Справа № 761/3775/17
Провадження № 1-кп/761/902/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2017 року м. Київ Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залу суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 120 161 001 000 166 11 за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

у с т а н о в и в :
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням гр. ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_5 за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.

До обвинуваченого ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під ватрою, строк дії ухвали про тримання під вартою закінчується 15.05.2017.

Прокурор просив відкласти судовий розгляд у зв`язку з тим, що до теперішнього часу не узгоджена зміна обвинувачення.

У зв`язку з цим судом відповідно до ч.3 ст.331 КПК України на обговорення учасників поставлене питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

Прокурор вважав за необхідне продовжити дію раніше застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу, оскільки, на переконання державного обвинувача, раніше встановлені ризики не зникли та продовжують існувати. Зокрема, прокурор вказав на ризик переховування обвинуваченого від суду, можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_5 не погодилися з позицією державного обвинувача, просили застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_4 підтримали думку про недоцільність тримання ОСОБА_5 в умовах несвободи.

Суд, заслухавши сторону обвинувачення та сторону захисту, дослідивши наявні матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" продовження тримання під вартою є виправданим за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

У силу ст. 2 КПК завданням кримінального провадження є, з-поміж іншого, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень.

Отже, суспільний інтерес у сфері кримінального судочинства полягає в обов`язку суду забезпечити належний захист прав не лише обвинувачених, а також потерпілих, свідків, усталених суспільних відносин через заохочення правомірної поведінки їх учасників та вжиття передбачених законом запобіжників для унеможливлення або ж мінімізації вчинення протиправних діянь.

Відповідні заходи передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Статтею 177 КПК визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також визначений перелік ризиків, на запобігання яких спрямоване застосування даного виду забезпечення кримінального провадження.

Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало причини, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.
До цих підстав віднесені: наявність ризику, що обвинувачений не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. Russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).
Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. Russia, § 106).
Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Becciev v. Moldova, § 58).
Небезпека того, що обвинувачений буде чинити перешкоди належному проведенню судового процесу, має підкріплюватися фактичними доказами. (Becciev v. Moldova, § 59).
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

На підставі положень ст.178 КПК суд при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку слід вважати дію, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_5 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує значна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, у разі доведення його вини у вчиненні інкримінованого злочину, вчинить дії, спрямовані на ухилення від суду.

На користь зазначеного висновку служить відсутність у обвинуваченого постійного місця мешкання, стабільного легального доходу, міцних соціальних зв`язків.

Суд також не виключає, що обвинувачений в силу вищевказаного може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Додатковим фактором, які у вказаному контекстів враховує суд, є репутація обвинуваченого, який багаторазово судимий за вчинення злочинів корисливого спрямування, тривалий час відбував покарання у місцях позбавлення волі.

Вказаний чинник у сукупністю з висунутим у цьому провадженні обвинуваченням, свідчить про відсутність у обвинуваченого стримуючих факторів та про схильність ОСОБА_5 до протиправної поведінки, що додатково підтверджує ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов переконання про доведеність обставин, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК.

При вирішенні питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу, крім наявності ризиків, суд на підставі наданих сторонами матеріалів зобов`язаний оцінити у сукупності й інші обставини, у т.ч. вагомість наявних доказів вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим тощо.

Зазначене доводить, що встановлені вище обставини є достатніми для продовження щодо ОСОБА_5 дії застосованого до нього запобіжного заходу.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 182, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 по 25 червня 2017 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1