11-кп/775/438/2017(м)

Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія ст. ст. 185 ч.1,185 ч. 2 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2017 року м. Маріуполь
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, несудимого в силу ст. 89 КК України, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 , мешкаючого: АДРЕСА_2
визнано винним за ч. 1 ст. 185 КК України призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України - 2 роки позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Маріуполя, Донецької області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, раніше судимого: 1) 21.12.1995 року Жовтневим районним судом
м. Маріуполя за ст. 140 ч. 3 КК України (в редакції Закону 1960 року) до 3 років позбавлення волі, звільненого від покарання з відстрочкою виконання вироку на 1 рік; 2) 17.09.1996 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя за ст. 140 ч. 3 КК України (в редакції Закону 1960 року) до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 3) 14.11.1996 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя за ст.ст.140 ч.3, 141 ч.2, 42 ч.1,3 КК України (в редакції Закону 1960 року) до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 4) 3.07.2002 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя за ч.2 ст.86, ч.1 ст.89, ч.2,3 ст.142, ч.3 ст.215-3 КК України (в редакції Закону 1960 року) ч.2,3 ст.185, ст.304, ч.3 ст.357, ст.70, 71 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 5) 2 липня 2009 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя за ч.2 ст.185, ч.3 ст.187, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 7 років, 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві приватної власності, звільненого 4.03.2016 року після відбуття строку покарання, який зареєстрований, мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ,
визнано винним за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, -
ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_10 визнані винними і засуджені за вчинення кримінальних правопорушень при наступних обставинах.
4.09.2016 року приблизно о 9 годині ОСОБА_7 умисно, керуючись корисливими мотивами, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_8 , шляхом вільного доступу, таємно викрав майно, яке належить останній, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1300 грн. 86 коп..
Він же, 13.09.2016 року приблизно о 10 годині 30 хвилин, умисно, повторно, керуючись корисливими мотивами, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_8 , шляхом вільного доступу, таємно викрав майно, яке належить останній, спричинивши ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 3835 грн. 72 коп..
Крім того, 16.01.2017 року приблизно о 14 годині, більш точний час в ході слідства не встановлено, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, керуючись корисливими мотивами, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, перебуваючи в будинку АДРЕСА_5 , який належить ОСОБА_9 , скориставшись тим, що останній заснув та не звертає на них уваги, шляхом вільного доступу, таємно викрали майно, яке належить потерпілому, спричинивши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 7144 грн. 25 коп..
На зазначений вирок ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що з вироком згоден частково, суд призначив йому дуже суворе покарання. Зазначає, що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей та дружину. Просить змінити вирок суду та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Прокурор подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких вказує, що вирок суду є законним та обґрунтованим. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом у повній мірі були дотримані вимоги кримінального закону, призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення. Просить вироку суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступних підстав.
Вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_10 не оскаржується.
Висновки суду про винність ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій в апеляційному порядку не оскаржуються.
Доводи апеляційної скарги про суворість призначеного покарання та про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки обвинуваченим ОСОБА_7 було вчинено 3 епізоди крадіжок, в тому числі за попередньою змовою групою осіб.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Як вбачається з матеріалів провадження, обираючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного, конкретні обставини даної справи.
Таким чином, повною мірою врахувавши вказані обставини, в тому числі і ті, на які обвинувачений вказує в апеляційній скарзі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбуття покарання та призначив покарання, передбачене санкцією ст. 185 ч. 2 КК України, яке є пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину та його наслідкам.
Покарання, призначене обвинуваченому, відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки визначено в межах санкції статті КК України, за якою його визнано винним, відповідно до положень загальної частини КК України.
При цьому суд першої інстанції врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання, та обставини, що його пом`якшують, дані про особу обвинуваченого і призначив покарання відповідно до положень загальної частини КК України.
На думку колегії суддів по своєму виду і розміру призначене ОСОБА_7 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.
Підстав вважати призначене ОСОБА_7 покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає.
Таким чином з наведених мотивів до обвинуваченого не може бути застосований інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду ухвалений законно і обґрунтовано і підстав для його скасування або зміни немає, апеляційна скарга є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.
Від обвинуваченого надійшло клопотання про застосування до нього амністії, оскільки він має неповнолітніх дітей.
Заслухавши обвинуваченого, який підтримав заявлене клопотання, прокурора, який не заперечував проти застосування до обвинуваченого амністії, дослідивши матеріали провадження в цій частині, колегія суддів вважає, що клопотання підлягає задоволенню, обвинуваченого слід звільнити від відбування призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» (набрав чинності 07 вересня 2017 року) питання про застосування амністії суд вирішує також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
Ст. 13 зазначеного Закону передбачено, що його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Відповідно до п «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений вчинив злочини 04.09.2016 р., 13.09.2016 р., 16.01.2017 року, тобто до набрання сили Законом України «Про амністію у 2016 році».
Провадження за інкримінованими злочинами розглянуто судом першої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винним у вчинені умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким, проте вирок стосовно ОСОБА_7 не набрав законної сили, та на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» останній має дітей, яким не виповнилося 18 років і стосовно яких він не позбавлений батьківських прав.
Зазначена обставина вказує на те, що на обвинуваченого поширюється дія п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обмежень, визначених ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та Законом України «Про застосування амністії в Україні» щодо застосування амністії до ОСОБА_7 , встановлено не було.
За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 . Закон України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 1 п. «в» вказаного Закону.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 липня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році».

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти негайно в залі судового засідання.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку в Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня проголошення.

Судді: