Справа № 202/7842/17
Провадження № 1-кс/0202/2161/2017
УХВАЛА
Іменем України
05 грудня 2017 року м. Дніпро
Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі клопотання представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000105, внесеного до Єдиного державного реєстру досудового розслідування 09.08.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Представники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , адвокати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до суду із клопотанням про скасування арешту майна, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2017 року.
В обґрунтування даного клопотання заявники вказують, що в провадженні Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000105 від 09.08.2017 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2017 року накладено арешт на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонено розпоряджатися будь-яким чином вказаним майном, у тому числі, вчиняти дії спрямовані на реєстрацію переходу, припинення речових прав на нього, з метою недопущення відчуження у подальшому.
Заявники вважають, що ухвала слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2017 року необґрунтована та така, що постановлена з порушенням норм КПК України, оскільки слідчий суддя розглянув клопотання прокурора про накладення арешту на нерухоме майно без виклику власників цього майна, а також наклав арешт на майно осіб, які не є підозрюваними у даному кримінальному провадженні.

Тому заявники просили скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2017 року на нерухоме майно, розташоване за адресою: місто Дніпро, вулиця Амур-Гавань, будинок 5-Г, та заборону розпоряджатися будь-яким чином вказаним майном, у тому числі, вчиняти дії спрямовані на реєстрацію переходу, припинення речових прав на нього, з метою недопущення відчуження у подальшому.

В судовому засіданні представники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , адвокати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , підтримали заявлене клопотання та наполягали на його задоволенні

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились, про розгляд клопотання повідомлялися, причини неявки не повідомили.

Дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження № 0000105 від 09.08.2017 року, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Встановлено, що в провадженні Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000105 від 09.08.2017 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
Постановою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області від 09.08.2017 року було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000105 від 09.08.2017 року нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2017 року накладено арешт на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонено розпоряджатися будь-яким чином вказаним майном, у тому числі вчиняти дії спрямовані на реєстрацію переходу, припинення речових прав на нього, з метою недопущення відчуження у подальшому.
За статею 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, котрий застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, що містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18.02.2016 року, котрий набрав чинності 28.02.2016 року, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, котрі були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за котрих жодна особа не була б підданою необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, що отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Частиною 2 статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження «щодо особливих вказівок в ухвалі слідчого судді про арешт майна» слід звернути увагу на положення ст. 174 КПК, яка встановлює порядок скасування арешту майна підозрюваним, обвинуваченим, їх захисником або володільцем майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Зазначені учасники кримінального провадження мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, яке під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Також арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Встановлено, що ухвала слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2017 року про арешт майна ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а саме, будинка АДРЕСА_1 , обґрунтована тим, що дане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000105 та з метою запобігання можливості вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна та введення в оману інших добросовісних набувачів, забезпечення збереження речових доказів, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, а також встановлення всіх обставин скоєного злочину особами, злочинні дії яких направлені на незаконні операції з нерухомістю.

Представниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , адвокатами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не доведена необґрунтованість накладення арешту на указане майно цієї ухвали слідчого судді, тому клопотання про скасування арешту майна задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 171, 174, 369-372, 376 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про скасування арешту майна відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя ОСОБА_1