Справа № 186/985/17
Провадження № 1-кп/0186/13/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2018 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

за участю:

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Першотравенську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000002 від 06 січня 2017 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Васильківське, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, освіта середня, громадянина України, маючого на утримані двох неповнолітніх дітей Діану 2003 р.н., ОСОБА_6 2005р.н., фізична особа - підприємець, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуваючого, раніше не судимого,

в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи боржником у виконавчому провадженні №39379526, відкритому 07 серпня 2013 року державним виконавцем ВДВС Першотравенського МУЮ на підставі наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2013 року про примусове виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24 липня 2013 року у справі № 904/2011/13-г про стягнення з фізичної особи підприємця ОСОБА_4 на користь Першотравенського міського житлово-комунального підприємства неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення у сумі 174377,48 гривень, умисно перешкодив виконанню вищевказаної постанови суду від 24 липня 2013 року, що набрала законної сили, при наступних обставинах.

15 серпня 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 39379526 з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2013 року про примусове виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24 липня 2013 року у справі № 904/2011/13-г про стягнення з фізичної особи підприємця ОСОБА_4 на користь Першотравенського міського житлово-комунального підприємства неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення у сумі 174377,48 гривень.

22 серпня 2013 року боржник ОСОБА_4 отримав копію вищевказаної постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст.124 Конституції України, у редакції, яка була чинною на той час, та ст.129-1 Конституції України у теперішній редакції, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно даних Реєстру прав власності на нерухоме майно на момент відкриття вищевказаного виконавчого провадження ОСОБА_4 мав у приватній власності будівлю магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_3 , яке належало йому на підставі свідоцтва про право власності від 07 вересня 2007 року, виданого виконкомом Першотравенської міської ради.

На момент придбання права власності на вказане нерухоме майно ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вказане нерухоме майно відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України належало їм на праві спільної сумісної власності.

14 червня 2012 року ОСОБА_4 уклав договір іпотеки з АТ «ПроКредит Банк», за яким предметом іпотеки виступала вказана будівля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». У зв`язку з укладенням вказаного договору до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено відомості про заборону відчуження предмету іпотеки.

Платіжними дорученнями від 07 квітня 2015 року, 09 квітня 2015 року, 10 квітня 2015 року ОСОБА_8 в рахунок майбутнього договору купівлі продажу 16/25 часток нежитлового приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » здійснено перерахування грошових коштів у розмірі 632 880 гривень на рахунки ОСОБА_4 в АТ «ПроКредит Банк», за рахунок яких у повному обсязі погашено кредитні зобов`язання ОСОБА_4 перед АТ «ПроКредит Банк», які були забезпечені іпотекою. У зв`язку з погашенням кредитних зобов`язань АТ «ПроКредит Банк» знято заборону на відчуження нежитлового приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке виступало предметом іпотеки.

10 квітня 2015 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_8 договір купівлі продажу, згідно якого здійснив відчуження 16/25 часток нежитлового приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Після відчуження вказаної частини приміщення у власності ОСОБА_4 залишилося 9/25 часток магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які належали на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

У цей же день ОСОБА_4 , достовірно знаючи про постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24 липня 2013 року про стягнення з нього на користь Першотравенського міського житлово-комунального підприємства неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення у сумі 174377,48 гривень, усвідомлюючи, що він є боржником у вищевказаному виконавчому провадженні, з метою запобігти накладенню арешту на належне йому на праві спільної сумісної власності приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою АДРЕСА_3 , та примусової реалізації державним виконавцем належної йому частки у праві спільної сумісної власності, здійснив відчуження належних йому на праві спільної сумісної власності 9/25 часток магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою АДРЕСА_3 , шляхом укладення з колишньою дружиною ОСОБА_7 і своєю матір`ю ОСОБА_9 договору від 10 квітня 2015 року купівлі-продажу 9/25 часток магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на суму 147000 гривень (по 9/50 часток кожній), заздалегідь не маючи наміру отримати від покупців грошові кошти за відчужуване майно, за рахунок яких можливо було б реально виконати постанову суду, та плануючи у подальшому користуватися ним для здійснення підприємницької діяльності.

Згідно ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, який був чинним на той час, боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Однак, ОСОБА_4 , у порушення вимог ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, який був чинним на той час, здійснивши 10 квітня 2015 року безоплатне відчуження належної йому на праві спільної сумісної власності частки нежитлового приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » покупцям ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , перешкодив виконанню постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24 липня 2013 року у справі № 904/2011/13-г про стягнення з нього на користь Першотравенського міського житлово-комунального підприємства неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, у зв`язку з чим дана постанова суду залишилася не виконаною на суму 106792,37 гривні і можливість її реального виконання втрачена у зв`язку з відсутністю у боржника ОСОБА_4 іншого майна та доходів.

Обвинувачений ОСОБА_4 винним себе в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав, від дачі показань та пояснень відмовився. Надав суду письмову заяву та заявив усне клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-VIII, просить суд звільнити його від відбування покарання. Захисник обвинуваченого заяву про застосування амністії підтримав.

Свідок ОСОБА_9 /матір обвинуваченого/ від дачі пояснень відмовилась відповідно до ст. 63 Конституції України.

Свідок ОСОБА_10 /приватний підприємець/ пояснила суду, що приблизно більше року тому в квітні місяці, її чоловік ОСОБА_8 уклав у приватного нотаріуса з ОСОБА_4 угоду купівлі продажу складу по АДРЕСА_3 . Їй відомо, що у ОСОБА_4 була заборгованість перед банком, тому грошові кошти, суму не пам`ятає, передавали через банк. Це була частина приміщення /складу/, спочатку вони перерахували гроші, а потім була угода у нотаріуса в місті Павлограді. В один день в того ж нотаріуса окрім її чоловіка /вона була з ним у нотаріуса/ ОСОБА_4 уклав угоди ще з кимось, начебто його матір`ю та ОСОБА_11 . Умови цих угод їй не відомі, вона їх бачила в коридорі. Ще до укладення угоди з ОСОБА_12 вони орендували це приміщення у подружжя ОСОБА_12 . Придбали вони більшу площу, ніж орендували. Джуні були вимушені продати, бо у них були борги перед банком. З приводу цієї угоди домовлялися більше з ОСОБА_11 . Всі гроші пройшли через банк. Іншу частину цього приміщення зараз хтось використовує. ОСОБА_12 вона там рідко бачить. Матір ОСОБА_12 вона не бачить. Їхньою умовою та їхнього адвоката була відсутність обмеження щодо розпорядження майном та арештів, все було перевірено адвокатом та нотаріусом, угода була законною.

Свідок ОСОБА_8 /приватний підприємець/, підтвердив суду, що приблизно три роки тому в квітні місяці він захотів придбати частину нежитлового приміщення /складу/ по АДРЕСА_3 , яке належало ОСОБА_4 для супроводу цієї угоди він звернувся до адвоката ОСОБА_13 . Вони з ОСОБА_12 домовились про купівлю продаж частини цього приміщення на таких умовах: це приміщення було в іпотеці банку, тому він повинен був сплатити гроші банку, банк зняти обтяження, для цього він відкрив рахунок та безготівково перерахував кошти на цей рахунок, а з нього на рахунок банку для погашення кредиту це перша частина грошей, друга частина через ІНФОРМАЦІЯ_3 , але він не пам`ятає куди ці гроші пішли. Суми він не згадає. У нотаріуса адвокат попросив прямо безпосередньо перед угодою перевірити всі реєстри на відсутність перешкоди для угоди. Що вона і зробила та будь яких арештів не було. Він купив частину цього приміщення. В один день у нотаріуса робилась ще якась угода, відносно іншої частини цього приміщення, на яких умовах він не знає, кому продавалась теж не знає. Хто продавав теж не знає, Він орендував це приміщення, ще до того, як його купив. До цього цим приміщенням користувалось подружжя ОСОБА_12 . Він спілкувався з ними обома. Він придбав трохи більше приміщення, ніж орендував. Сума в договорі відповідала дійсності. Його дружина та адвокат також були у нотаріуса. Хто користується іншою частиною приміщення він не знає.

Свідок ОСОБА_7 /колишня дружина обвинуваченого/ пояснила суду, що приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , було придбано в 2003 році, в період її перебування у шлюбі з обвинуваченим, це їхнє спільне сумісне майно, але оформили документи на ім`я колишнього чоловіка. У 2008, 2009 та 2012 році вони взяли кредит під іпотеку цієї нерухомості. Перестали разом жити у 2013 році, розлучились у 2014 році. Матеріальне становище погіршувалось, тому вони найшли покупця ОСОБА_8 , який погасив кредит. Залишок грошових коштів в рахунок заборгованості по аліментам залишився їй. Після продажу залишилось 9/25 часток цього приміщення, щоб не робити розподіл 9/50 часток було переоформлено на неї, так як з 9/25, що залишились після сплати боргу банку, половина належала їй на праві спільної сумісної власності. Іншу частину вирішила викупити матір обвинуваченого, а гроші вона віддала їй, бо у обвинуваченого була заборгованість по аліментам. Хоча виконавчий лист вона не здавала, чекала що він добровільно виконає рішення суду про стягнення аліментів. З 2013 року він не сплатив жодної копійки, тому матір обвинуваченого сплатила їй борг, а приміщення залишила собі. В 2013 році у них спільного бізнесу з обвинуваченим не було. ОСОБА_14 це приміщення не використовував. Суди про стягнення на користь МЖКП боргу проходили коли вони вже розірвали відносини. Вона їздила з ним на суди, але чим скінчилось вона не знає. Про те, що є виконавче провадження їй стало відомо, коли її допитували в якості свідка. В «ПроКредит Банк» вони брали гроші на саму більшу суму. Після чого цей банк запропонував продати приміщення, ОСОБА_8 орендував в них це приміщення, тому йому запропонували це приміщення купити, це було обоюдне рішення. Вони не могли знайти покупця, у зв`язку з чим в 2012 році не змогли його продати. Раніше це приміщення було в заставі «Аваль» банку. Хто запропонував ОСОБА_15 купити вона не пам`ятає. Продати все майно вони не хотіли. Розрахунок з ОСОБА_15 був безготівковим, ці гроші що були «скинуті» на банк, з них мався невеликий залишок, які ОСОБА_12 «скинув» їй за аліменти. Коли ОСОБА_15 сплатив кошти банку він зняв іпотеку. Сума договору укладеного між ОСОБА_12 та ОСОБА_15 відповідає дійсності. Після розірвання шлюбу ОСОБА_16 не використовував приміщення, він міг їй лише допомагати, бо є спільні діти. Переоформити майно його залишки 9/50 на неї запропонувала вона. Грошей вона йому не платила, на руки коштів він не отримував. Після купівлі продажу приміщення використовувала вона, там у неї склад. Договір буд єдиний для неї та матері, вони зробили єдиний, їм так порадив нотаріус. Матір обвинуваченого не довіряла сину. Нотаріус порадив щоб не було БТІ зробити єдиний договір. На частці матері знаходяться її речі, їх використовує лише вона. Відписавши їй приміщення, він повністю погасив борг.

