Справа № 569/8265/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, пенсіонера, раніше не судимого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 , 20 грудня 2016 року, приблизно о 06 годині 40 хвилин, керуючи автомобілем Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Соборна в м. Рівне, зі сторони вул. Петра Дорошенка у напрямку Театральної площі, порушуючи підпункт б) пункту 2.3 та пункт 12.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, при виникненні небезпеки для руху заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу негайно не вжив та поблизу будинку № 260, що по вул. Соборна в м. Рівне, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину справа наліво відносно напрямку руху транспортного засобу, поза межами пішохідного переходу, хоча мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування гальмування при своєчасному вжитті заходів до реагування.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 загинула на місці події, а автомобіль Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, які передбачають, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Тобто, ОСОБА_7 , визнається винним за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

На підтвердження встановлених судом обставин свідчать наступні докази, які суд враховує та бере до уваги.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 , після роз`яснення суті обвинувачення, визнавши себе виним у вчиненні злочину, підтвердив обставини вчинення злочину. Пояснив, що 20 грудня 2016 року, приблизно о 06 годині 40 хвилин, він, керуючи автомобілем Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Соборна в м. Рівне, в напрямку лікарні, де мав пройти процедури. В його автомобілі була мама та сестра. Він рухався в темну пору доби, на вулиці моросив дощ, перешкод на дорозі не бачив, швидкість руху була не більше 60 кілометрів за годину. Потім побачив жінку на дорозі, але затормозити не встиг і допустив наїзд на потерпілу, оскільки пізно помітив перешкоду. Дорога освітлювалась погано. Автомобіль був у справному стані. У вчиненому щиро розкаюється. На досудовому слідстві та в суді усе добровільно розповів.

Суд, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України, після допиту обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів. Учасники судового провадження, яким було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.

А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками, не досліджувалися, за виключенням документів, які стосуються особи обвинуваченого, характеризуючих даних на нього.

При призначенні покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, який раніше не був судимий, характеризується позитивно, на «Д» обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні дитину ОСОБА_9 , 2005 року народження, є інвалідом першої групи довічно.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування збитків.

Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та приймаючи до уваги наявність у ОСОБА_7 декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують тяжкість вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_7 покарання в межах мінімальної санкції передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України.

Під час судового слідства обвинувачений ОСОБА_7 подав заяву про застосування відносно нього Закону України «Про амністю в 2016 році», оскільки злочин який він вчинив є необережним злочином, який не є особливо тяжким, а він є інвалідом першої групи довічно та має на утриманні малолітню дитину та непозбавлений батьківських прав.

Згідно п. «в» ст. 1 Закону України „Про амністію в 2016 році, підлягають звільненню від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років; згідно п. «г» Закону, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої групи.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , він непозбавлений батьківських прав по відношенню до дочки та є інвалідом першої групи довічно, що підтверджено пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 від 08 травня 2002 року. Згода про застосування Закону України „Про амністію дана підсудним в судовому засіданні і оформлена відповідною заявою. Згідно вимоги ДІПКП «102» НПУ від 25 січня 2017 року до ОСОБА_7 Закон України «Про амністію» раніше не застосовувався.

За таких обставин, суд вважає за можливе, застосувати Закон України „Про амністію в 2016 році та звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

По справі проведено ряд експертиз за ухвалою слідчого. Ці судові витрати, відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України без погодження уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

На підставі п. п. «в», «г» ст. 1 Закону України „Про амністію в 2016 році звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 4443,68 гривень (чотири тисячі чотириста сорок три) гривні 68 копійок.

Речові докази по справі повернути власникам.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1