АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/132/18 Справа № 705/4322/17 Категорія: ст. 539 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

засудженої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 листопада 2017 року про відмову у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про зарахування в строк позбавлення волі відбутого строку обмеження волі відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року),

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 , яка відбуває покарання в Уманській ВК № 129, звернулась до суду з клопотання, в якому просить зарахувати їй в строк позбавлення волі відбутий строк обмеження волі з розрахунку 2 дні обмеження волі за 1 день позбавлення волі за період з 07.11.2011 року по 07.11.2013 року на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 листопада 2017 року в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про зарахування в строк позбавлення волі відбутого строку обмеження волі відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року) відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 листопада 2017 року, засуджена ОСОБА_7 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану увалу та зарахувати в строк позбавлення волі строк обмеження волі з розрахунком 1 день позбавлення волі за 2 дні обмеження волі за період 07.11.2011 року по 07.11.2013 року.

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, пояснення засудженої, яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, дослідивши матеріали клопотання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженої ОСОБА_7 не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 07.11.2011 року ОСОБА_7 була засуджена за ст. 190 ч.2, 4; 69; 28 ч.3- 358 ч.2; 28 ч.3 - 358 ч.3; 70; 75; 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 26.11.2013 року ОСОБА_7 було звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Личаківського районного суду м.Львова від 07.11.2011 року, у зв`язку зі спливом іспитового строку.

Вироком Апеляційного суду Львівської області від 24.09.2014 року вирок від 07.11.2011 року було скасовано в частині засудження ОСОБА_7 та було визнано її винною за ст. 190 ч.4 КК України та засуджено до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що їй належить на праві власності.

Ухвалою ВССУ від 31.03.2015 року вирок апеляційного суду Львівської області від 24.09.2014 р. було змінено та ОСОБА_7 вважається засудженою за ст. 190 ч.2, ст. 28 ч.3, ст. 358 ч.3 КК України.

В даний час засуджена відбуває покарання в Уманській ВК № 129 Черкаської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України , застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Тобто, навіть строк перебування під вартою після набрання вироком законної сили до прибуття в установу виконання покарання не є строком попереднього ув`язнення і не може бути до нього включений згідно ч. 5 ст. 72 КК України.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 ( у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 5, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11,13, частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно положень частини 6 статті 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Зокрема, у строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Даних положень наведеного вище кримінального процесуального закону місцевий суд дотримався повністю, оскільки з судових матеріалів не вбачається, що апелянт перебувала під вартою до набрання щодо неї вироку законної сили, а виконання нею обов`язків згідно ст.76 КК України при виконанні нею вироку місцевого суду не є підставою для зарахування відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України.

Таким чином, місцевий суд приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про зарахування в строк позбавлення волі відбутого строку обмеження волі, прийшов до вірного висновку, а тому доводи апелянта про те, що оскаржуване судове рішення є незаконним та потребує негайного скасування є помилковими, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 листопада 2017 року про відмову у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про зарахування в строк позбавлення волі відбутого строку обмеження волі відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року) залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :