Справа № 204/6833/17
Провадження № 1-кс/204/1321/17
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2017 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
за участю слідчого СВ Чечелівського

ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро клопотання слідчого СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження №0000175, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
25 жовтня 2017 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження №0000175, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 15.09.2017 року до Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 надійшло повідомлення від ОСОБА_5 , щодо заволодіння невідомими особами квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої вона є. В ході проведення досудового розслідування потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що на підставі свідоцтв про право на спадщину, виданих 16.12.2004 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори їй належить двокімнатна квартира АДРЕСА_2 . Вказана квартира була передана ОСОБА_5 у спадок її покійними матір`ю та сестрою. Мати померла у 1997 році, а сестру вбили у 1999 році. З 1960 року вони постійно мешкали у цій квартирі, однак, після 1999 року у квартирі постійно ніхто не мешкав, оскільки ОСОБА_5 має своє власне житло, інших родичів у м. Дніпрі вона не має, а здавати в оренду квартиру батьків вона не хотіла. Через брак коштів, отримати правоустановчі документи на квартиру потерпіла змогла лише у 2004 році, однак, ці документи було належним чином зареєстровано у нотаріуса та в реєстрі БТІ. Починаючи з 1999 року ОСОБА_5 періодично навідувалась до вказаної квартири, сплачувала усі комунальні платежі, згодом прийняла рішення відключити газ, електроенергію, оформила усе з викликом комунальних служб. Про те, що потерпіла є власником цієї квартири знали усі сусіди, зокрема з кв. АДРЕСА_3 сусідка на ім`я ОСОБА_6 , та й інші сусіди з під`їзду. 18.08.2017 року до ОСОБА_5 за місцем мешкання приїхали три сусідки з її під`їзду, які повідомили ОСОБА_5 , що їх затопило з її квартири АДРЕСА_2 . Після цього, потерпіла приїхала на вул. Робочу, та виявила, що хтось змінив замки на вхідній двері до її квартири, після цього, вона одразу викликала працівників поліції, надала їм свої документи, що саме вона є власником квартири. Після цього, потерпіла викликала спеціальних робітників, які допомогли зламати двері та поміняти замки. Зайшовши до квартири ОСОБА_5 виявила відсутність в ній багатьох меблів та предметів домашнього вжитку. Після цього, вона кожен день навідувалась до квартири та перевіряла, чи все в порядку. Приблизно через тиждень, потерпіла знову приїхала до квартири, коли їй зателефонували сусіди та повідомили, що до неї проникли невідомі. Коли вона приїхала, біля будинку вже знаходились працівники поліції, яких викликали сусіди. Поліцейські сказали потерпілій, що, начебто, її квартиру, хтось купив та що в них є усі необхідні документи. Звернувшись за правовою допомогою, ОСОБА_5 виявила, що на цей час в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно з`явився запис № 21590463 про реєстрацію права власності на належну їй квартиру за невідомим потерпілій громадянином ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 27.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_8 . ОСОБА_5 в ході допиту наголосила, що вона є єдиним власником квартири АДРЕСА_2 з 1999 року. З 2004 року усі відповідні дані маються у БТІ. Жодних договорів купівлі-продажу цієї квартири вона не укладала, жодних доручень нікому не видавала, а крім неї це зробити більш нікому. Також потерпіла в ході допиту пояснила, що вважає, що невідомі їй особи у липні 2017 року надали приватному нотаріусу ДМНО ОСОБА_8 підробні правоустановчі документи або підробну довіреність від її імені та безпідставно зареєстрували право власності за собою на належну ОСОБА_5 квартиру.

Свідчення ОСОБА_5 підтверджуються наявними матеріалами кримінального провадження, а саме доданими до заяви про кримінальне правопорушення копіями документів на які вона посилається у заяві про кримінальне правопорушення, а також окремо наданими нею копіями документів.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №101762858 від 27.10.2017 року, встановлено, що квартира АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), належить ОСОБА_7 на праві приватної власності, номер запису про право власності: 21590463, дата та час державної реєстрації: 27.07.2017р. 12:47:04, підстава виникнення права власності: договір купівлі- продажу, серія та номер: 564, виданий 27.07.2017 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , бланки НМІ №263414;263413.

У слідства є достатні підстави вважати, що вказане нерухоме майно - квартира АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101) відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та є речовим доказом у кримінальному провадженні.

На даний момент правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст.190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Заслухавши думку слідчого, дослідивши матеріали клопотання, вважаю, що клопотання про арешт майна є обґрунтованим, законним та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Як вбачається з матеріалів досудового розслідування, вказана квартира є об`єктом (предметом) кримінально протиправних дій.
У зв`язку з тим, що є підстави вважати, що незастосування арешту на майно - квартиру АДРЕСА_2 , що на даний час знаходиться у вільному цивільному обігу, може призвести до того, що остання буде відчужена, передана іншим особам, щодо неї можуть бути створені та зареєстровані речові права та їх обтяження із створенням прав третіх осіб на нерухоме майно, слідчий суддя вважає за необхідне клопотання задовольнити та накласти арешт на зазначене майно, із забороною ним розпоряджатися до розгляду кримінального провадження по суті.
Клопотання про фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу під час розгляду клопотання слідчому судді не надходило і за ініціативою слідчого судді не здійснювалося, що відповідає вимогам ст.107 КПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст.110, 131, 132, 170-175, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження №0000175, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомості - АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 10), право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_7 (ід.номер НОМЕР_1 ) із забороною розпоряджатися цим майном у будь-який спосіб.

Зобов`язати Відділ реєстрації майнових прав Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради внести відповідні відомості про обтяження нерухомого майна - квартира АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Контроль за виконанням зазначеної ухвали покласти на слідчого СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подачі протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.

Слідчий суддя ОСОБА_1