У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 листопада 2017 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання захисника засудженого ОСОБА_2 ОСОБА_3 про звільнення від відбуття покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році»,-
ВСТАНОВИВ:
Вироком Лефортовського районного суду міста Москви Російської Федерації від 18.02.2013 року ОСОБА_2 засуджено Кримінальним кодексом Російської Федерації та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років і шість місяців. Ухвалою Тячівського районного суду від 30.06.2016 року у справі №307/1622/16-к вищевказаний вирок було проведено у відповідність до законодавства України. Відповідно до ухвали Тячівського районного суду від 30.06.2016 року ОСОБА_2 вважається засудженим за ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України, ч. 1 ст. 14, ч.3 ст. 307КК України та призначено покарання із застосуванням ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років і шість місяців.
21 листопада 2017 року захисник засудженого ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» та звільнення засудженого від відбуття покарання призначеного відповідно до ухвали Тячівського районного суду від 30.06.2016 року. Окрім того, захисник зазначає, що є розпорядження Закарпатської УВП №9 про етапування засудженого до місця виконання покарання за межами Закарпатської області, у зв`язку з чим просив винести ухвалу про тимчасове залишення засудженого в СІЗО м. Ужгорода.
Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку, що таке клопотання підлягає поверненню субєкту звернення з наступних підстав.
Так, згідно ч.1 ст.74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.
Окремі особливості звільнення від покарання або помякшення покарання на підставі Закону України про амністію чи акта про помилування встановлені Законом України від 01 жовтня 1996 року «Про застосування амністії в Україні» та Положенням про порядок здійснення помилування, затвердженого Указом Президента України від 12 квітня 2000 року.
Згідно ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного та додаткового покарань.
Відповідно, в ст. 85 КК України іде мова про звільнення засудженого від покарання на підставі таких документів, як закон України про амністію, та акта про помилування .
Звільнення від покарання може стосуватися тільки засуджених - осіб, визнаних обвинувальним вироком суду винними у вчиненні конкретних злочинів, на яких (осіб і злочини) поширюється закон про амністію, або осіб, яких персонально стосується акт про помилування.
Засуджений може бути звільнений від покарання повністю або частково(наприклад,скорочено строк відбування таких покарань, як позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, виправні роботи,позбавлення волі на певний строк).
Звільнення від покарання може стосуватися як основного, так і додаткового покарання, яке не виконане.
Згідно ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України,Кримінального кодексу України та цього Закону.
Згідно ст. 2 Закону України «Про застосування амністії в Україні» Законом про амністію може бути передбачене: а) повне звільнення зазначених у ньому осіб від кримінальної відповідальності чи від відбування покарання (повна амністія); б) часткове звільнення зазначених у ньому осіб від відбування призначеного судом покарання (часткова амністія).
Закон про амністію не може передбачати заміну одного покарання іншим чи зняття судимості щодо осіб, які звільняються від відбування покарання.
Згідно ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні»питання про погашення чи зняття судимості щодо осіб, до яких застосовано амністію, вирішується відповідно до положень Кримінального кодексу України, виходячи із терміну фактично відбутого винним покарання.
Згідно ч. 2 ст. 43 КПК України засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.
Вироком Лефортовського районного суду міста Москви Російської Федерації від 18.02.2013 року ОСОБА_2 засуджено Кримінальним кодексом Російської Федерації та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років і шість місяців. Ухвалою Тячівського районного суду від 30.06.2016 року у справі №307/1622/16-к вищевказаний вирок було проведено у відповідність до законодавства України. Відповідно до ухвали Тячівського районного суду від 30.06.2016 року ОСОБА_2 вважається засудженим за ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України, ч. 1 ст. 14, ч.3 ст. 307КК України та призначено покарання із застосуванням ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років і шість місяців. Початок строку відбуття покарання рахувати з 22.09.2012 року.
Відповідно до п.3 ч.1 та ч.3 ст.80 Кримінального кодексу України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.
19 квітня 2014 року в законну силу вступив Закон України «Про амністію в 2014 році»,із змінами, внесеними згідно із Законом № 1246VІІ від 06.05.2014 р.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році» виконання цього Закону покладається на суди. При цьому, питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників. Застосування цього Закону здійснюється, у тому числі до засуджених, які перебувають в установах виконання покарань, - заподанням начальника установи, погодженим з відповідною спостережною комісією або службою у справах дітей, або за клопотанням самого засудженого, його захисника чи законного представника, а щодо військовослужбовців, які тримаються в дисциплінарному батальйоні, - за поданням командування дисциплінарного батальйону, військової частини, начальника гарнізону, органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або за клопотанням самого військовослужбовця, його захисника чи законного представника. До подання додаються довідка про заохочення і стягнення, особова справа засудженого та інші документи, необхідні для вирішення питання про застосування амністії.
Стаття 10 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачає, що рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
Статтею 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні»визначено, що рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
Відповідно до ч.2 ст.539 Кримінального процесуального кодексу України вирішення питань виконання вироку, зокрема, питань про звільнення від покарання та (або) його відбування, віднесене до компетенції суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, або ж до суду, який ухвалив вирок.
Згідно зі ст.11 Кримінально-виконавчого кодексу України установами виконання покарань є: арештні доми, кримінально-виконавчі установи, спеціальні виховні установи, слідчі ізолятори у випадках, передбачених цим Кодексом.
Частиною 1 ст.18 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено, що виправні колонії виконують покарання у виді позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі.
Частиною 3 ст.18Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено, що слідчі ізолятори виконують функції виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки стосовно засуджених, які залишені для роботи з господарського обслуговування.
Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України «Про деякі питання застосування амністії у 2014 році» від 26.05.2014 №223-75704-14 з урахуванням останніх законодавчих актів, під час виконання вироку питання застосування закону «Про амністію у 2014 році», враховуючи зміст положень ч.6 ст.9 КПК, має вирішуватися у порядку передбаченому ст.9 закону «Про амністію у 2014 році», місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок (п.2 ч. 2 ст.539 КПК). Таким чином слід ухвалювати судове рішення незалежно від того, у якому порядку здійснювалось судове провадження (судовий розгляд) в порядку КПКчи відповідно до КПК 1960 р.
У період між ухваленням обвинувального вироку та набранням ним законної сили питання застосування закону «Про амністію у 2014 році», враховуючи зміст положень ч.6 ст.9 КПК, має вирішуватися у порядку, передбаченому ст.9 закону «Про амністію у 2014 році», судом, який ухвалив такий вирок (п.4 ч.2 ст.539 КПК). Якщо ж клопотання про застосування амністії подано до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого обвинувачений тимчасово перебуває (наприклад, за місцем знаходження слідчого ізолятора), суд ухвалою повертає клопотання особі, яка його подала, із розясненням права та порядку звернення.
Оскільки на час звернення до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_2 від відбуття покарання призначеного Вироком Лефортовського районного суду міста Москви Російської Федерації від 18.02.2013 року, який ухвалою Тячівського районного суду від 30.06.2016 року у справі №307/1622/16-к було проведено у відповідність до законодавства України, за Ужгородським міськрайонним судом ОСОБА_2 не рахується, клопотання про застосування амністії подано до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого обвинувачений тимчасово перебуває, що вбачається із змісту клопотання поданого захисником, тому дане клопотання захисника засудженого ОСОБА_2 не підлягає розгляду Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, і повинно бути повернуто засудженому для подачі до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.
На підставі викладеного, керуючись ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», ст.ст. 7, 9,537,539 ч.2 п.2 КПК України,суд , -
УХВАЛИВ:
Клопотання захисника засудженого ОСОБА_2 ОСОБА_3 про звільнення від відбуття покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» повернути заявнику та розяснити право на зверненням з таким клопотанням до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом семи днів з дня її отримання.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1