Крім того, вина ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується: витягом з кримінального провадження №0000002 від 06 січня 2017 року в якому зазначено, що ОСОБА_4 , знаючи про чинне правосудне рішення, а саме постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі №904/2011/13-г від 24 липня 2013 року, яке є обов`язковим до виконання та перебуває на примусовому виконанні в органах Державної виконавчої служби України з 07 серпня 213 року, усвідомлюючи свій обов`язок його виконання, а саме сплатити на користь Першотравенського міського житлово комунального підприємства неустойки у сумі 174377,84 гривень, вказане рішення суду умисно, починаючи з 07 серпня 2013 року по теперішній час не виконував, при цьому маючи реальну можливість для сплати боргу, оскільки отримав дохід від реалізації нерухомого майна /а.к.п.1/; договором купівлі продажу 16/25 часток нежитлового приміщення від 10 квітня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в якому зазначено, що ОСОБА_4 продав ОСОБА_8 16/25 часток нежитлового приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 /а.к.п.8-9/; інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №55773827 від 23 березня 2016 року в якій зазначено, що магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » належить в частках: 9/50 часток належить ОСОБА_7 на підставі договору купівлі продажу від 10 квітня 2015 року, 9/50 часток ОСОБА_9 на підставі договору купівлі продажу від 10 квітня 2015 року, та 16/25 часток ОСОБА_8 на підставі договору купівлі продажу від 10 квітня 2015 року /а.к.п.10-11/; постановою державного виконавця ВП №39379526 від 21 жовтня 2015 року, якою виконавче провадження з примусового виконання наказу №904/2011/13-г від 29 липня 2013 року виданого Господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь Першотравенського МЖКП нейстойки в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення у сумі 174377,84 гривень передано на примусове виконання за місцем реєстрації боржника с. Васильківське Петропавлівського району Дніпропетровської області. /а.к.п.27-28/; заявою прокурора м.Першотравенська ОСОБА_17 №45-124 вих.13 від 14 серпня 2013 року про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24 липня 2013 року про стягнення з ОСОБА_4 неустойки в розмірі 174377,84 гривні по справі №904/2011/13-г /а.к.п.20/; заявою ОСОБА_4 про відкладення проведення виконавчих дій до десяти календарних днів /а.к.п.22/; інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно №8470142 від 27 серпня 2013 року в якій зазначено, що магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » належить на праві приватної власності ОСОБА_4 /а.к.п.23/; інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №8473694 від 27 серпня 2013 року в якій зазначено, що за ОСОБА_4 є заборона на нерухоме майно на підставі договору іпотеки №1686 від 14 червня 2012 року /а.к.п.24/; інформаційною довідкою з Державного реєстру іпотек №8473920 від 27 серпня 2013 року в якій зазначено, що за ОСОБА_4 є заборона на нерухоме майно на підставі договору іпотеки від 14 червня 2012 року /а.к.п.25/; копією наказу господарського суду Дніпропетровської області №904/2011/13-г від 29 липня 2013 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь Першотравенського міського житлово комунального підприємства неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення у сумі 174377,84 гривень /а.к.п.29/; договіром купівлі продажу 9/25 часток нежитлового приміщення від 10 квітня 2015 року в якому зазначено, що ОСОБА_4 продав ОСОБА_7 та ОСОБА_9 по 9/50 часток нежитлового приміщення по АДРЕСА_3 кожній /а.к.п.54-56/.

Вина обвинуваченого в скоєнні ним злочину в судовому засіданні доказана повністю.

Таким чином враховуючи встановлені судом обставини суд, прийшов до висновку, що досліджених судом і покладених в основу вироку доказів в їх сукупності, достатньо для визнання обвинуваченого винним, оскільки вони не суперечать один одному і узгоджуються між собою.

Кваліфікація скоєного ОСОБА_4 , по ч.1 ст.382 КК України правильна, за ознаками перешкоджання виконанню постанови суду, що набрала законної сили.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а саме, що він скоїв злочин середньої тяжкості, його особу яка раніше не судима, задовільно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, вважає за можливе його виправлення без ізоляції від суспільства, покарання йому слід призначити у виді штрафу на користь держави.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016р. № 1810-VIII.

Відповідно до пункту «в» ст. 1 цього Закону підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі особи, які засуджені за умисні злочини, що не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Обвинувачений ОСОБА_4 , раніше не судимий, має на утримані двох неповнолітніх дітей відносно яких не позбавлений батьківських прав. Тобто, він підпадає під перелік осіб, визначених в пункті «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», які звільняються судом від відбування покарання. При цьому обвинувачений не підпадає під перелік осіб, визначених в ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та в ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01 жовтня 1996 року № 392/96-ВР, до яких амністія не застосовується. За ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Обвинуваченому ОСОБА_4 , роз`яснені судом правові наслідки застосування амністії. При цьому останній заявив, що бажає, щоб до нього застосували акт амністії та надав письмову заяву на звільнення від покарання згідно з актом амністії.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність звільнити ОСОБА_4 , від призначеного за цим вироком покарання на підставі пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VIII

Питання про речові докази по кримінальному провадженню суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, - суд

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання на підставі пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII.
Речові докази по справі відсутні.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінально процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції після його проголошення.

Вирок Першотравенського міського суду може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1