Справа №538/1425/17
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області кримінальне провадження про обвинувачення :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глинськ Роменського район Сумської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, учня ПТУ-32, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

02 вересня 2017 року близько 21 год. 00 хв. знаходячись в с. Білогорілка Лохвицького району Полтавської області, ОСОБА_6 , будучи неповнолітнім, побачив на узбіччі припаркований легковий автомобіль марки «Форд Ескорт», д.н.з. НОМЕР_1 з відчиненими водійськими дверями. Підійшовши до вказаного автомобіля, ОСОБА_6 помітив у його салоні мобільний телефон марки «Prestigio» НОМЕР_2 , який лежав на панелі приборів. Переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, у нього виник умисел на викрадення даного мобільного телефону. Так, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи таємно, умисно, з корисливими метою та мотивом, шляхом вільного доступу, через відчинені водійські двері автомобіля, викрав мобільний телефон марки «Prestigio» Grace Q5 РSР 5506 DUOBLE, який належить ОСОБА_7 , вартість якого згідно висновку про вартість майна РОК «Полтаваексперт» № Л/2712/1 від 28.12.2017 року становить 1 600 грн., одну сім-карту оператора мобільного зв`язку «МТС» та одну сім-карту оператора мобільного зв`язку «Київстар», які знаходилися у викраденому телефоні, загальною вартістю 75 грн., чим завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_7 на загальну суму 1675 грн. та розпорядився викраденим майном за власним розсудом.

В судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину у скоєнні злочину при вищевикладених обставинах визнав повністю, про обставини скоєння злочину дав показання, як указано в мотивувальній частині вироку. ОСОБА_6 пояснив, що 02.09.2017 року він побачив автомобіль із відкритими дверцями, підійшовши до автомобіля побачив, що там спить чоловік і лежить телефон. Після цього він забрав телефон із собою та здав його до ломбарду, за що отримав кошти, які використав на власний розсуд. В ході розслідування справи потерпілому було відшкодовано шкоду в повному обсязі.

Крім визнання своєї вини, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину за вищевикладених обставин підтверджується наступним :

-протоколом огляду від 18.11.2017 року, в ході якого було оглянуто автомобіль «Форд Ескорт», д.н.з. НОМЕР_1 з якого ОСОБА_6 було вчинено крадіжку майна потерпілого ОСОБА_7 ;

-висновком про вартість майна РОК «Полтаваексперт» № Л/2712/1, згідно якого вартість викраденого у ОСОБА_7 телефона становить 1600 грн.;

-товарним чеком від 2.09.2017р., згідно якого вартість сім-карти оператора мобільного зв`язку «МТС» - 50 грн., вартість сім- карти оператора мобільного зв`язку «Київстар» - 25 грн.;

-довідкою ПТ «Ломбард донкредит ТОВ «Інтер-Ріелті» і компанія» від 22.11.2017 року про те, що викрадений ОСОБА_6 мобільний телефон було реалізовано.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_6 в таємному викраденні чужого майна (крадіжці) встановлена і доведена, а його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 185 КК України.

Згідно ст. 66 КК України обставинами справи, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 є щире каяття, оскільки обвинувачений вину визнав та виявив готовність нести покарання, вчинення злочинів неповнолітнім, добровільне відшкодування завданого збитку.

Згідно ст. 67 КК України обставин справи, що обтяжують покарання обвинуваченого суд не вбачає.

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 65, 103 КК України враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного ОСОБА_6 , який вину в скоєному визнав, обставини справи, що пом`якшують покарання, вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі.

В судовому засіданні захисник, законний представник та обвинувачений вважали за можливе та доцільне застосувати відносно ОСОБА_6 примусові заходи виховного характеру згідно ст. 105 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання якщо буде визнано, що внаслідок щирого каяття та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. Згідно ч.ч.2, 3 ст. 105 КК України суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом. До неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Відповідно до п.п.5,7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду справ про застосування примусових заходів виховного характеру», застереження (п. 1 ч. 2 ст. 105 КК ( 2341-14 ), яке є одним із найм`якших заходів виховного характеру, може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його

дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, - та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину. Передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК ( 2341-14 ), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Особами, які заміняють батьків, є, зокрема, усиновителі, опікуни і піклувальники. Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Неприпустимо передавати неповнолітнього під нагляд батька чи матері, які позбавлені батьківських прав, а також батьків чи інших осіб, котрі через свою поведінку не здатні позитивно впливати на нього. Хоча в законі не передбачено обов`язкове отримання згоди батьків або осіб, які їх заміняють, на передачу їм неповнолітнього під нагляд, суд має отримати таку згоду. Строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК ( 2341-14 ), суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Заслухавши думку учасників процесу та беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням конкретних обставин справи і тяжкості кримінального правопорушення, особи неповнолітнього обвинуваченого, умов його життя та виховання, стосунків з батьками, суд прийшов до висновку про доцільність звільнення обвинуваченого від покарання відповідно до ч.1 ст.105 КК України, застосувавши до нього примусові заходи виховного характеру, передбачені п.п. 1,3 ч.2 ст.105 КК України у вигляді застереження та передачі неповнолітнього під нагляд матері.

При цьому суд враховує наступне.

Так, неповнолітній обвинувачений має двох батьків, які відносно нього не позбавлені батьківських прав, ОСОБА_6 має суперечливі характеристики із різних навчальних закладів та за місцем проживання, проживає у багатодітній сім`ї, навчається. В судовому засіданні законний представник мати обвинуваченого ОСОБА_5 надала згоду на передачу неповнолітнього обвинуваченого під її нагляд, пояснила, що має на нього належний виховний вплив та син її слухається. Обвинувачений ОСОБА_6 вищевикладене також підтвердив та прохав суд передати його під нагляд матері.

Суд вважає, що мати обвинуваченого здатна забезпечити позитивний виховний вплив на сина та постійний контроль за його поведінкою.

Також суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_6 вперше вчинив злочин середньої тяжкості, внаслідок щирого каяття та подальшої бездоганної поведінки на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання, оскільки він щиро розкаявся у вчиненому та добровільно відшкодував завдану потерпілому майнову шкоду, внаслідок чого потерпілий до нього не має ніяких претензій, про що надано до суду відповідну письмову заяву потерпілого.

Керуючись ст. 374 КПК України,

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.105 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, застосувавши до нього примусові заходи виховного характеру, передбачені п.п. 1,3 ч.2 ст.105 КК України, у виді застереження та передачі неповнолітнього ОСОБА_6 під нагляд матері ОСОБА_5 строком на 1 (один) рік.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1