У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2017 року місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 , слідчого - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором, про накладення арешту на майно ТОВ «Маркан», що розташоване в м.Ужгород, вул. Мукачівська,44, генеральним директором якого являвся ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , -
ВСТАНОВИВ:
З клопотання та доданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим управлінням ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000213 від 16.10.2017 року про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України.

Згідно клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 16 жовтня 2017 року, приблизно о 10.30 годині, ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні взуттєвої фабрики ТОВ «Маркан», яка розташована в м.Ужгород, вул.Мукачівська, 44, а саме на другому поверсі в кабінеті генерального директора вищевказаної фабрики ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 між якими виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_5 діючи умисно, з метою вбивства здійснив чотири постріли з пістолету типу «Чеська збройовка», калібру 7,65 мм., в ОСОБА_4 , внаслідок чого останній помер на місці. В ході досудового розслідування досліджуються обставини, що характеризують мотив злочину, особи підозрюваного та потерпілого, зміст конфлікту, а також встановлення можливих боргових зобов`язань між підприємствами, якими вони керували. Так встановлено, що ОСОБА_5 , являється генеральним директором ПАТ «Ужгородська взуттєва фабрика», що розташована в м.Ужгород, вул.Мукачівська, 44, ОСОБА_4 , являвся генеральним директором ТОВ «Маркан», яка розташована в м.Ужгород, вул.Мукачівська, 44. Дані підприємства займались виробництвом взуття, тобто були конкурентами у вказаній сфері бізнесу. На підставі викладеного, з метою встановлення всіх обставин, мотиву зазначеного злочину, а також з метою відшукання речових доказів, тобто документів які б свідчили про боргові зобов`язання, інших неправомірних відносин між підприємствами, а також з метою запобігання розтрати та відчуження майна, яке належить ТОВ «Маркан», з метою збереження речових доказів, слідчий просить клопотання задовольнити.
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив суд задовольнити клопотання з підстав, викладених у ньому.
Заслухавши пояснення слідчого, дослідивши матеріали додані до клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З матеріалів клопотання встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000213 від 16.10.2017.

Слідчий просить накласти арешт на майно ТОВ «Маркан», що розташоване в м. Ужгород, вул. Мукачівська ,44, генеральним директором якого являвся ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , мотивуючи своє клопотання необхідністю збереження речових доказів..

За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Водночас, на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий не довів слідчому судді, що майно ТОВ «Маркан», перелік та види якого слідчим не вказані, відповідає вимогам ст. 98 КПК України.
Також не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Враховуючи вищенаведене, а також наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно ТОВ «Маркан», що розташоване в м.Ужгород, вул.Мукачівська ,44, генеральним директором якого являвся ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , а тому вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України,-
У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором, про накладення арешту на майно ТОВ «Маркан», що розташоване в м.Ужгород, вул. Мукачівська,44, генеральним директором якого являвся ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1