справа № 488/4184/17
провадження № 1-кс/488/464/17
У Х В А Л А

15.11.2017 року

Слідчий суддя Корабельного районного суду м.Миколаєва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

представника заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову про закриття кримінального провадження,

в с т а н о в и в :
Представник заявника звернулася до суду із відповідною скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого СВ Корабельного ВП ГУНП України у Миколаївській області від 24 червня 2017 року, якою закрито кримінальне провадження № 0001033 за її заявою про вчинення колишньою дружиною ОСОБА_5 ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 ч.1 КК України.

Обґрунтовуючи скаргу, заявниця зазначає, що ОСОБА_6 чинить перешкоди у спілкуванні ОСОБА_7 з їх спільною дитиною ОСОБА_8 , 2007 року народження, та умисно не виконує рішення суду про встановлення порядку спілкування батька із дочкою, чим вчиняє правопорушення, передбачене відповідною нормою кримінального закону. Представник заявника вважає, що рішення про закриття провадження прийняте без всебічного та повного з`ясування обставин справи, оскільки слідчим не витребувані сучасні документи про перетин державного кордону ОСОБА_6 та дитиною, а наявні є застарілими та містять суперечності, не встановлено коло осіб, з якими спілкувалася чи спілкується ОСОБА_6 (друзі, близькі), яким би могло бути відомо місцезнаходження останньої, не проведений моніторинг соціальних мереж в мережі Інтернет з метою встановлення місця знаходження матері і дитини. Також вказує, що, приймаючи рішення, слідчий послався на інформацію трирічної давнини про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 перебувають на території РФ, хоча ця інформація є непідтвердженою, оскільки представник ОСОБА_6 у судових процесах ОСОБА_10 повідомляв, що мати і дитина проживають у Німеччині. За таких обставин досудове розслідування не може вважатися вичерпним.

Представник заявника підтримала доводи скарги з викладених в ній мотивів, наполягала на її задоволенні, додатково пояснила, що вимушена самостійно збирати докази, проте окремі з документів вона не може одержати без відповідних запитів правоохоронних органів.

Слідчий, чиє рішення оскаржене, був повідомлений про час і місце судового розгляду, але в судове засідання не з?явився. В порядку ч.3 ст.306 КПК України розгляд скарги проводився у його відсутність.

Заслухавши пояснення представника, дослідивши відповідне кримінальне провадження, слідчий суддя доходить до висновку, що доводи скарги заслуговують на увагу.

Так, у відповідності до ст.ст.8, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці зобов?язуються поважати право дитини, зокрема, на сімейні зв?язки. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У відповідності до рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 05 травня 2015 року ОСОБА_6 зобов?язана негайно повідомляти ОСОБА_7 про зміну дитиною місця проживання, тимчасового перебування та навчання, надавати батькові можливість спільного з дитиною відпочинку протягом всіх канікул, не перешкоджати праву на необмежене спілкування батька й дочки засобами зв?язку.

На даний час є очевидним, що переховуючи дитину від батька всупереч рішенню суду, ОСОБА_6 створює перешкоди його виконанню.

Разом з тим, слідчий обмежився отриманням Витягів з баз даних про осіб, які перетнули кордон у напрямку «Виїзд», проте, чи поверталися в Україну мати і дитина після листопада 2014 року, так і залишилося нез?ясованим.

При цьому, згідно відповіді від Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби від 23 вересня 2014 року, яка була надана представником заявника, ОСОБА_9 з 2008 року і до вказаної дати державний кордон взагалі не перетинала.

Насамкінець, як слідує з відповідної постанови державного виконавця, виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_7 було відкрито 12 червня 2017 року саме за заявою стягувача, яким є ОСОБА_6 , що може свідчити про те, що принаймні на той момент мати перебувала на території України. Якщо ж виконавче провадження було відкрито за заявою представника ОСОБА_6 , цей факт також необхідно перевірити

За такого, слід визнати слушними доводи представника, що місце перебування ОСОБА_6 не встановлювалося, а дії, спрямовані на можливе притягнення її до відповідальності, не здійснювалися. Лише ймовірна відсутність ОСОБА_6 на території України стала головною підставою для закриття кримінального провадження внаслідок відсутності в її діянні складу кримінального правопорушення, що не може бути визнано правомірним.

За викладених обставин суддя приходить до думки, що проведене досудове розслідування не відповідає вимогам ефективності, встановленим ч.4 ст.38 КПК України, оскільки органи досудового розслідування не вжили достатніх заходів для виконання обов`язків, покладених на них ст.40, ст.41 КПК України, а тому прийняте рішення про закриття провадження є поспішним і підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову про закриття кримінального провадження, задовольнити.

Постанову слідчого СВ Корабельного ВП ГУ НП України у Миколаївській області від 24 червня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0001033 скасувати, а провадження направити для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1