваченої. В решті вирок належить залишити без змін.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається. Тому судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись п.2 ч.1 ст.284; ст. 404; ст. 405; п. 2 ч. 1 ст. 407; п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 409; п. 2 ст. 410 ; п. 2 ч.1 ст. 413; ст. 417; ст. 418; ст. 419 та главою 2 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області ОСОБА_7 задоволити.

Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 20 вересня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 змінити.

В частині засудження ОСОБА_8 за ч.3 ст.357 КК України вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 20 вересня 2017 року - скасувати.
На підставі п.2 ч.1 ст.284 та ст.417 КПК України, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.3 ст.357 КК України закрити, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Вважати ОСОБА_8 засудженою:
- за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;
- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, до остаточно покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 2 (місяці).
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку терміном 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою ОСОБА_8 - в той самий строк з дня отримання нею копії судового рішення.
Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3