Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
279/4252/16-к
1-кп/279/100/17

У Х В А Л А
Іменем України
В С Т А Н О В И В:
Заявник як володілець арештованого майна автомобіля марки ЗІЛ д.н.з. НОМЕР_1 , звернувся з клопотанням про скасування арешту майна, який було накладено ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05.07.2016 року.
Вказав, що являється володільцем на підставі довіреності власника даного транспортного засобу, який було вилучено та арештовано в рамках кримінального провадження.
Він являється володільцем майна, має потребу у його використанні в підприємницькій діяльності. Просив накладений арешт скасувати.
Прокурор заперечив проти задоволення клопотання, зазначивши, що на даний час судовий розгляд не завершено, тому рішення щодо застосованих заходів забезпечення кримінального провадження має вирішуватись за його результатами. Представник потерпілої особи доводи прокурора підтримав.
Дослідивши матеріали скарги, судового кримінального провадження, встановлено наступне:
Заявник являється володільцем транспортного засобу, на який ухвалою від 05.07.2016 року було накладено арешт. В даний час транспортний засіб знаходиться в розпорядженні органу досудового розслідування.
Заявник статусу учасника провадження не має, згідно пред`явленого обвинуваченим обвинувачення, водій, який керував арештованим транспортним засобом, про їх наміри обізнаним не був
Відповідно до положень ст.100,ч.1 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166 (Тимчасовий доступ до речей і документів), 170-174 (Арешт майна) КПК України.
На час розгляду клопотання досудове розслідування завершено, всі можливі процесуальні дії з арештованим майном проведені.
Згідно ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю або частково, якщо учасник провадження доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Суд прийшов до висновку, що, оскільки судовий розгляд не завершено, доля речових доказів не вирішена, існує потреба у частковому застосуванні арешту вказаного в клопотанні майна, а саме в частині заборони на його відчуження, так як кінцеве рішення по справі не прийнято. Даних про визнання ключів від транспортного засобу речовим доказом в справі або їх арешту, суду не представлено.
Збереження арешту в частині заборони на володіння та користування майном в даний час не доцільно.
Враховуючи вищевказане, клопотання підлягає частковому задоволенню.
Згідно ст.100 ч.6 п.1 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів, повертаються власнику (законному володільцю), або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Судова практика Європейського суду з прав людини орієнтує на те, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98.)
За таких обставин суд приходить до висновку, що клопотання в частині передачі на відповідальне зберігання підлягає задоволенню, так як потреби в подальшому утриманні майна в своєму розпорядженні орган досудового розслідування не має і це не зашкодить судовому розгляду.
Таке рішення виходить з позиції розумності та співрозмірності обмеження права власності, права користування та наслідків такого арешту.
На підставі викладеного, керуючись ст.174 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання задовольнити частково.
Арешт на автомобіль марки «ЗІЛ» д.н.з. НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05.07.2016 року, в частині заборони володіння та користування арештованим майном скасувати.
Попередити ОСОБА_7 про кримінальну відповідальність за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, за ст.388 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1 .
Копія згідно оригіналу