Справа № 554/5461/17
Дата документу 05.02.2018
В И Р О К
Іменем України
5 лютого 2018 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві кримінальне провадження № 00164 по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хорол Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, одруженого, інспектора роти № 3 УПП у м. Полтаві ДПП Національної поліції України, лейтенанта поліції, не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_6 наказом ДПП № 52 о/с від 16 березня 2016 року був прийнятий на посаду інспектора роти № 3 Управління патрульної поліції у м. Полтава.
12 травня 2017 року, близько 23 год., (ця та послідуючі дати уточнені в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження), під час несення служби, екіпажем патрульної поліції роти № 3 батальйону УПП у м. Полтава департаменту патрульної поліції у складі інспекторів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у м. Полтаві по пров. Вузькому, 15 був зупинений автомобіль «Volkswagen Passat» д. н. з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 .
Після складання протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 223953 від 12 травня 2017 року про порушення останнім п. 25 Правил дорожнього руху (далі - Правил) та постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 436559 від цієї ж дати, ОСОБА_6 забрав у ОСОБА_8 ключі від належного йому автомобіля та став вимагати від останнього грошові кошти у сумі 2000 грн. за повернення ключів, незважаючи на те, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102, наказу МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395 у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, поліцейським проводиться тимчасове затримання транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставлення на спеціальний майданчик чи стоянку. При цьому. ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_8 , що грошові кошти він повинен передати чоловіку на ім`я « ОСОБА_9 ».
В подальшому, 13 травня 2017 року ОСОБА_8 на його мобільний телефон зателефонував невідомий чоловік, який назвався ОСОБА_9 і призначив зустріч біля торгівельного центру «Метрополітен» у м. Полтаві о 14 год.
Після прибуття ОСОБА_8 на вказане місце у визначений час йому на мобільний телефон знову зателефонував чоловік на ім`я ОСОБА_9 і дав вказівку перейти до центрального входу ОСОБА_10 медичної стоматологічної академії по вул. Шевченка у м. Полтаві, а також повідомив, що на зустріч прийде дівчина, якій він повинен передати гроші в сумі 2000 грн., а вона в свою чергу передасть йому ключі від автомобіля.
Через декілька хвилин до місця зустрічі підійшла ОСОБА_11 . Відразу ж на мобільний телефон ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_9 і сказав, щоб той передав дівчині гроші, а вона поверне йому ключі від автомобіля. ОСОБА_8 відмовився від такої пропозиції і попросив про особисту зустріч із ОСОБА_6 , у відповідь на що ОСОБА_9 повідомив, що ОСОБА_6 зателефонує йому сам.
Приблизно о 16. год. 30 хв. цього ж дня із мобільного телефону Іхтіара на мобільний телефон ОСОБА_8 зателефонував обвинувачений та призначив ОСОБА_8 зустріч наступного дня, тобто 14 травня 2017 року після 9 год.
14 травня 2017 року, близько 11 год., ОСОБА_8 на його мобільний телефон на номер НОМЕР_2 з мобільного номеру Іхтіара зателефонував обвинувачений ОСОБА_6 та запропонував зустрітись біля торгівельного комплексу «Метрополітен» через 20 хв., на що він погодився та у вказаний час прибув на місце зустрічі. Під час особистої зустрічі у вказаному місці ОСОБА_6 в ході розмови дав поради ОСОБА_8 як, порушуючи закон, уникнути адміністративного стягнення за керування останнім транспортним засобом у стані сп`яніння, протокол про що був складений щодо порушника за участі обвинуваченого, а також повідомив тому, що грошові кошти за повернення ключів від автомобіля, які він напередодні після вчинення адміністративного правопорушення відібрав у порушника, необхідно передати чоловіку на ім`я ОСОБА_9 , який є його представником та зараз йому зателефонує, прийде на зустріч і поверне ключі від автомобіля.
Близько 12 год. 50 хв. 14 травня 2017 року, попередньо зателефонувавши, як і обіцяв обвинувачений, на місце зустрічі до центрального входу в торгівельний центр «Метролполітен», яке він сам визначив, прийшов ОСОБА_12 , який діяв за дорученням ОСОБА_6 , якому ОСОБА_8 передав неправомірну вигоду для останнього в сумі 2000 грн., а той повернув йому ключі від автомобіля «Volkswagen Passat» д. н. з. НОМЕР_1 , які обвинувачений напередодні, всупереч встановленому порядку незаконно відібрав у нього, змусивши таким чином через посередника передати йому неправомірну вигоду.
Допитаний в ході судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнав та показав, що неправомірної вигоди від ОСОБА_8 не отримував і її передачі не вимагав. 12 травня 2017 року, близько 23-ї год., він разом з іншим патрульним поліцейським ОСОБА_7 зупинив автомобіль «Volkswagen Passat» д. н. з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 та по зовнішніх ознаках виявив, що той був у нетверезому стані та не мав при собі всіх необхідних при здійсненні керування транспортним засобом документів, в зв`язку з чим щодо нього була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу за ч. 1 ст. 126 КУпАП та складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При складенні цих процесуальних документів ОСОБА_8 повідомив прізвище іншої особи, щодо якої й було винесено постанову та складено протокол. Наголосив, що ключів від автомобіля «Volkswagen Passat» д. н. з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 йому не передавав і він цього від нього не вимагав.
Зазначив, що ОСОБА_13 знає як особу, в зв`язку з вчиненням нею правопорушення, але близьких стосунків з ним не підтримував, хоча час від часу спілкувався з ним по мобільному телефону та інколи зустрічався, знав номер його мобільного телефону. Про те, що останній знайомий з свідком ОСОБА_8 та мав зустрічі з ним, в тому числі безпосередньо перед його затриманням, йому невідомо.
Зіславшись на забудькуватість, заперечив факт спілкування по мобільному телефону з ОСОБА_14 або ОСОБА_8 13 та 14 травня 2017 року. Зустріч з ОСОБА_8 біля торгового центру «Метрополітен» пояснив випадковістю, не заперечивши, що про це його просив ОСОБА_12 , не називаючи конкретно особи, про зустріч з якою він домовлявся.
Не заперечив, що під час цієї зустрічі він розповідав ОСОБА_8 , як уникнути в суді накладення на нього адміністративного стягнення за керування транспортним засобом в нетверезому стані по протоколу, складеному за його ж, обвинуваченого, участі, схиляючи останнього не являтись до суду до закінчення строків накладення адміністративного стягнення, наголосивши, що це мало місце в позаурочний час, а тому він нібито мав на це право.
Заперечив, що під час цієї зустрічі він говорив ОСОБА_8 про необхідність передачі через ОСОБА_13 неправомірної вигоди для нього в сумі 2000 грн. та що ключі від його автомобіля «Volkswagen Passat» д. н. з. НОМЕР_1 знаходяться саме у нього. Як ключі від автомобіля «Volkswagen Passat» опинилися у останнього йому невідомо.
Заперечив факт знайомства з свідком ОСОБА_8 до подій 12 травня 2017 року, але з категоричністю ствердив про обмову останнім його у вчиненні злочину, не навівши будь-яких переконливих мотивів.
Зазначив, що під час спілкування з свідком ОСОБА_8 ввечері 12 травня 2017 року та винесенні відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення і складення протоколу, він час від часу на свій розсуд то включав, то виключав боді-камеру, не пояснивши причин цього, наголосивши, що це нібито не заборонено законом, відповідно до якого він і поступав.
Аналізуючи показання обвинуваченого, суд виходить з їх непослідовності, суперечності та алогічності, явного спотворення очевидних фактів та викладення їх у вигідному для себе світлі з спробою переконати суд та інших учасників судового розгляду у правдивості своїх тверджень, повної невідповідності іншим доказам по матеріалах кримінального провадження, а тому до уваги не приймає.
Аналіз змісту показань обвинуваченого, на думку суду, свідчить про неправдивість тверджень останнього про причини зупинки автомобіля «Volkswagen Passat» д. н. з. НОМЕР_1 від керуванням ОСОБА_8 , який то стверджує, що було орієнтування на розшук автомобіля такої моделі, то зазначає, що надійшла анонімна інформація про керування цим транспортним засобом особою у стані сп`яніння. Непослідовність і нелогічність тверджень обвинуваченого про це викликають у суду сумніви щодо їх об`єктивності, а отже правдивості.
Сумніви у об`єктивності тверджень обвинуваченого про наявність підстав для притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності викликає також його поведінка під час винесення постанови та складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, в ході якої він демонструє зневажливе ставлення до вимог закону про порядок оформлення процесуальних документів та збирання доказів вини особи, яка притягається до відповідальності, чого він не заперечив, даючи показання в суді.
Очевидно надуманими та неправдивими суд розцінює твердження обвинуваченого про те, що спілкуючись із свідком ОСОБА_8 14 травня 2017 року біля торгового центру «Метрополітен» він не говорив йому про необхідність передачі через ОСОБА_13 для себе грошей в сумі 2000 грн. та отримання від нього після цього ключів від свого автомобіля.
Не приймаючи цих показань до уваги та розцінюючи їх як неправдиві, суд виходить з сукупності інших доказів, які були досліджені в суді, зокрема показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , а також перегляду змісту відеозапису розмови останнього та обвинуваченого, де він на запитання свідка категорично стверджує, що гроші для нього слід передати через свідка ОСОБА_13 , у якого знаходяться й ключі від автомобіля «Volkswagen Passat» д. н. з. НОМЕР_1 . Стверджуючи після перегляду відеозапису, що інші учасники судового розгляду по іншому сприймають побачене і почуте, обвинувачений зазначає, що він не чує слів сказаних ним ОСОБА_8 , кому він повинен передати 2000 грн. для нього і від кого отримати ключі від свого автомобіля. Оцінюючи зміст цієї розмови, він зазначає, що щось інше мав на увазі, але що, не пам`ятає, а тому пояснити не може.
Надуманість цього твердження є очевидною, а тому суд не приймає його показання до уваги в цій частині, розцінюючи їх як такі, що не відповідають дійсності.
Надуманими та неправдивими суд розцінює і його твердження про те, що зустріч із свідком ОСОБА_8 біля торгового центру «Метрополітен» безпосередньо перед передачею останнім неправомірної вигоди для нього була випадковою. Це спростовується як показаннями останнього та свідка ОСОБА_13 , які наголосили на тому, що зустріч була проведена за попередньою домовленістю з обвинуваченим з тим, щоб узгодити питання про передачу неправомірної вигоди, яку вимагав обвинувачений від ОСОБА_8 , не безпосередньо від нього, а через свідка ОСОБА_13 , що підтверджується також і переглядом в суді відеозапису факту та змісту цієї зустрічі.
Аналізуючи показання обвинуваченого в сукупності з іншими доказами по матеріалах кримінального провадження, суд враховує їх повну суперечність з іншими доказами, алогічність та очевидну надуманість мотивів, які він наводить, заперечуючи свою причетність до вчиненого, явну демонстративність поведінки не сприйняття об`єктивних фактів, які з безперечністю свідчать про його причетність до скоєння інкримінованого йому діяння, а тому розцінює їх як спосіб захисту від обвинувачення та намір уникнути покарання за вчинене.
При цьому суд виходить з наступного.
Так, свідок ОСОБА_8 в суді показав, що 12 травня 2017 року, близько 23 год., ввечері біля магазину на вулиці Панянка в м. Полтаві він випив пляшку пива, після чого на автомобілі «Volkswagen Passat» д. н. з. НОМЕР_1 поїхав додому. Неподалік від будинку, безпосередньо перед в`їздом на його територію, він був зупинений працівниками поліції, серед яких був обвинувачений. На їх вимогу він надав документи, які були у нього при собі. В зв`язку з тим, що всіх необхідних документів у нього не було, відносно нього було винесено постанову про накладення штрафу. Також щодо нього було складено протокол за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, під час складення якого він повідомив не своє прізвище. Після винесення постанови та складення протоколу на місці його зупинки обвинувачений ОСОБА_6 повідомив порушнику, що він не може керувати своїм транспортним засобом із-за стану сп`яніння, а тому відібрав у нього ключі від автомобіля та сказав, що автомобіль буде залишатись у цьому місці до наступного дня, а ключі поверне йому лише за умови, коли той передасть йому 2000 грн. неправомірної вигоди. При цьому він дав йому номер мобільного телефону, по якому він повинен був зранку наступного дня зателефонувати з тим, щоб домовитись про зустріч для передачі грошей та повернення йому ключів. Коли він наступного дня опівдні зателефонував, то йому відповів чоловічий голос не російської національності, який повідомив, що на зустріч з ним прийде якась дівчина, яка принесе йому ключі від автомобіля, а він повинен їй передати гроші для обвинуваченого. Він не погодився і наполягав на зустрічі з ним. Під час зустрічі з ОСОБА_14 він також не передав йому грошей для ОСОБА_6 , а наполягав на зустрічі з ним безпосередньо. Зв`язавшись з останнім по мобільному телефону ОСОБА_13 , він домовився з ним про особисту зустріч, яка відбулася 14 травня 2017 року, під час якої обвинувачений підтвердив повноважність цієї особи на передачу через неї для нього неправомірної вигоди в сумі 2000 грн., а також повернення йому ключів від автомобіля, які у нього з метою спонукання до надання неправомірної вигоди вилучив обвинувачений. Під час цієї зустрічі обвинувачений також повчав його, як можна уникнути накладення адміністративного стягнення за керування транспортним засобом в нетверезому стані відповідно до протоколу, який був складений з його участю. Після цієї розмови він і передав ОСОБА_15 2000 грн. для обвинуваченого ОСОБА_6 за повернення йому відібраних останнім ключів від автомобіля «Volkswagen Passat» д. н. з. НОМЕР_1 , які той йому передав.
Про вимагання від нього неправомірної вигоди обвинуваченим він до її передачі з метою викриття обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину звернувся з відповідними заявами до правоохоронних органів області СБУ та прокуратури, в зв`язку з чим передачу неправомірної вигоди було проведено під їх контролем.
Свідок ОСОБА_12 , під час допиту в суді, показав, що він був знайомий з обвинуваченим та тривалий час підтримував з ним дружні стосунки, зустрічаючись з ним та спілкуючись по телефону. 13 травня 2017 року, вранці, коли він знаходився в кафе, до нього, попередньо домовившись по телефону, приїхав ОСОБА_6 , передав йому ключі від автомобіля та сказав, що їх необхідно передати тій особі, яка йому зателефонує, а від неї взяти конверт та привезти йому. Через деякий час з ним по телефону зв`язався невідомий чоловік, повідомив, що він від ОСОБА_6 та запропонував зустрітися. Так як він був зайнятий і не міг піти на зустріч особисто, він попросив про це свою дружину ОСОБА_16 , якій передав ключі, отримані від обвинуваченого. Дружина пішла на цю зустріч, але через деякий час зателефонувала і повідомила, що цей чоловік не взяв від неї ключів та наполягав на зустрічі безпосередньо з ОСОБА_6 , оскільки йому необхідно було вирішити питання по протоколу, який останнім був складений щодо нього. Про це ж той чоловік сказав і йому, зателефонувавши на мобільний телефон, номер якого йому повідомив ОСОБА_6 . Після цього він зустрівся з останнім та передав йому побажання невідомого про особисту зустріч для з`ясування питань, пов`язаних як з передачею ключів, так і складенням протоколу щодо нього. ОСОБА_6 з його, ОСОБА_13 , мобільного телефону, в його присутності, зателефонував цій особі та призначив їй час і місце зустрічі. Його ж попросив, щоб ключі, передані ним перед цим, залишались у нього та сказав, що їх для передачі понесе саме він.
Наступного дня, в першій його половині, ОСОБА_6 зустрівся з цією особою, про щось поговорив з нею, а потім зателефонував та сказав йому, щоб він відніс та передав цій особі ключі від автомобіля, а від неї прийняв конверт та приніс йому. Місце зустрічі було визначено навпроти центрального входу до торгового центру «Метрополітен». Під час зустрічі з цією особою, якої він раніше не знав і ніколи з нею не зустрічався, на яку він приїхав на таксі, він передав їй ключі, які отримав від ОСОБА_6 , а та особа передала йому гроші для передачі останньому, які він прийняв, після чого сів в автомобіль, щоб відвезти їх ОСОБА_6 , але був затриманий. Яка була сума грошей переданих для обвинуваченого, йому невідомо.
Суд вважає таким, що не ґрунтується на законі, а отже позбавлене змістовного навантаження, твердження сторони захисту про відсутність у свідка ОСОБА_8 належних і допустимих доказів, які б підтверджували правдивість його показань, оскільки його показання, як свідка, являються джерелом доказів за умови прийняття їх судом такими, що відповідають дійсності, а кримінально-процесуальний закон не покладає на свідка обов`язку доводити правдивість своїх показань, а лише зобов`язує давати їх під присягою та встановлює за дачу завідомо неправдивих показань кримінальну відповідальність.
Свідок ОСОБА_17 , дружина ОСОБА_13 під час допиту в суді показала, що вона перебуває в дружніх стосунках з обвинуваченим. Вранці 13 травня 2017 року їй зателефонував ОСОБА_6 та запитав, де знаходиться її чоловік. Вона повідомила, що в кафе. Останній приїхав туди, передав ОСОБА_15 ключі від автомобіля і сказав, що йому зателефонує чоловік, якому ці ключі належать, і їх необхідно буде передати йому взамін на конверт, який той передасть для обвинуваченого. Цей чоловік зателефонував лише наступного дня. Оскільки ОСОБА_12 був зайнятий і не мав змоги піти назустріч, то він попросив зробити це її. Під час її зустрічі з незнайомим, якого вона до того не бачила і не знала, той відмовився брати від неї ключі та сказав, що хоче зустрітись з цього приводу безпосередньо з обвинуваченим, в зв`язку з чим зателефонував її чоловікові та повідомив йому про це. Він також відмовився передавати їй конверт для ОСОБА_6 .
Свої показання свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_12 підтвердили під час проведення слідчого експерименту з їх участю 19 червня 2017 року в ході досудового розслідування по матеріалах кримінального провадження, вказавши на обставини вимагання неправомірної вигоди та місця зустрічі їх та свідка ОСОБА_8 з обвинуваченим, протоколи про що були досліджені в суді (том 1 а. п. 97-99, 100-101).
Аналізуючи зміст показань свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , суд констатує про їх повну відповідність як між собою, так і з іншими доказами по справі, яким вони в повній мірі відповідають. Це дає підстави суду прийняти їх до уваги як такі, що відповідають дійсності, а отже правдивими. Аналіз змісту показань названих свідків, свідчить також про те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_17 являються знайомими та перебувають у дружніх стосунках з обвинуваченим ОСОБА_6 , а не ОСОБА_8 , якого вони до подій 13 травня 2017 року не знали та з ним не спілкувались.
В зв`язку з цим суд розцінює як надумане твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_17 та ОСОБА_12 є знайомими ОСОБА_8 , який використовуючи це і інсценував обставини отримання обвинуваченим неправомірної вигоди нібито з метою помсти за притягнення його до адміністративної відповідальності, так як на не ґрунтується на доказах досліджених в суді та їм суперечить.
Підтвердженням цього, на думку суду, є також протокол огляду оптичних дисків, вилучених у ході проведення тимчасових доступів у ПрАТ «ВФ Україна» та ТОВ «Лайф» від 17 червня 2017 року (том 1 а. п. 121-149), яким встановлено, що протягом 12-14 травня 2017 року відбувалось систематичне з`єднання між абонентськими номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , які належать обвинуваченому та свідкам ОСОБА_15 та ОСОБА_8 .
В ході судового розгляду свідок ОСОБА_19 (на той час ОСОБА_20 ), інспектор патрульної поліції, яка спільно з обвинуваченим здійснювала затримання за порушення Правил дорожнього руху свідка ОСОБА_8 , показала, що 12 травня 2017 року під час патрулювання вона спільно з обвинуваченим в районі Подолу в м. Полтаві на одній із прибудинкових територій виявили свідка ОСОБА_8 , який без водійського посвідчення в нетверезому стані керував транспортним засобом «Volkswagen Passat» д. н. з. НОМЕР_1 . В зв`язку з цим щодо нього нею було винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а обвинуваченим складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Оскільки автомобіль практично знаходився на стоянці і не перешкоджав руху, то ними було прийнято рішення про залишення його в цьому місці без евакуювання на штрафмайданчик. Водія було попереджено про заборону продовження руху на автомобілі, про що зроблено відповідну запис на протоколі про вчинення адміністративного правопорушення. Вживши цих заходів і вважаючи їх достатніми для відсторонення водія від керування, вони залишили автомобіль на місці його стоянки і продовжили патрулювання. Особисто вона ключів у водія автомобіля не вилучала і не бачила, робив це чи ні обвинувачений. Зазначила, що при оформленні процесуальних документів на водія автомобіля за порушення ним Правил дорожнього руху він назвав прізвище іншої особи, а не своє.
Свідок ОСОБА_21 , заступник командира роти № 3 УПП в м. Полтаві ДПП Національної поліції України, під час допиту в суді показав, що 12 травня 2017 року в нічний час йому телефонував обвинувачений і повідомляв про затримання транспортного засобу, водій якого перебував у стані сп`яніння. При цьому він повідомив, що транспортний засіб фактично перебуває на стоянці, руху не перешкоджає, а тому необхідності його блокування чи вилучення на штрафмайданчик немає. Він дав згоду на такі дії, оскільки з повідомленого обвинуваченим будь-яких невідповідностей у його діях вимогам закону не вбачав.
Відповідно до заяви, поданої на особистому прийомі 13 травня 2017 року, свідок ОСОБА_8 звернувся через слідчого до прокурора Полтавської області, в якій повідомив про факт вимагання від нього неправомірної вигоди обвинуваченим за повернення ключів від його власного автомобіля, які були вилучені ним напередодні (том 1 а. п. 58).
Заяву про вчинення кримінального правопорушення слідчим було прийнято відповідно до вимог статті 214 КПК України та розпочато досудове розслідування у порядку, визначеному КПК України.
А тому суд не приймає до уваги твердження сторони захисту про порушення як порядку прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, так і початку досудового розслідування, вмотивоване тим, що реєстрація заяви в канцелярії прокуратури області була здійснена 15 травня 2017 року, тобто після початку досудового розслідування. При цьому суд виходить з того, що кримінально-процесуальний закон пов`язує початок досудового розслідування з моментом внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а не реєстрацією заяви в канцелярії правоохоронного органу. Крім того, суд враховує, що 13 травня 2017 року день подачі свідком заяви про вчинення кримінального правопорушення, було вихідним днем, коли реєстрація заяв канцелярією прокуратури області не здійснювалась.
