АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 03 жовтня 2017 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Служби безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року,

за участі: прокурора власник майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_8 , погодженого з прокурором, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням ОСОБА_5 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000031, а саме на готівкові грошові кошти у сумі 50 300 Євро та 12 100 доларів США, які були виявлені та тимчасово вилучені під час проведення обшуку у будинку за місцем проживання ОСОБА_9 , розташованому за адресою - АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначив, що стороною обвинувачення не наведені правові підстави застосування ініційованого нею заходу забезпечення кримінального провадження, що в силу ч. 2 ст. 173 КПК України є підставою для відмови у задоволенні клопотання.
Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого.
Прокурор вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою і підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення виходячи із наступного.
Крім того, зазначає, що санкції ч. 5 ст. 191 та ч. 3 ст. 209 КК України, досудове розслідування кримінальних правопорушень за якими здійснюється у даному кримінальному провадженні, передбачають покарання, крім іншого, у вигляді конфіскації майна, що на ряду з визнанням слідчим у кримінальному провадженні вище вказаних грошових коштів речовими доказами, у відповідності до норм ст. 170 КПК України, є підставою їх арешту, з метою збереження речових доказів та забезпечення можливої конфіскації майна.
Разом з тим, у тому числі в порушення норм ст. 172 КПК України, відповідно до яких, крім іншого, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, лише11 вересня 2017 року ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання слідчого у кримінальному провадженні про накладення арешту на вказане тимчасово вилучене майно.

За таких обставин, на думку прокурора судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив про її задоволення, доводи власника майна щодо необхідності залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 30 січня 2015 року внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що упродовж 2010-2014 років службові особи Дирекції з управління діяльністю Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України (далі КНПФ НБУ), зловживаючи своїм службовим становищем, діючи за попередньою змовою зі службовими особами ПАТ «Фондова біржа «Перспектива», достовірно знаючи про неліквідність цінних паперів підконтрольних їм ТОВ «Ековіте», ТОВ «МікМега», ТОВ «Тріумф», ТОВ «Сонет», ТОВ «Електрохімпром», ТОВ «Ріал Істейт Бізнес Груп» та неможливість виконання вказаними товариствами своїх зобов`язань перед КНПФ НБУ, придбали неліквідні облігації останніх. Внаслідок цього здійснили розтрату ввірених їм грошових коштів КНПФ НБУ на загальну суму понад 320 млн. грн., що є особливо великим розміром.

Крім цього, директор Дирекції з управління діяльністю КНПФ НБУ ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою зі службовими особами ТОВ «Ріал Істейт Бізнес Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Алянс-Інвест», колишнім директором КНПФ НБУ ОСОБА_9 , генеральним директором Української асоціації інвестиційного бізнесу України ОСОБА_11 , ФОП ОСОБА_12 , а також ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , вчинили привласнення грошових коштів Фонду шляхом здійснення кредитних операцій з грошовими коштами під виглядом придбання об`єктів нерухомості за завищеними цінами з подальшою їх передачею в оренду підконтрольним суб`єктам господарювання.

Під час обшуку домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_15 , виявлені та вилучені грошові кошти у сумі 50 300 (п`ятдесят тисяч триста) євро та 12 100 (дванадцять тисяч сто) доларів США.

У зв`язку з цим, постановою слідчого від 06 вересня 2017 вказані грошові кошти, визнані речовими доказами.

07 вересня 2017 року старший слідчий в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 , за погодженням прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням ОСОБА_5 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти загальною сумою 50 300 Євро та 12 100 доларів США, які були виявлені та тимчасово вилучені під час проведення обшуку у будинку за місцем проживання ОСОБА_9 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року у задоволені зазначеного клопотання слідчого відмовлено.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається лише з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1 - 4 ч.1 ст. 96-2 КК України.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону в цілому дотримався.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є, зокрема, і речові докази.

Згідно зі ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально - протиправним шляхом.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на грошові кошти у сумі 50 300 Євро та 12 100 доларів США, які були виявлені та тимчасово вилучені під час проведення обшуку у будинку за місцем проживання ОСОБА_9 , слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого, власників майна та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що стороною обвинувачення не наведені правові підстави застосування ініційованого нею заходу забезпечення кримінального провадження, що в силу ч. 2 ст. 173 КПК України є підставою для відмови у задоволенні клопотання.
Крім того, колегія суддів погоджується і з тим, що у вказаному кримінальному провадженні здійснюється розслідування за фактом привласнення майна шляхом зловживання службовим становищем, однак підозра за ч. 5 ст. 191 КК України ОСОБА_9 стороною обвинувачення не оголошувалась, що унеможливлює накладення арешту на майно останнього для виконання наведеної слідчим мети.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням прокурора, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 173 КПК України, для відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту на вказане майно, оскільки, як встановила колегія суддів, особа яка подала вищевказане клопотання, не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання старшого слідчого ОСОБА_8 про накладення арешту на вищевказане тимчасово вилучене майно.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора з приводу порушення слідчим суддею строків розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно, то колегія суддів вважає їх надуманими, оскільки як вбачається з матеріалів провадження, слідчим суддею розглянуто відповідне клопотання не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, відмовляючи в задоволені вищевказаного клопотання діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, а тому доводи прокурора стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги, колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Служби безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_8 , погодженого з прокурором, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме на готівкові грошові кошти у сумі 50 300 Євро та 12 100 доларів США, які були виявлені та тимчасово вилучені під час проведення обшуку у будинку за місцем проживання ОСОБА_9 , розташованому за адресою - АДРЕСА_3 , -залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Служби безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/4808/2017 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_16