Справа № 309/1237/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

05.03.2018 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/777/50/2018 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_6 на вирок Хустського районного суду від 09.12.2015.
Цим вироком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, розлучений, не працюючий, судимий 03.03.2014 за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України до 140 годин громадських робіт, 08.04.2015 за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України на 5 місяців арешту, 13.11.2015 за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України на 3 роки обмеження волі і звільнений від відбуття цього покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням впродовж 1-річного іспитового строку, засуджений за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі, за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 389 КК України - на 2 роки обмеження волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим до відбуття ОСОБА_8 визначено 2 (два) роки обмеження волі.
Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Хустського районного суду від 03.03.2014 у виді 120 годин громадських робіт, що згідно п.4 ч.1 ст. 72 КК України відповідає 15 дням обмеження волі, і до відбуття ОСОБА_8 визначено 2 роки 15 днів обмеження волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначеного за цим вироком і призначеного за вироком Хустського районного суду від 13.11.2015 остаточно ОСОБА_8 визначено 3 роки 1 місяць обмеження волі.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком у 2 роки та з покладенням на нього обов`язків повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи і періодично з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.
Речовий доказ сміттєвий бак ухвалено повернути ОСОБА_9 ..
Суд визнав доведеним, що ОСОБА_8 після засудження за вироком Хустського районного суду від 03.03.2014 до покарання у виді 140 годин громадських робіт 05.05.2014 був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування цього покарання, направлений на громадські роботи, але з 07.05.2014 по 08.12.2015 умисно, без поважних причин ухилявся від відбування покарання.
Окрім цього він 12.02.2015 приблизно о 04 годині повторно таємно викрав сміттєвий бак вартістю 231 грн.58 коп., належний ТОВ «АВЕ Виноградово», який стояв біля входу в кафе «Селена» по вул. Карпатської Січі в м. Хуст.
В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку в частині призначення покарання через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст. 185 КК покарання у виді 1 (одного) року шести місяців обмеження волі, за ч.2 ст. 389 КК у виді 2 (двох) років обмеження волі, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 2 (два) роки обмеження волі, на підставі ст.ст. 71, 72 КК України до цього покарання частково приєднати невідбуте за вироком Хустського районного суду від 03.03.2014 та призначити 2 (два) роки 15 днів обмеження волі, а на підставі ч.4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання цього покарання і покарання, призначеного за вироком Хустського районного суду від 13.11.2015, остаточно призначити ОСОБА_8 до відбуття 3 (три) роки 1 місяць обмеження волі.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст вироку і доводи, викладені в апеляційній скарзі, промову прокурора, який підтримав апеляційні вимоги частково і просив після скасування вироку провадженні в справі закрити, оскільки обвинувачений ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, за клопотанням прокурора дослідив копію свідоцтва про смерть обвинуваченого, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи апеляційної скарги, прокурора в судовому засіданні і приходить до переконання, що апеляційна скарга, підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому, у відповідності до приписів ст. 404 КПК України, Апеляційним судом не перевіряється.
Отже, Апеляційний суд визнає доведеним, що ОСОБА_8 після засудження за вироком Хустського районного суду від 03.03.2014 до покарання у виді 140 годин громадських робіт, ознайомлення 05.05.2014 з порядком та умовами відбування цього покарання, попередження про кримінальну відповідальність за ухилення від його відбування, та направлення на громадські роботи, з 07.05.2014 по 08.12.2015 умисно, без поважних причин від відбування цього покарання ухилявся, а 12.02.2015 приблизно о 04 годині повторно таємно викрав сміттєвий бак вартістю 231 грн.58 коп., належний ТОВ «АВЕ Виноградово», який стояв біля входу в кафе «Селена» по вул. Карпатської Січі в м. Хуст.
Кваліфікація діянь ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення від відбування громадських робіт особою засудженою до цього покарання, та за ч.2 ст. 185 КК України, як крадіжки, вчиненої повторно, цим обставинам відповідає.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України та згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п.1 постанови №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10.12.2004 р., № 8 від 12.06.2009 р. та № 11 від 06.11.2009), суди мають суворо додержувати загальних засад призначення покарання, оскільки через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи його у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Покарання ОСОБА_8 суд призначив у межах санкцій закону про кримінальну відповідальність, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених ним злочинів, того, що він визнав вину, розкаявся, посередньо характеризується, хворіє на хронічний гепатит, виразкову хворобу, цироз печінки, але при цьому не в повній мірі врахував обставини кримінальних правопорушень і всупереч вимогам ч.2 ст. 374 КПК України не навів у вироку переконливих доводів на користь свого рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Натомість він послався лише на повне визнання ним своєї вини, щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, як обставини, що пом`якшують покарання.
Окрім цього, суд першої інстанції залишив поза увагою, що покарання у виді 140 годин громадських робіт, призначене йому за вироком Хустського районного суду від 03.03.2014, ОСОБА_8 не відбув.
Між тим, згідно з ч.1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Згідно з п. 25 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.
При застосуванні правил ст. 71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК.
Коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків.
Цих приписів суд першої інстанції не дотримався.
За визначенням, викладеним у частинах 1 та 2 ст. 56 КК громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт і відбуваються не більш ніж чотири години на день.
Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_8 був ознайомлений з вироком від 03.03.2014 року, 05.05.2017 ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, письмово попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування цього покарання, направлений на громадські роботи, але умисно, без поважних причин ухилявся від відбування покарання та ще й вчинив новий злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України.
Ці обставини свідчили про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.
Звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, в тому числі і від невідбутого реального покарання за попереднім вироком, суд не врахував цих обставин, фактично переглянув попередній вирок в частині рішення про необхідність відбування ним громадських робіт і у підсумку визначив остаточне покарання більш сприятливе для обвинуваченого, ніж невідбуте за попереднім вироком, що заохочує його до подальшого ухилення від відбування покарання.
Згідно з п.2 ч.1 ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції у разі необхідності застосування більш суворого покарання скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.
Разом з тим, як убачається з копії свідоцтва про його смерть, обвинувачений ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.
Згідно з п.5 ч.1 ст. 284 КПК України в разі, якщо помер обвинувачений, кримінальне провадження закривається, крім випадків, якщо воно є необхідним для реабілітації померлого. Відомостей про необхідність реабілітації ОСОБА_8 в кримінальному провадженні немає.
Встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 417 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок ї закриває кримінальне провадження.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, Апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу першого заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_6 задовольнити частково, вирок Хустського районного суду від 09.12.2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати, кримінальне провадження, у зв`язку з його смертю, закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена касаційним порядком безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: