Ухвала
іменем україни
05 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 30 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2017 року щодо ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001225,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 30 грудня 2016 року

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженку м. Українка Обухівського району Київської області,
громадянку України,
яка мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 ,
раніше неодноразово судиму,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 71 КК ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 , судові рішення щодо якого не оскаржуються.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2017 року зазначений вирок місцевого суду залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_5 визнана винною та засуджена за те, що вчинила відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Злочин вчинено за таких обставин.
10 грудня 2015 року, приблизно о 00.20 год., ОСОБА_6 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, повторно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 , яка теж перебувала в стані алкогольного сп`яніння, маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, в ході сварки, яка виникла між засудженими та потерпілим ОСОБА_7 , ОСОБА_6 наніс ОСОБА_7 два удари кулаками в область обличчя та тулуба, від яких останній впав на підлогу, а потім завдав ножем два удари в ліву гомілку, чим заподіяв потерпілому легких тілесних ушкоджень. При цьому ОСОБА_5 відкрито викрала грошові кошти та речі у ОСОБА_7 , чим спричинили останньому матеріальну шкоду на суму 277 грн 26 коп.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування вироку й ухвали та закриття кримінального провадження, у зв`язку з тим, що не встановлені, на його думку, достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. В обґрунтування вимог стверджує, що судові рішення щодо ОСОБА_5 ґрунтуються на неналежних та недопустимих доказах. Поза увагою апеляційного суду залишилося те, що судом першої інстанції безпідставно не визнано недопустимими доказами протоколи слідчого експерименту за участі ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_7 , а також протокол огляду місця події від 10 грудня 2015 року, які, на думку захисника, проведені з порушенням норм КПК України.
Перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Фактичні обставини справи були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають.
Свій висновок щодо доведеності вини та правильності кваліфікації дій засудженої за ч. 2 ст. 186 КК України суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до ст. 94 КПК України, та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_5 . Вирок відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Такий висновок узгоджується з наведеними у вироку показаннями: потерпілого ОСОБА_7 про те, що саме ОСОБА_5 , після застосування до нього фізичної сили ОСОБА_6 , викрала з його кишені банківські картки та інші речі; свідка ОСОБА_8 , який підтвердив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 передали йому банківські картки з пін-кодами з метою перевірки на їх рахунках коштів; з даними протоколу прийняття заяви від потерпілого про вчинене щодо нього кримінальне правопорушення від 10 грудня 2015 року; протоколу огляду місця події від 10 грудня 2015 року, з якого вбачається, що саме речі, які належать ОСОБА_7 , були виявлені при огляді ОСОБА_6 ; протоколів проведення слідчого експерименту від 10 грудня 2015 року за участі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 , з яких вбачається, що відкрите викрадення майна з кишені потерпілого відбулося засудженими після застосування до нього фізичного насильства; висновком експерта №180 від 12 грудня 2015 року, про спричинення ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень.
Суд належним чином дослідив ці та інші докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також не спростовані у касаційній скарзі. Тому, суд правильно обґрунтував ними обвинувачення засудженій та правильно, визнавши їївинуватою, кваліфікував дії за зазначеним у вироку законом про кримінальну відповідальність. При цьому, суд обґрунтовано, з наведенням належних мотивів, правильно відхилив доводи сторони захисту щодо непричетності засудженої до вчинення цього злочину, недопустимості та неналежності доказів, а також спростував доводи щодо невизнання вини ОСОБА_5 .
Апеляційний суд, за апеляційними скаргами засудженої ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_4 , переглянув вирок суду першої інстанції та з наведенням ґрунтовних мотивів визнав їх доводи безпідставними. Свій висновок щодо доведеності вини та правильності кваліфікації дій засудженої за ч. 2 ст. 186 КК України апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. При цьому суд апеляційної інстанції правильно відхилив доводи захисника про недопустимість як доказів протоколів слідчого експерименту та огляду місця події, навівши у своєму рішенні належне обґрунтування положень кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. З таким висновком суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів, а тому доводи захисника з посиланням, в тому числі, і на рішення Європейського суду з прав людини, є безпідставними.

З урахуванням викладеного підстав вважати ОСОБА_5 необґрунтовано засудженою за ч. 2 ст. 186 КК України, на чому захисник наголошує в касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Покарання ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог статей 50, 65, 71 КК України, воно є необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження вчинення нею нових злочинів.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає, то у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 30 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2017 року щодо ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ________________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3