Справа № 216/467/18
Провадження № 1-кп/216/418/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.03.2018 м. Кривий Ріг

Дніпропетровської області Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000007 відносно:
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не судимого, не одруженого, неповнолітніх дітей або інших осіб на утриманні не має, має статус ветерана війни - учасника бойових дій, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , на посаді командира відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного забезпечення групи матеріального забезпечення, у військовому званні старшина, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,-
учасники кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:

30.01.2017 року ОСОБА_3 на добровільній основі уклав контракт на три роки про проходження військової служби у Збройних Силах України, яку згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №112 від 03.04.2017 року (по стройовій частині) став проходити у цій військовій частині ( НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на посаді сержанта з матеріального забезпечення 1 танкової роти 1 танкової роти НОМЕР_3 танкового батальйону, а з 07.12.2017 року на посаді командира відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного забезпечення групи матеріального забезпечення у військовому званні старшина.
Згідно ст.24 ч.1 п.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року з 30.01.2017 року ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст.ст.6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999року, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, та умов укладеного контракту, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

На початку жовтня 2017 року ОСОБА_3 , діючи в умовах особливого періоду,з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також ст.216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, самовільно залишити військову частину НОМЕР_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_3 , 05.10.2017 року біля 11год. 00хв. самовільно без дозволу командування залишив військову частину НОМЕР_1 і направився до місця проживання своєї матері за адресою:АДРЕСА_3 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у вказану військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
30.10.2017 року біля 10 год. 00 хв, тобто більше ніж через десять діб, але не більше місяця, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_3 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини НОМЕР_4 і заявив про себе.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав повністю, розкаявся та суду пояснив, що на добровільній основі уклав контракт на три роки про проходження військової служби у Збройних Силах України, на початку жовтня 2017 року він самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , згодом зрозумівши хибність свого вчинку вкінці жовтня 2017 року з`явився до військової частини і заявив про себе.
Прокурор в судовому засіданні просив суд при призначенні покарання ОСОБА_3 застосувати ст. 69 КК України та призначити остаточне покарання у вигляді 2 місяців арешту на гауптвахті.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, не з`явився вчасно на службу без поважних причин, діючи в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, чим вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 407 ч. 4 КК України.
Суд, призначаючи покарання обвинуваченому, враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, у вчиненому правопорушенні розкаюється, безперечно визнає свою вину, згідно досудової доповіді на ОСОБА_3 наданої органом пробації 23.03.2018 року, останні вважають за можливе звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням та покладення на правопорушника обов`язків.
Обставинами, що пом`якшують покарання згідно вимог ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та визнання своєї вини обвинуваченим, сприяття органам досудового слідства у розкритті злочину.

Обставин, що відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що сукупність обставин що пом`якшують покарання істотно знижують суспільну ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також з урахуванням особи винного, необхідно призначити підсудному ОСОБА_3 більш м`яке покарання, не вказане в санкції ст. 407 ч. 4 КК України, застосувавши ст. 69 КК України.

Керуючись ст. ст. 369 - 371, 373 - 376 КПК України; суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України та призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 2 (два) місяця арешту.

Відбуття арешту здійснювати на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_4 .

Термін арешту рахувати з моменту затримання засудженого.

Запобіжний захід особисте зобв`язання, залишити до набрання вироком законної сили.

Матеріали кримінального провадження № 0000007 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням при обвинувальному акті № 216/467/18-к (1-кп/216/418/18).

Вирок може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.
Головуючий суддя ОСОБА_1