УХВАЛА
Іменем України
09 жовтня 2017 року м.Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю слідчого - ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
Клопотання обґрунтоване тим, що рішенням Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області № 3006 від 05.06.2015 ОСОБА_4 , надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель рекреаційного призначення площею 0,1000 га, для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 вважає, що арешт підлягає скасуванню з наступних підстав.
Висновком Відділу Держгеокадастру у м. Білгород-Дністровському Одеської області № 210/41-16 від 24.05.2016 погоджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 , у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва загальною площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 . При погодженні проекту землеустрою органом Держгеокадастру не було встановлено порушень чинного земельного законодавства, зокрема, порушень ст. 62 Земельного кодексу України, згідно якої у межах пляжної зони прибережних захисних смуг забороняється будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних.
Враховуючи вказане ОСОБА_4 вважає, що будь-якої обґрунтованої необхідності для подальшого перебування земельної ділянки під арештом, немає.
Заявник ОСОБА_4 до судового засідання, по розгляду вказаного клопотання не з`явилася, проте в своєму клопотання просила її клопотання розглянути без її участі. В зв`язку з чим, суд з урахуванням думки слідчого, ухвалив розглятути клопотання за її відсутності.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку слідчого, який залишив на розсуд суду питання щодо скасування арешту з вказаної земельної ділянки, слідчий суддя, надходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як вбачається з ухвали від 30 травня 2017 року, накладаючи арешт на вказане майно, слідчий суддя виходив з того, що вказана земельна ділянка відповідає критеріям ст. 98 КПК України, а саме є доказом злочину.
Виходячи з ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.
Однак, на даній стадії кримінального провадження будь-яких чітких даних про те, для проведення яких саме слідчих дій у кримінальному провадженні, необхідний арешту вказаної земельної ділянки, стороною обвинувачення в судовому засіданні не наведено.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно ст. 170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Вказана земельна ділянка, не відповідає критеріям, визначним ст. 98 КПК України, оскільки будь-яких переконливих та допустимих доказів причетності ОСОБА_4 до протиправної діяльності, передбаченої ч. 2 ст. 361 та ч. 1 ст. 366 КК України, органом досудового розслідування суду не надано, також органом досудового розслідування не доведено, що вказана земельна ділянка, є предметом кримінального правопорушення чи містять на собі сліди кримінального правопорушення, що розслідується.
Вказана земельна ділянка не перебуває у власності підозрюваного або обвинуваченого, що виключає можливість накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, також вказана земельна ділянка не перебуває у власності підозрюваного або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягає спеціальній конфіскації, що виключає застосування такої підстави для накладення арешту, як забезпечення спеціальної конфіскації. Відсутність в провадженні цивільних позовів виключає арешт майна з метою забезпечення відшкодування шкоди.
Слідчий суддя в даному випадку враховує процесуальну позицію слідчого, вимоги ч. 3 ст. 132, ч. 1 ст. 173 КПК України, та виходить з принципу змагальності, відповідно до якого кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, а відтак приходить до висновку про доцільність задоволення даного клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-174, 309, 372, 392 КПК України, -

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: