АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2017 року про арешт майна,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2017 року клопотання слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 про арешт майна було задоволено та накладено арешт шляхом заборони відчуження та користування квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 30,4 кв.м. реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 9539099. Заборонено державним реєстраторам та іншим особам, які уповноважені вчиняти реєстраційні дії вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 30,4 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 9539099.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки дані, викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку, що з метою забезпечення цивільного позову, поданого потерпілою ОСОБА_7 та з метою заборони подальшого відчуження вказаної нерухомості накладання арешту на зазначене майно є необхідним.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_5 порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2017 року та постановлення нової ухвали, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, оскільки, на думку апелянта, цивільний позов потерпілою ОСОБА_7 не подано, бо позовна заява, яку долучено до матеріалів справи, не відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства, а також не сплачений судовий збір.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Як вбачається з наданих матеріалів, ОСОБА_5 згідно наказу головного лікаря КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» № 02-02/1068-п від 20.07.2015 займає посаду головного енергетика КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова». Згідно наказу керівника КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» № 147 від 25.03.2016 ОСОБА_5 призначено відповідальним за електрогосподарство КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова».

11.09.2016 ОСОБА_5 , о 09:45 годин, знаходячись в приміщенні трансформаторної підстанції ТП 2001-РУ-0,4 кВ, за адресою: м. Дніпро, площа Соборна, 14, достовірно знаючи та розуміючи, що згідно вимог ст. 14 Закону України «Про охорону праці» він зобов`язаний знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці та те, що згідно п. 2.3.6 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів, затверджених наказом Міністрества праці та соціальної політики № 4 від 09.01.1998 під час роботи в електроустановках напругою до 1000 В без зняття напруги на струмовідних частинах чи поблизу від них необхідно обгородити розташовані поблизу робочого місця інші струмовідні частини, що перебувають під напругою, і до яких можливий випадковий дотик, допустив до проведення робіт в трансформаторній підстанції ТП 2001-РУ-0,4 кВ, за адресою: м. Дніпро, площа Соборна, 14 працівників ТОВ «БАСК» ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не огородивши розташовані поблизу робочого місця інші струмовідні частини, що перебували під напругою, і до яких можливий випадковий дотик.

В результаті вказаних порушень правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою працівника ТОВ «БАСК» ОСОБА_8 під час випадкового дотику до неогороджених струмовідних частин, які залишились під напругою, вразило електричним струмом в результаті чого останній помер того ж дня.

19 жовтня 2017 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позивачем ОСОБА_7 було подано позовну заяву про стягнення з відповідача ОСОБА_5 матеріальної шкоди в розмірі 8418,45 грн., та моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн.

В ході досудового розслідування встановлено, що за підозрюваним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, зареєстровано право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 .

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що в даному випадку на нерухоме майно, яке належить підозрюваному, рішенням слідчого судді було цілком обґрунтовано, з дотриманням вимог закону накладено арешт, з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), і доводи апеляційної скарги такого висновку колегії суддів не спростовують.

Разом з тим, аналізуючи викладені в ухвалі слідчого судді обставини, колегія суддів доходить висновку про те, що ані слідчим в своєму клопотання, ані прокурором в судовому засіданні, ані судом першої інстанції під час постановлення свого рішення не наведено достатніх підстав, які б обґрунтовували необхідність арешту вищезазначеної квартири за адресою: АДРЕСА_2 шляхом заборони власнику користування ним з огляду на приписи норми ст..170 КПК України про те, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів . Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

З урахуванням наведеного, а також меж апеляційного розгляду, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково, ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2017 року скасувати з постановленням нової ухвали судом апеляційної інстанції на підставі ст.. 407 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2017 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003887 від 11.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, про накладення арешту на майно задовольнити частково.
Накласти арешт на нерухоме майно шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 30,4 кв.м. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 9539099.

Заборонити державним реєстраторам та іншим особам, які уповноважені вчиняти реєстраційні дії, вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 30,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 9539099.

Відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради 49004, м. Дніпро, вул. Старокозацька (Комсомольська), 58 внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про цю ухвалу про заборону вчинення реєстраційних дій щодо об`єкту, квартири АДРЕСА_1 загальною площею 30,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 9539099.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3