Під час огляду місця події 14 травня 2017 року було вилучено грошові кошти в сумі 2000 грн., які свідок ОСОБА_8 через ОСОБА_13 передав на вимогу обвинуваченого за повернення ключів, вилучених у нього останнім, від власного автомобіля «Volkswagen Passat» д. н. з. НОМЕР_1 , протокол про що був досліджений в суді (том 1 а. п. 62-65).
Протоколом огляду ключів від автомобіля ОСОБА_8 від 14 травня 2017 року, який був досліджений в суді (том 1 а. п. 66), було встановлено, що свідком ОСОБА_14 йому після передачі 2000 грн. неправомірної вигоди для обвинуваченого ОСОБА_6 на вимогу останнього, було повернуто комплект ключів в кількості трьох від його автомобіля.
В зв`язку з цим суд розцінює як надумане твердження сторони захисту про невідповідність показань свідка ОСОБА_13 в частині, що стосується кількості переданих ним ОСОБА_8 ключів, в якому він зазначає, що був переданий один ключ. Як встановлено в суді, свідок передавав ключі в загорнутому вигляді, в зв`язку з чим був позбавлений можливості бачити їх, а тому стверджував про це з ймовірністю, виходячи із повідомленого йому обвинуваченим. Крім того, кількість ключів була встановлена зразу ж після їх передачі ОСОБА_14 під час проведення огляду, яким було встановлено їх приналежність до автомобіля «Volkswagen Passat» д. н. з. НОМЕР_1 , який належить останньому, що було перевірено під час огляду, протокол про що був досліджений в суді (том 1 а. п. 67).
Із протоколів за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні № 0000164 від 29, 30 та 31 травня 2017 року (том 1 а. п. 225-227, 228-237, 238-240), які були досліджені в суді, слідує, що 13 травня 2017 року на вулиці Шевченка, 23 в м. Полтаві відбулася зустріч ОСОБА_8 та ОСОБА_18 , під час якої остання повідомила про те, що вона принесла ключі від автомобіля, а ОСОБА_8 відмовився їх приймати, зіславшись на те, що йому необхідно ще з`ясувати з обвинуваченим питання про долю складених щодо нього протоколів, в зв`язку з чим необхідно з ним зустрітись.
14 травня 2017 року у цьому ж місці відбулася зустріч ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , якій передувала попередня домовленість про неї по телефону, під час якої останній підтвердив, що гроші для нього необхідно передати через ОСОБА_13 , який в свою чергу передасть йому відібрані напередодні ключі від автомобіля, наголосивши, що гроші передаються саме за повернення ключів. Між ними відбулася також розмова з приводу порядку розгляду протоколу про вчинення ОСОБА_8 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в ході якої ОСОБА_6 зазначив, що він не може знищити сам протокол чи якимось іншим чином зробити так, щоб факт його складання залишився непоміченим, оскільки бланк протоколу є номерним і про факт його складання відомості знищеними бути не можуть. Однак, ОСОБА_6 в брутальній формі, використовуючи нецензурну лексику, дав пораду ОСОБА_8 , як можна уникнути накладення на нього стягнення за вчинення цього адміністративного правопорушення, а отже і позбавлення права керування транспортним засобом, зазначивши при цьому, що йому необхідно, симулюючи захворювання чи вигадуючи інші причини, не являтись у суд для розгляду протоколу до закінчення строків накладення адміністративного стягнення і тоді його не зможуть як позбавити права керування транспортним засобом, так і накласти на нього штраф.
Аналізуючи зміст наведеної розмови, суд з однозначністю зазначає, що суть розмови зводилась до умов та способу повернення ОСОБА_8 ключів від його автомобіля, які перед цим були вилучені ОСОБА_6 . Зі змісту розмови слідує, що за повернення ключів ОСОБА_8 повинен передати для ОСОБА_6 гроші, а той йому поверне вилучені останнім ключі від його автомобіля. Порада ж про спосіб уникнення ОСОБА_8 накладення на нього адміністративного стягнення за керування автомобілем в нетверезому стягненні, як це слідує із змісту розмови, була благодійною акцією з боку обвинуваченого, яку він професійно безкорисно надав в позаурочний для нього час, про що він, будучи переконаним у правоті своїх дій, наголосив під час розгляду матеріалів кримінального провадження в суді і вона не була умовою отримання неправомірної вигоди.
Відповідно до протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії у кримінальному провадженні № 0000164 (том 1 а. п. 238-240) після завершення розмови ОСОБА_6 та ОСОБА_8 останній у цьому ж місці після розмови по телефону зустрічається з ОСОБА_14 та передає йому гроші, які той правою рукою приймає від нього та в свою чергу передає йому предмет схожий на предмет невеликих розмірів обмотаний поліетиленовим пакетом.
Оцінюючи вищенаведені протоколи НСРД суд зазначає, що негласні слідчо-розшукові дії по матеріалах кримінального провадження були проведені з додержанням вимог статей 246-257 КПК України, а тому є належними та допустимими доказами, якими суд приймає їх до уваги, відхиляючи твердження сторони захисту про недодержання вимог вищезазначених статей КПК. Підтвердженням цьому є постанови про проведення негласних слідчих (розшукових) дій у виді аудіо-, відеоконтролю особи, візуального спостереження за особою від 13 травня 2017 року, які були досліджені в суді (том 1 а. п. 156-159, 160-163, 164-167), постанова про контроль за вчиненням злочину від цієї ж дати (том 1 а. п. 168-170), а також Клопотання про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій у виді аудіо-, відеоконтролю особи, візуального спостереження за особою від 13 травня 2017 року, на підставі яких ухвалами Апеляційного суду Полтавської області були надані такі дозволи (том 1 а. п. 171-174, 175-178, 179-182).
Судом встановлено, що обвинувачений своїми діями, які створили загрозу правам та законним інтересам ОСОБА_8 , створив такі умови, за яких він вимушений був дати йому неправомірну вигоду з тим, щоб відновити його права та надати можливість користуватися належним йому транспортним засобом.

Аналіз дій обвинуваченого під час вчинення злочину і доказів, які це підтверджують, з безперечністю свідчать про те, що він вимагав від свідка ОСОБА_8 надання йому неправомірної вигоди за повернення вилучених у того ключів від його автомобіля «Volkswagen Passat» д. н. з. НОМЕР_1 після вчинення ним правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В зв`язку з цим надуманим суд розцінює твердження сторони захисту про те, що права свідка ОСОБА_8 при затриманні його автомобіля та вилученні ключів від нього обвинуваченим, якби це й мало місце, не були порушені, так як він мав інший комплект ключів, яким міг користуватися та з їх допомогою мати доступ до автомобіля, а тому не був поставлений обвинуваченим в умови, при яких повинен був передати останньому неправомірну вигоду. Це твердження є припущенням, оскільки в ході розгляду справи в суді безперечно встановлено, що свідок ОСОБА_8 не мав іншого комплекту ключів від автомобіля, а тому після їх вилучення не мав змоги користуватися належним йому транспортним засобом, в зв`язку з чим був поставлений в умови вирішувати це питання таким чином, як йому було запропоновано обвинуваченим.
Підтвердженням цьому, на думку суду, також є те, що затримання автомобіля «Volkswagen Passat» д. н. з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , та вилучення ключів від нього було проведено всупереч визначених законом процедур, зокрема статті 265-2 КУпАП, якими не передбачено можливості вилучення у власника транспортного засобу ключів від нього.
Суд розцінює як надумане та таке, що не ґрунтується на законі твердження сторони захисту про те, що органами досудового слідства під час його проведення було порушено вимоги кримінально-процесуального закону про мову, якою здійснюється кримінальне провадження, та проведено допит окремих свідків на мові країни-агресора, в зв`язку з чим процесуальні документи виконані цією мовою не можуть прийматися до уваги судом як належні та допустимі докази.
Не приймаючи до уваги це твердження, суд виходить з положень статті 28 КПК України, відповідно до якої слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом (частина друга цієї статті), незалежно від стану відносин між країнами, на чому наголошує сторона захисту, що перебуває поза межами правового поля.
ОСОБА_17 і ОСОБА_12 , які давали показання в суді російською мовою, заявили про розуміння ними змісту спілкування з учасниками процесу та суті поставлених ними питань, категорично заперечили про необхідність залучення до участі в їх допиті перекладача, наголосивши, що незважаючи на те, що стороною захисту ставились питання державною мовою, вони розуміють їх зміст і суть. Тому пояснення, які вони давали суду мовою, яку вони розуміють, судом розцінюється як дотримання їх конституційного права на це та не розцінюється як порушення закону, що позбавляє суд можливості приймати до уваги їх показання як належні та допустимі докази, на чому наголошує сторона захисту.
Суд вважає таким, що позбавлене процесуального змісту посилання сторони захисту на тлумачні словники при визначенні правових понять, зокрема вимагання неправомірної вигоди, тощо. Оцінюючи так твердження сторони захисту з цього приводу, суд зазначає, що визначення понять і основних термінів, які використовуються в Кримінальному та Кримінально-процесуальному кодексах України, зроблено саме в них, а їх тлумачення, крім кодексів, наводяться також постановах Пленумів Верховного Суду України та ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ і саме ними слід керуватись при оцінці дій учасників кримінальних правовідносин.
Отже, виходячи з наведеного, суд вважає доведеною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, а докази, які це підтверджують, такими, що отримані у передбаченому Кримінально-процесуальним кодексом України порядку, а тому належними та допустимими, якими він їх, керуючись статтями 84-86, 91-94 КПК України і визнає та приймає до уваги.
Судом не встановлено, як про це стверджує сторона захисту, а прокурором доведено, що в даному випадку не мала місця провокація з боку правоохоронних органів через свідка ОСОБА_8 до вчинення обвинуваченим злочину, що виключало б його відповідальність за це. Навпаки, судом встановлено, що обвинувачений, створивши відповідні умови, спонукав свідка до давання йому неправомірної вигоди. Останній, не бажаючи цього робити, у визначеній законом процедурі повідомив правоохоронні органи про це, які в подальшому приєднались для викриття останнього у вчиненні інкримінованих йому дій, вчинивши відповідно до вимог КПК України та Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» комплекс дій і заходів за допомогою яких і викрили його у вчиненні злочину.
На підставі наведеного суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії, які виразились в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення чи не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, тобто за ч. 3 ст. 368 КК України.
При оцінці дій обвинуваченого суд виходить із законодавчого визначення розуміння вимагання неправомірної вигоди, згідно з яким ця ознака може бути поставлена у вину лише у тому випадку, якщо винна особа з метою одержання неправомірної вигоди, погрожуючи вчиненням або не вчиненням таких дій, які можуть завдати шкоди, що є визначальним, правам чи законним інтересам того, хто дає неправомірну вигоду, або створює такі умови, за яких особа не повинна була, а вимушена дати неправомірну вигоду із метою запобігання шкідливим наслідкам чи законним інтересам. Тобто законність прав і інтересів, які особа, що надає неправомірну вигоду, захищає шляхом дачі неправомірної вигоди, має бути однією із основних і обов`язкових ознак вимагання. На відміну цьому, у разі, якщо особа, що надає неправомірну вигоду, зацікавлена у незаконній, неправомірній поведінці службової особи, прагне обійти закон, домогтися своїх незаконних інтересів, тощо, то вимагання неправомірної вигоди виключається.
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові ВСУ від 4 грудня 2012 року в справі № 5-14 кс 12.
Обставинами, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, суд не знаходить.
Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що впливають на призначення покарання.
Зокрема, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 вперше вчинив злочин та притягується до кримінальної відповідальності, характеристику його особи, тяжкість і шкідливість для суспільства наслідків, які наступили внаслідок вчинення злочину, поведінку обвинуваченого як під час, так і після скоєння злочину, яку суд розцінює як зухвале попирання обов`язків працівника правоохоронного органу та його дискредитацію, суд враховує також і те, що обвинувачений не визнав своєї вини у вчиненні злочину, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення, попередження вчинення нових злочинів та соціальної реабілітації.
Оскільки обвинувачений засуджується до позбавлення волі, яке має відбувати реально, то суд з метою уникнення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та виконання вироку по цьому кримінальному провадженню вважає за необхідне обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Зважаючи на те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин з використанням наданих йому законом службових повноважень, суд відповідно до статті 54 КК України вважає за необхідне застосувати щодо нього додаткове покарання у виді позбавлення спеціального звання лейтенант поліції, яке йому було присвоєно на час виконання службових обов`язків.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Процесуальних витрат по матеріалах кримінального провадження немає.
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог статті 100 КПК України.
Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,
з а с у д и в :
ОСОБА_6 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України і призначити йому покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в правоохоронних органах на два роки з конфіскацією ? частини належного йому майна та з спеціальною конфіскацією майна.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому рахувати з 5 лютого 2018 року.
Згідно ст. 54 КК України позбавити обвинуваченого ОСОБА_6 спеціального звання лейтенант поліції.
До набрання вироком законної сили з метою виконання вироку та запобігання ризикам, зазначеним в статті 177 КПК України, обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту негайно в залі суду.
Речові докази, а саме грошові кошти в сумі 2000 грн., повернути за належністю.
Вирок може бути оскаржено в Апеляційний суд Полтавської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
СуддяОСОБА_1