Справа № 305/2041/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

29.01.2018 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/777/117/2018 за апеляційною скаргою обвинуваченої на вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 15.09.2017.
Цим вироком ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка і мешканка АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодружена, що має двох малолітніх дітей, не працююча, не судима, засуджена за ч.1 ст. 190 КК України до штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.; за ч.2 ст. 190 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.; за ч.1 ст. 358 КК України до штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.; за ч.3 ст. 358 КК України на 1 (один рік позбавлення волі; за ч.4 ст. 358 КК України до штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн..
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим остаточно до відбуття ОСОБА_5 визначено покарання у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу пробації, повідомляти орган пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися до органу пробації для реєстрації.
На підставі п. «в» ч.1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_5 звільнено від відбування цього покарання.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 13 064 грн. 60 коп. у дохід держави.
ОСОБА_5 визнана винною у тому, що з корисливих мотивів, з метою незаконного отримання державної соціальної допомоги, внесла неправдиві відомості про перебування обох її дітей 20.01.2011 і ІНФОРМАЦІЯ_2 на її повному утриманні до заяв від 02.03.2016 і від 28.07.2016 про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій і пільг; приховала, не повідомивши в деклараціях від 02.03.2016 та 27.07.2016 про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням всіх видів соціальної допомоги те, що вона з січня 2016 року проживає, веде господарство та виховує дітей спільно з їх батьком ОСОБА_9 ; у приміщенні управління соціального захисту населення Рахівської районної державної адміністрації (далі управління) по вул. Вербник, 2 в м. Рахів надала працівникам управління завідомо підроблені документи, в тому числі 02.03.2016: заяву від 02.03.2016 про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій і пільг, довідку № 385 від 01.03.2016 про склад сім`ї, декларацію від 02.03.2016 «Про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням всіх видів соціальної допомоги»; 28.07.2016: заяву від 28.07.2016 про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій і пільг, довідку № 1480 від 27.07.2016 про склад сім`ї, декларацію від 28.07.2016 «Про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням всіх видів соціальної допомоги», і у такий спосіб шляхом обману незаконно отримала державну соціальну допомогу одиноким матерям: за період з січня по червень 2016 року в сумі 8 650 (вісім тисяч шістсот п`ятдесят) грн.. 44 коп. та за період з липня по жовтень 2016 року - в сумі 4 414 (чотири тисячі чотириста чотирнадцять) грн. 16 коп..
Обвинувачена в апеляційній скарзі вказує, що під час судового розгляду суд порушив її право на захист: розглянув кримінальне провадження за відсутності захисника, з яким нею 21.12.2016 було укладено угоду про правову допомогу, не допитав свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , схилив її до визнання вини, хоча з моменту оголошення їй про підозру вона вини не визнавала, спростив порядок розгляду, але не роз`яснив їй, що в такому випадку вона буде позбавлена права оскаржити вказані у вироку фактичні обставини та рішення в частині цивільного позову апеляційним порядком, запропонував написати заяву про застосування щодо неї Закону України «Про амністію в 2016 році» і не роз`яснив їй, що застосування амністії не є обставиною, яка її реабілітує. Зазначає, що окрім цього суд не навів у вироку показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які її виправдовують, оскільки підтверджують, що батько її дітей ОСОБА_9 протягом часу, вказаного в обвинувальному акті, з нею не проживав, спільного господарства з нею не вів і вихованням дітей не займався. Просить вирок скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст вироку і доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої і захисника на підтримання апеляційних вимог, промову прокурора, яка погодилась з доводами апеляційної скарги і просила скасувати вирок і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції; провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченої, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін і вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Частинами першою та другою статті 349 КПК України передбачено, що після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, про порядок їх дослідження і визначає обсяг доказів, які будуть досліджуватися та порядок їх дослідження ухвалою суду.
Відповідно до положень частини 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Журнал судового засідання, носій інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії, не містять даних про обсяг доказів, які суд визнав необхідним дослідити, порядок їх дослідження та про обсяг досліджених судом доказів. Разом з тим допит обвинуваченої суд першої інстанції провів неповно, що перешкодило йому з`ясувати, чи правильно розуміє вона зміст обвинувачення, фактичні обставини, які не оспорює, переконатися у добровільності позиції обвинуваченої щодо їх визнання чи невизнання.
Частиною третьою статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, отримати їх роз`яснення, правову допомогу захисника, в тому числі за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату. Згідно з частиною четвертою цієї статті обвинувачений має право брати участь під час судового розгляду у допиті свідків, висловлювати в судовому засіданні свою думку щодо клопотань інших учасників судового провадження, виступати в судових дебатах.
Відповідно до ч.4 ст. 46 КПК України захисник, з моменту підтвердження своїх процесуальних повноважень, користується процесуальними правами обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо обвинуваченим і не може бути доручена захиснику.
Правило частини другої статті 54 КПК України обумовлює можливість відмови обвинуваченого від захисника обов`язковою присутністю захисника, попереднім наданням можливості для їх конфіденційного спілкування та обов`язковим фіксуванням цієї процесуальної дії.
Апеляційним судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_5 за рівнем своїх правових знань можливості самостійно захищати свої права і законні інтереси в даному кримінальному провадженні не має, на попередніх стадіях провадження про свої права повідомлена належним чином не була і правової допомоги в обсязі, необхідному для ефективного захисту своїх прав та законних інтересів, не отримала. Досудове розслідування, і, в переважній частині, провадження в суді першої інстанції, в тому числі підготовче судове засідання, проведені без участі захисника.
Після набуття адвокатом ОСОБА_7 повноважень захисника в даному кримінальному провадженні 21.12.2016 (а.п.49-52), його участі в судових засіданнях 26.04.2017, 18.05.2017, 15.06.2017, 19.07.2017, 28.07.2017 (а.п. 54-55, 56-57, 58, 60, 63-64), останні судові засідання 14.09.2017 та 15.09.2017, під час яких суд дослідив документи, розглянув клопотання присутніх учасників кримінального провадження, провів судові дебати і заслухав останнє слово обвинуваченої (а.п. 98-99, 100), відбулись без участі захисника, за відсутності в розпорядженні суду відомостей про завчасне його повідомлення про час і місце продовження судового розгляду та причину його неприбуття.
Ці дані узгоджуються з доводами апеляційної скарги і складають підставу для висновку, що задоволена судом заява обвинуваченої від 14.09.2017 про застосування щодо неї акту амністії та розгляд справи без участі захисника була вимушеною.
Відповідно до ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.
Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 37, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу, тобто якщо йдеться про повноваження службових осіб органів прокуратури вищого рівня, або якщо прокурор, який здійснює повноваження прокурора у відповідному кримінальному провадженні, не може їх здійснювати з поважної причини, що унеможливлює його участь у кримінальному провадженні.
Частиною 1 статті 36 КПК України встановлено правило, згідно з яким втручання у процесуальну діяльність прокурора осіб, які не мають на те законних повноважень, забороняється.
Пунктом 3 частини 2 статті 412 КПК України передбачено, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою. В даному випадку участь прокурора у судовому провадженні є обов`язковою. Отже судовий розгляд цього кримінального провадження без участі визначеного в установленому законом порядку прокурора є неможливим.
Постановою від 12.07 2017 керівник органу прокуратури перший заступник керівника Тячівської місцевої прокуратури вніс зміни до групи прокурорів процесуальних керівників досудового розслідування та включив до її складу прокурорів Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .. Між тим у двох останніх судових засіданнях 14.09.2017 і 15.09.2017 брав участь прокурор ОСОБА_16 , який раніше участі у цьому кримінальному провадженні не брав і процесуальних повноважень якого, зокрема на виконання обов`язків, необхідних для виконання функції підтримання державного обвинувачення або відмови від нього, суд не перевірив.
Такі порушення кримінального процесуального закону могли вплинути на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, привели до передчасного висновку про винуватість ОСОБА_5 в учиненні кримінального правопорушення і тому, відповідно до вимог ст. ст. 411, 412 КПК України, утворюють підставу для скасування вироку судом апеляційної інстанції.
При новому розгляді кримінального провадження ці порушення закону слід усунути, забезпечити додержання процесуальних прав обвинуваченої в повному обсязі, перевірити доводи сторони захисту і ухвалити судове рішення, яке відповідало б вимогам ч.1 ст. 370 КПК України.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не застосовувався, клопотань про його застосування Апеляційному суду не подано.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу задовольнити.
Вирок Рахівського районного суду від 15.09.2017 щодо ОСОБА_5 скасувати.
Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 у Рахівському районному суді зі стадії підготовчого провадження.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: