Дата документу Справа № 1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-сс/778/1222/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2017 року задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, з 30 вересня 2017 року до 28 листопада 2017 року включно.

Встановлено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 320 000 гривень 00 копійок, яка може бути внесена протягом строку дії запобіжного заходу.

Після внесення застави і звільнення з-під варти ухвалено покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- не спілкуватись особисто або через своїх представників зі свідками або потерпілими у кримінальному провадженні № 0000127;

- прибувати до слідчого, прокурора, в суд за першою вимогою.

Роз`яснено ОСОБА_7 обов`язки, що покладаються у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави та наслідки їх невиконання.

Згідно зі змістом судового рішення, старший слідчий слідчого управління ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , за погодженням з процесуальним керівником, звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 , мотивуючи свої вимоги тим, що останній, маючи умисел на незаконне, в порушення вимог ст.ст. 25, 26 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», придбання та зберігання з метою подальшого збуту наркотичного засобу, діючи умисно, при невстановлених слідством обставинах, незаконно придбав наркотичний засіб, який став незаконно зберігати при собі з метою подальшого збуту.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вважала обґрунтованими ризики, передбачені ст. 177 КПК України, про які зазначав прокурор. Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя вважала за необхідне визначити розмір застави в межах 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що ухвала слідчого судді є такою, що не відповідає повноті судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, а обраний запобіжний захід є занадто суворим. Зазначає, що підозрюваний ОСОБА_7 вважає підозру не обґрунтованою, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, які є його братами і сестрами, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, страждає захворюванням нирок у стадії загострення. Застава, визначена слідчим суддею, є дуже великою та такою, яку неможливо внести підозрюваному; слідчим суддею не обґрунтовано, чому саме такий розмір застави здатен забезпечити виконання ОСОБА_7 , покладених на нього обов`язків. Крім того, зазначає, що в ухвалі присутнє істотне порушення КПК України та норм європейського права у зв`язку з необґрунтованим обранням стосовно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу. Вважає жодним чином не обґрунтованим та недоведеним, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде достатнім для запобігання ризикам, тим більш, в доданих до клопотання матеріалах, дані про такі обставини відсутні.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову ухвалу, обравши більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною 5 ст. 176 КПК України.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про задоволення клопотання слідчого щодо взяття під варту ОСОБА_7 , відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України враховано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також, оцінено сукупність обставин, а саме: наявність обґрунтованої підозри та вагомість наявних доказів у вчиненні ним кримінального правопорушення, тяжкість злочину, а відтак і тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у кримінальному провадженні, можливість продовжити злочинну діяльність, а також з метою ухилення від покарання за вчинений злочин, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, що є перешкодою для встановлення істини по кримінальному провадженню, ризик незаконного впливу на свідків, і тому слідчий суддя прийшов до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а отже обрав запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави.

Таким чином, задовольняючи клопотання слідчого, суд, з дотриманням вимог ст.ст. 177, 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінила всі обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу, належним чином мотивувала своє рішення, вказавши в ухвалі про наявність ризиків, вказаних в клопотанні.

З таким висновком слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Так, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або, якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо необґрунтованості висунутої підозри ОСОБА_7 , колегія суддів виходить з наступного.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини ("Нечипорук, Йонкало проти України" №42310/04 від 21 квітня 2011 року, "Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства" №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. "Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання" (справа "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Згідно тієї ж практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, суд у висновках щодо обґрунтованості підозри, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив, а надані прокурором докази на підтвердження висунутої підозри колегія суддів знаходить вагомими.

До того ж, у пункті 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив, "що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", колегія суддів вважає необхідним враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Отже, доводи захисника щодо відсутності обґрунтованої підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки клопотання слідчого містить докази на підтвердження висунутої ОСОБА_7 підозри, які слідчій суддя взяла до уваги, приймаючи відповідне судове рішення.

До того ж, встановлення відповідних фактів та презумпцій є завданням кримінального провадження, якому повинен сприяти й запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Це цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, а саме у рішенні "Феррарі-Браво проти Італії" №9627/81 від 14 березня 1984 року, де Суд зазначив: "питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведеність факту вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою". У рішенні "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 23 жовтня 1994 року Суд зазначив, що "факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування".

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що підозрюваний має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, які є його братами і сестрами, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, страждає захворюванням нирок у стадії загострення, не спростовують та не знижують наявність встановлених слідчим суддею ризиків і, у той же час, не є безумовними для обрання іншого запобіжного заходу, ніж був обраний слідчим суддею, і на вірність висновків слідчого судді не впливають.

Посилання захисника на встановлення невиправдано великого розміру застави є безпідставним, оскільки встановлення розміру застави лежить в площині дискреційних повноважень слідчого судді, а прийняте ним рішення не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий у своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, довів слідчому судді обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 на особисту свободу.

Рішення слідчого судді не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Таким чином, за вказаних обставин, колегія суддів прийшла до переконання, що ухвала слідчого судді прийнята з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, тому підстав для її зміни чи скасування не має.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, з 30 вересня 2017 року до 28 листопада 2017 року включно, з визначеним розміром застави у 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 320 000 гривень 00 копійок залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4