Постанова
Іменем України
29 березня 2018 року

м. Київ
справа № 350/118/16-к

провадження № 51-875км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 на вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2016 року та вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000174, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Сваричів Рожнятівського району, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 :
- на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 78059 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 120000 грн., 1000 грн. витрат в рахунок відшкодування витрат на проведення автотоварознавчого дослідження та 25000 грн витрат в рахунок відшкодування витрат по оплаті правової допомоги;
- на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн.;
- на користь ОСОБА_9 100000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;
- на користь держави 1596,60 грн. витрат пов`язаних з проведенням судових експертиз;
Постановлено стягнути з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»:
- на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 63863 грн; та 5512 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;
- на користь ОСОБА_8 5512 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;
на користь ОСОБА_9 5512 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 15 грудня 2015 року, приблизно о 17:45 год в темну пору доби, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись ділянкою автодороги Т-09-02 «Креховичі-Дзвиняч», що в урочищі Підмонастир у с. Сваричів Рожнятівського району Івано-Франківської області зі швидкістю приблизно 80 км/год, в порушення вимог п. 2.3. «б», п. 2.9 «а», п. 10.1, п. 12.4 Правил дорожнього руху, перевищуючи максимально-допустиму швидкість, виїхав на смугу зустрічного руху, не переконавшись в тому, що вона є вільною від транспортних засобів, де вчинив зіткнення з автомобілем марки Renault Kangoо, під керуванням водія ОСОБА_10 .
У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_10 помер.
Вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2017 року вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2016 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасовано. Постановлено свій вирок, яким визнано ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 просить скасувати вирок районного та вирок апеляційного судів та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину й особі засудженого через м`якість. При цьому вказує на те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_7 злочину, його особу та призначив останньому покарання наближене до мінімального, передбаченого санкцією інкримінованої йому статті. Апеляційний суд, в свою чергу, хоча і скасував вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та постановив свій вирок, проте збільшив розмір покарання всього на 6 місяців, що на думку потерпілої є явно несправедливим через м`якість. Крім того, не погоджується з вирішенням апеляційним судом цивільного позову, оскільки вважає, що суд, частково задовольняючи її позовні вимоги , належним чином свого рішення не мотивував.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор касаційну скаргу підтримала частково.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого.

При перевірці матеріалів провадження касаційним судом установлено, що доводи потерпілої про невідповідність вимогам кримінального закону призначеного ОСОБА_7 покарання через м`якість є такими, що заслуговують на увагу.

Відповідно до положень ст.ст. 370, 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосування більш суворого покарання, у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. При цьому, таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Проте, суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону не дотримався з огляду на наступне.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, не погоджуючись з вироком районного суду від 11 листопада 2016 року, прокурор та потерпіла ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на невідповідність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, порушували питання про скасування вироку місцевого суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання і постановлення апеляційним судом свого вироку з призначенням останньому більш суворого покарання .
Апеляційний суд, розглянувши провадження за апеляційними скаргами прокурора та потерпілої, хоча і скасував вирок районного суду в частині призначеного покарання ОСОБА_7 , та ухвалив свій вирок, проте в порушення вимог ст. 420 КПК Україниналежно не проаналізував змісту їх апеляційних скарг, та призначив засудженому покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

При цьому, як правильно зазначається у касаційній скарзі потерпілої ОСОБА_6 , суд не оцінив і не врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких. Крім того, суд не дав оцінки конкретним обставинам справи, тому, що злочин було вчинено в стані алкогольного сп`яніння, а також тому, що до нього було застосовано Закон України «Про амністію» від 19 квітня 2007 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, унаслідок якого загинула людина.
На думку колегії суддів, ці обставини у сукупності свідчать про те, що призначене апеляційним судом ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, яке наближено до мінімальної санкції ч. 2 ст. 286 КК України, є явно м`яким і не буде сприяти виправленню засудженого.
З урахуванням викладеного, вирок апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене, та прийняти законне і обґрунтоване рішення, у тому числі щодо вирішення цивільного позову.
У зв`язку з тим, що у касаційній скарзі ставиться питання про невідповідність призначеного покарання ОСОБА_7 ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через м`якість, та останній відбуває його реально, то колегія суддів вважає за необхідне продовжити тримання ОСОБА_7 під вартою.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 вважати продовженим до 60 днів.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3