Провадження №11-сс/772/659/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
слідчого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці матеріали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2017 року, якою відносно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниці, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, учня 3-го курсу Вінницького вищого професійного училища сфери послуг, раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,
В С Т А Н О В И В:
З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2017 року задоволено клопотання старшого слідчого Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 та у відношенні ОСОБА_9 , підозрюваного за ч.3 ст.187 КК України застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 12 години 40 хвилин 04 січня 2018 року.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя вказав, що прокурором під час розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри а також наявність ризиків, передбачених п.п.1-4 ч.1 ст.177 КПК України.
Згідно матеріалів кримінального провадження №0005180, внесеного в ЄРДР 05.11.2017 року ОСОБА_9 оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та як зазначено в повідомленні про підозру в розбої, поєднаному з проникненням в житло.
В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді Вінницького міського суду від 08 листопада 2017 року у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотними порушеннями кримінального процесуального закону та одночасно просить застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі. Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду клопотання слідчим суддею не було взято до уваги, що в клопотанні не наведені ризики та докази на їх підтвердження, не повністю з`ясовано дані про особу підозрюваного, його соціальні зв`язки, відношення до вчиненого, не обґрунтовано неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Підозрюваний ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі, окрім підстав, наведених захисником, зазначив про неврахування слідчим суддею незаконності затримання та порушення права на захист під час оголошення підозри, внаслідок чого вважає підозру необґрунтованою.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_9 та просив задовольнити в повному об`ємі з підстав, викладених в них.
Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційних скарг підозрюваного та захисника вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою. При цьому пояснила, що затримання ОСОБА_9 в порядку ст.208 КПК України відбулось внаслідок повідомлення потерпілих про вчинення злочину саме підозрюваним. Стосовно оголошеної підозри зазначила, що вона не є кінцевою та в ході здійснення досудового розслідування буде винесена уточнена підозра.
Слідчий ОСОБА_8 з приводу підстав затримання та оголошення підозри пояснив, що вказані слідчі дії здійснювались іншим слідчим.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника та підозрюваного підлягають до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.194 КПК України вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має встановити наявність достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості висунутої підозри. Такі вимоги випливають з положень ст.20 КПК України в частині забезпечення права на захист та більш детально імплементовані в п.1 ч.3 ст.42 КПК України в частині права особи знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють.
При цьому також слід неухильно дотримуватись вимог ст.12 КПК України з метою забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, в тому числі перевіряючи підстави та законність затримання.
Зазначені вимоги закону слідчим суддею не дотримані.
Так, відповідно до доданого до клопотання про застосування запобіжного заходу протоколу затримання особи від 06.11.2017 року (а.с.9-10), підставою затримання ОСОБА_9 є обставина, викладена п.1 ч.1 ст.208 КПК України, а саме, що останній був затриманий під час вчинення злочину. Проте такі висновки не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки злочин було вчинено 05.11.2017 року біля 14.00 години, а підозрюваний затриманий 06.11.2017 року о 13.20 годині відповідно до цього ж протоколу.
З огляду на наведене законність затримання особи є сумнівною.
Стосовно обґрунтованості підозри суд зазначає, що, як слідує з повідомлення про підозру від 06.11.2017 року (а.с.11-12), ОСОБА_9 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та як зазначено в повідомленні про підозру в розбої, поєднаному з проникненням в житло. При цьому в оголошеній підозрі слідчим не зазначено форму вчинення злочину (з застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу чи з погрозою застосування такого насильства), а також не зазначено інших кваліфікуючих ознак з огляду на викладені в повідомленні про підозру обставини. Таке повідомлення, на думку суду, порушує право особи на захист від висунутого обвинувачення.
Проте суд погоджується з твердженням прокурора в тій частині, що зазначене порушення права особи може бути усунуте шляхом оголошення нової (уточненої) підозри.
Стосовно доводів апеляційних скарг підозрюваного та захисника про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Як вбачається з клопотання слідчого та матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.3 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким.
Проте висновки слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є переконливими.
Як вбачається з клопотання слідчого та ухвали слідчого судді, необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного мотивована тяжкістю кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_9 , а також можливістю ухилятись від слідства та суду, незаконно вливати на свідків та потерпілих, знищити, сховати або спотворити річ, яка має значення для встановлення обставин правопорушення, перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню.
Проте з такими висновками погодитись неможливо. З положень ст.184 КПК України випливає, що клопотання про застосування запобіжного заходу повинно містити посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
З клопотання слідчого та ухвали слідчого судді вбачається, що метою застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на свідків, потерпілих, перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню, проте не наведені доводи на підтвердження існування даних ризиків, посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Однак враховуючи, що речовий доказ (ніж), який імовірно був знаряддям вчинення злочину, на даний момент не відшуканий, на думку суду доводить ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України.
Таким чином розглядаючи клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя дійшов неправильного висновку про наявність сукупності ризиків, які б свідчили про намагання ОСОБА_9 ухилятись від слідства та незаконно впливати на свідків, потерпілих, перешкоджати провадженню іншим чином, оскільки такі дані в клопотанні не наведені взагалі, а зазначено лише припущення слідчого про те, що перебуваючи на волі він може вчинити вищенаведені дії.
Тому висновки слідчого судді суперечать також положенням Європейської конвенції з прав людини. Зокрема, у справі «Бойченко проти Молдови» (Boicenco v Moldova), 41088/05 від 11 липня 2006 року щодо обов`язковості наведення конкретних мотивів Європейський Суд констатував порушення п.3 статті 5 Конвенції вказавши, що суди, ухвалюючи рішення про тримання заявника під вартою, посилалися на відповідну норму закону, не вказуючи підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, ніби заявник може перешкоджати провадженню у справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини.
Твердження ж слідчого судді про тяжкість вчиненого злочину не є достатніми для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість продовження тримання заявниці під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Крім цього слід було врахувати, що ОСОБА_9 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем навчання (навчається к Вінницькому вищому професійному училищі сфери послуг), має постійне місце проживання, перебуває на утриманні батьків, що свідчить про наявність стійких соціальних зв`язків підозрюваного.
З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що під час розгляду клопотання слідчий суддя дав невірну оцінку наявним у справі обставинам, через що дійшов хибного висновку про необхідність застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а з урахуванням сукупності даних про особу підозрюваного, його соціальних зв`язків та наявності місця навчання, адекватним запобіжним заходом, який зможе забезпечити виконання процесуальних рішень та забезпечить належну поведінку ОСОБА_9 на думку суду може бути домашній арешт з забороною залишати приміщення в певний час. Також суд з метою забезпечення належного виконання обраного запобіжного заходу суд вважає за необхідне застосувати положення ч.5 ст.194 КПК України, поклавши на ОСОБА_9 певні обов`язки.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України скасувати через істотні порушення кримінального процесуального закону, невідповідність висновків фактичним обставина кримінального провадження.
Клопотання старшого слідчого Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 , з забороною залишати місце проживання з 20 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступної доби.
Відповідно до п.п.2-4 ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки:
-не відлучатися з міста Вінниці без дозволу слідчого, прокурора, суду;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання чи навчання;
-утримуватися від спілкування з підозрюваним ОСОБА_10 та потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Судді:
Згідно з оригіналом: