Справа №127/9572/17
Провадження №1-кп/127/982/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря - ОСОБА_2

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000040 від 23.01.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зарічне Тульчинського району Вінницької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, командир відділення 5 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 2 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , раніше судимого:

- 12.03.2010 року Тульчинським районним судом Вінницької області за ч.1 ст. 164 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 року;

- 18.02.2011 року Тульчинським районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково 11.07.2013 року з невідбутою частиною покарання 1 рік 1 день позбавлення волі;

- 30.01.2015 року Тульчинським районним судом Вінницької області за ч.1 ст. 395 КК України до 1 місяця арешту;

- у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Молодший сержант ОСОБА_4 призваний 04.08.2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації на особливий період до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , де проходив військову службу на посаді командира гармати четвертої обслуги другого гаубичного самохідно-артилерійського взводу п`ятої гаубичної самохідно-артилерійської батареї другого гаубичного самохідно- артилерійського дивізіону з 16.09.2015 року.

17.03.2014 року ОСОБА_5 Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та після його затвердження 17.03.2014 Верховною Радою України цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.

З 25.02.2016 року по 03.03.2016 року після проведення лікування у Військовому медичному клінічному центрі Північного регіону, який дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , молодший сержант ОСОБА_4 був направлений для подальшого лікування до Військового медичного клінічного центру Центрального регіону, який дислокується за адресою: АДРЕСА_4 .

З метою направлення ОСОБА_4 для подальшого лікування був виданий перевідний епікриз з медичної карти стаціонарного хворого № 2492.

03.03.2016 року молодший сержант ОСОБА_4 в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вирішив стати на шлях злочинної діяльності, а саме умисно, без поважних причин, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби не з`явився до Військового медичного клінічного центру Центрального регіону з Військового медичного клінічного центру Північного регіону, а отриманий у зв`язку із цим вільний час проводив на власний розсуд за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи з проходженням військової служби, а саме: виконував домашні гоподарські роботи.

10.01.2017 молодший сержант ОСОБА_4 прибув до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .

Таким чином молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка приймає участь в проведенні Антитерористичної операції, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 03.03.2016, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, не з`явився до Військового медичного клінічного центру Центрального регіону з Військового медичного клінічного центру Північного регіону, а отриманий у зв`язку із цим вільний час проводив на власний розсуд за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи з проходженням військової служби до 10.01.2017.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, суду пояснив, що він дійсно вчинив злочин за обставин, викладених в обвинувальному акті, та пояснив, що він будучи військовослужбовцем проходив військову службу в Донецькій області та в по стану здоров`я приїхав у Вінницю у складі групи, якої був старшим. Групу військових забрали від Залізничного вокзалу, а він сам поїхав додому в Тульчинський район, де перебував та проводив час на власний розсуд, а саме займався господарськими справами. У військову частину повернувся добровільно.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним досліджувати фактичні обставини справи, які ніким не оспорюються і проти цього не заперечують учасники процесу. З`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, на підставі допиту обвинуваченого, рапорту про виявлення кримінального правопорушення від 12.04.2017 року ( т.1 а.с. 27), суд приходить до висновку про винність обвинуваченого у вчиненні злочину.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.

При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Зокрема, судом враховано особу ОСОБА_4 який являється особою раніше судимою (т.1 а.с.40-41), на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (т.1 а.с.43, 49-50), перебуває на обліку у лікаря-нарколога ( т.1 а.с. 49-50), за місцем проходженням служби характеризується позитивно (т.1 а.с.37), є учасником бойових дій ( т.1 а.с. 39).
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого ОСОБА_4 його ставлення до вчиненого, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин обтяжуючих покарання обвинуваченого, враховуючи що останній продовжує службу у військовій частині НОМЕР_1 , суд вважає, що покаранням необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів в майбутньому слід призначити у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України.

Разом з тим, обвинуваченим ОСОБА_4 було заявлене клопотання, згідно якого він просив звільнити його від відбування кримінального покарання на підставі ст. 2 Закону України Про амністію у 2016 році, оскільки він є учасником бойових дій. Зважаючи на ту обставину, що ОСОБА_4 просить застосувати до нього Закон України Про амністію у 2016 році, суд вважає за можливе задовольнити його заяву та звільнити його від відбування призначеного за цим вироком кримінального покарання у зв`язку із застосуванням акту амністії.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 66-67 КК України, ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст. ст. 349 ч. 3, 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 2 Закону України Про амністію у 2016 році від 22.12.2016 року.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: