Справа № 202/8279/17
Провадження № 1-кс/0202/2262/2017
УХВАЛА
Іменем України
26 грудня 2017 року м. Дніпро
Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
заявника ОСОБА_3 ,
прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000026, відомості про котре внесені до Єдиного державного реєстру досудового розслідування 09.02.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 звернулася до суду із клопотанням про скасування арешту майна, накладений ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2017 року.
В обґрунтування даного клопотання заявник вказує, що в провадженні СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000026 від 09.02.2017 року, відомості про котре внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2017 року накладено арешт на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного майна, право власності на котре зареєстровано за ОСОБА_3 .
Заявник вважає, що арешт, накладений ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2017 року на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , необґрунтований та недоцільний, оскільки метою застосування арешту майна в даному випадку було саме задля збереження речових доказів, проте матеріали кримінального провадження не містять постанову про визнання зазначеного майна речовим доказом.

Тому заявник просила скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2017 року на нерухоме майно, а саме багатоквартирного житлового будинку літ. Б-4 загальною площею 1504,9 кв. м., житловою площею 587,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 .

В судовому засіданні заявник підтримала заявлене клопотання та наполягала на його задоволенні

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та просив відмовити у повному обсязі.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження № 0000026 від 09.02.2017 року, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Встановлено, що в провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000026 від 09.02.2017 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2017 року накладено арешт, позбавлено право користування та заборонено будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна багатоквартирного житлового будинку літ. Б-4, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на котрий зареєстровано за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 .
За статтею 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, котрий застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, що містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18.02.2016 року, котрий набрав чинності 28.02.2016 року, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, котрі були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за котрих жодна особа не була б підданою необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, що отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Частиною 2 статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з узагальненням судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особами, обвинувальний акт щодо яких передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями, підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
В даному випадку жодній особі у вказаному кримінальному провадженні не пред`явлено підозри та розмір, завданих кримінальним правопорушенням, збитків належним чином не визначено.
Відповідно до узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження «щодо особливих вказівок в ухвалі слідчого судді про арешт майна» слід звернути увагу на положення ст. 174 КПК, яка встановлює порядок скасування арешту майна підозрюваним, обвинуваченим, їх захисником або володільцем майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Зазначені учасники кримінального провадження мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, яке під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Також арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба або арешт накладено необґрунтовано.
За встановлених обставин заявником ОСОБА_3 доведено, що арешт на нерухоме майно - багатоквартирний житловий будинок літ. Б-4 загальною площею 1504,9 кв. м., житловою площею 587,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , накладено необґрунтовано, оскільки право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано за особами, які не є підозрюваними у вказаному кримінальному провадженні, а також зазначене нерухоме майно не визнано речовим доказом.
Керуючись ст.ст. 171, 174, 369-372, 376 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2017 року на нерухоме майно - багатоквартирний житловий будинок літ. Б-4 загальною площею 1504,9 кв. м., житловою площею 587,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя ОСОБА_1