17.01.2018
Справа № 359/5296/17
Провадження № 1-кп/359/108/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2018 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
за участю представника потерпілого ОСОБА_3 ,
за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001285 від 07.06.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бишів, Макарівського району Київської області, громадянина України, українця, з повною загальною середньо освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, -
в с т а н о в и в:
07.06.2017 близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_4 перебував в магазині (гіппермаркеті) «Фоззі» за адресою вул. Броварська, 2а, с. Проліски, Бориспільський район, Київська область. Перебуваючи у торговому залі вказаного магазину, в нього виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна.
Надалі, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, переконавшись, що за його діями ніхто з покупців та персоналу не спостерігає, перебуваючи біля вітрини з продукцією ТМ «Теscoma» та під час розглядання асортименту помітив ніж ТМ «Теscoma» модель «АZZА 9 см.» та взявши його до рук поклав до кошика для товарів, з метою викрадення.
В подальшому, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою таємного викрадення чужого майна та подальшого його обернення на власну користь, взяв ніж ТМ «Теscoma» модель «АZZА 9 см.» з кошика для товарів та поклав його до правої кишені штанів в які був одягнений та пройшовши касову зону не розрахувавшись за вищевказаний ніж, намагався покинути приміщення магазину «Фоззі», проте був зупинений охоронниками вказаного магазину.
Тобто, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений охоронниками вищезазначеного магазину.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 намагався завдати магазину «Фоззі» матеріальну шкоду в розмірі 321 грн.
Таким чином, дії ОСОБА_4 кваліфіковано як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України.
В ході досудового розслідування кримінального провадження, 26.06.2017 року між представником потерпілого ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 , було укладено угоду про примирення. Із змісту угоди вбачається, що сторони визначили істотні для кримінального провадження обставини; констатовано факт примирення між представником потерпілого та підозрюваним, а також щире каяття підозрюваного та активне сприяння підозрюваного розкриттю злочину, а також повне відшкодування підозрюваним завданої ним матеріальної шкоди.
Також узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначено покарання у виді штрафу п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.
Наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, зрозумілі та роз`яснені наслідки невиконання угоди.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав укладену угоду про примирення, визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та просив суд затвердити укладену між ним та представником потерпілого угоду про примирення, пояснивши, що наслідки затвердження даної угоди йому відомі.
Представник потерпілого ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні зазначив, що він підтримує угоду про примирення, укладену між ним та ОСОБА_4 , а також вказав, що претензій до обвинуваченого ні морального, ні матеріального характеру немає. Зі ст. 473 КПК України ознайомлений, наслідки угоди йому зрозумілі. Угода укладена ним добровільно, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь яких інших обставин, ніж ті що передбачені в угоді.
Прокурор вважає можливим затвердження угоди про примирення в підготовчому судовому засіданні, як такої, що відповідає вимогам КПК України.
Суд в даному випадку не перевіряє фактичні обставини, вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, так як і не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про примирення.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено угоду про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України. Згідно з положеннями ст. 12 КК України, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 відносяться до злочинів середньої тяжкості.
При цьому судом відповідно до вимог ч. 5 ст. 474 КПК України з`ясовано, що обвинувачений визнає вину в обсязі підозри, а також цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Обвинувачений розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди про примирення між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а тому у суду не виникає необхідності витребувати документи, а також викликати в судове засідання інших осіб та опитувати їх для з`ясування добровільності укладеної угоди. Укладення угоди є правомірним, та таким, що відповідає інтересам представника потерпілого, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Також судом встановлено, що покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень КК України. Узгоджена сторонами міра покарання передбачена в межах санкції ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та відповідає загальній меті призначення кримінального покарання, визначена з урахуванням характеру та тяжкості вчиненого злочину ОСОБА_4 , даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання, та є достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.
Таким чином, перевіривши угоду про примирення між представником потерпілого ОСОБА_6 та (підозрюваним) обвинувачуваним ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що умови угоди: не суперечать вимогам кримінально-процесуального кодексу України та кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи сторін та інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості, відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань, сторони дійсно примирились, що підтверджено в судовому засіданні, і як вбачаться з матеріалів кримінального провадження та погодили вид покарання.
Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне затвердити угоду про примирення, яка укладена, на досудовому розслідуванні кримінального провадження, 26 червня 2017 року між представником потерпілого ОСОБА_6 , з одного боку, та (підозрюваним) обвинувачуваним ОСОБА_4 , з іншого боку, на підставі ст.ст. 468, 469, 471 КПК України та призначити обвинувачуваному ОСОБА_4 узгоджену сторонами міру покарання у виді штрафу п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.
Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Речові докази прокурором не заявлялись.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст. ст. 368-371, ч. 2, ст. 373, ст. ст. 374-376, п. 1 ч. 1 ст. 468, ст.ст. 471, 474, 475 КПК України, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, КК України, суд
у х в а л и в:
Угоду про примирення, укладену 26 червня 2017 року між представником потерпілого ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, затвердити.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп. на користь держави.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_1