АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа: 648/3303/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/791/297/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: застосування Закону
України «Про амністію в 2016 році»
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2018 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 15 грудня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Семипалатинськ Казахстан, громадянки Казахстану, зареєстрованої: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимої, останній раз: 12.12.2016 року Дружківським міським судом Донецької області за ч.2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі,

в с т а н о в и л а:

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», суд в ухвалі зазначив, що вона відноситься до осіб, зазначених у п. «е» ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році»», щодо яких амністія не застосовується, оскільки вона засуджена за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, а тому не є суб`єктом амністії.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, в апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_7 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив задоволенні її клопотання, оскільки вона є інвалідом 3 групи, має тяжкі хвороби, має матір похилого віку, якій виповнилось 78 років. З цих підстав просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу про застосування до неї Закону України «Про амністію у 2016 році».

Заслухавши суддю - доповідача, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, а також особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили.
Положеннями ст. 9 цього закону передбачено, що амністія не застосовується до осіб, зазначених у ст.4 Закону України «Про застосування амністії в України», а також до осіб, зазначених у п.«е» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», яких засуджено за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту при обтяжуючих обставинах (частини друга і третя статті 309 КК України 2001 р.).

Як вбачається із матеріалів провадження, вироком Дружківського міського суду Донецької області від 12.12.2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 засуджено за злочин, який входить до переліку злочинів, визначених у п. «е» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», за вчинення яких до осіб амністія не застосовується, вона не підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2016 році», тобто не є суб`єктом амністії.

Посилання ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що вона 3 інвалідом, має тяжкі хвороби, має матір у віці 78 років, не мають правового значення для вирішення питання про застосування до неї Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки сам факт її засудження за злочин, передбачений ч.2 ст. 309 КК України, за вчинення якого, відповідно до п.«е» ст. 9 цього Закону, амністія не застосовується до осіб незалежно від тяжкості вчиненого злочину та інших обставин, що унеможливлює застосування до неї амністії на підставі вказаного закону.
Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» щодо неї.

Отже, доводи апелянта про те, що вона є суб`єктом амністії, не ґрунтуються на законі.

Підстав для скасування судового рішення, що оскаржується, та задоволення клопотання засудженої, колегія суддів не знаходить, тому її апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Виходячи з наведеного, керуючись п.«е» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 15 грудня 2017 року, якою їй відмовлено в задоволенні клопотання про застосування щодо неї Закону України «Про амністію у 2016 році» - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4 (підпис) ОСОБА_3
Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 20 березня 2018 року
Ухвала набрала законної сили 19 березня 2018 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2