Дата документу Справа № 332/2748/17
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/507/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №332/2748/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.289 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2018 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 22 листопада 2017 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лисково Горьковської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 22 листопада 2017 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, повернутий прокурору через невідповідність даного акта вимогам ч.2 ст.291 КПК.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, вважає, що обвинувальний акт складений згідно всіх передбачених КПК вимог. Тому апелянт просить ухвалу суду скасувати, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, яка підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги; захисника та потерпілу, які покладались при вирішенні питання на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Районний суд, повертаючи обвинувальний акт прокурору, зазначив, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_9 викладені фактичні обставини не містять відповідну їм правову кваліфікацію. Так, дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.2 ст.289 КК, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно. Проте мопед, у незаконному заволодінні яким обвинувачується ОСОБА_9 , відповідно до примітки до ст.286 КК та ПДР не є транспортним засобом. При цьому викладені в обвинувальному акті обставини вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК, не містять посилання ані на запуск двигуна, ані на буксир, ані на завантаження мопеда на інший транспортний засіб виходячи з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Крім того, відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що він 01.05.2017 року, діючи повторно, проник до житла потерпілої ОСОБА_7 та таємно викрав її майно. Проте вказані дії обвинуваченого за ознакою повторності не кваліфіковані.

Також в розписці обвинуваченого не зазначені кількість аркушів обвинувального акта та реєстру слідчих дій, які були вручені обвинуваченому.

Колегія суддів частково погоджується із такими доводами районного суду виходячи з такого.

Відповідно до примітки до ст.286 КК під транспортними засобами в цій статті та статтях 287, 289 і 290 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби.

Згідно з п.1.10 Правил дорожнього руху мопед це двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Відтак посилання суду на те, що мопед не є транспортним засобом, є хибним. Крім того, в обвинувальному акті зазначено і спосіб незаконного заволодіння транспортним засобом, який узгоджується з положеннями ст.289 КК.

Посилання суду на незазначення в розписці обвинуваченого кількості аркушів обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, які були йому вручені, не свідчить про невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив в ухвалі, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 містить не повний опис встановлених органом досудового розслідування обставин. В обвинувальному акті мають місце протиріччя, які не можуть бути усунені безпосередньо судом під час судового розгляду.

Зокрема в обвинувальному акті зазначено, що 01.05.2017 року ОСОБА_9 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно (і далі по тексту). Проте зазначена в обвинувальному акті кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК не містить такої кваліфікуючої ознаки як повторність.

Такі недоліки обвинувального акта перешкоджають призначенню судового розгляду, а відтак судом прийнято обґрунтоване рішення про повернення даного акта прокурору. Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне змінити ухвалу суду в частині мотивів повернення обвинувального акта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 22 листопада 2017 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_9 змінити в частині мотивів повернення обвинувального акта та вважати, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 повернуто прокурору лише з підстав, зазначених в даній ухвалі апеляційного суду.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4