Справа № 336/6273/17
Провадження № 1-кп/336/150 /2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2018 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді: ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, з середньою освітою, військовослужбовця, неодруженого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, всупереч інтересам військової служби, в порушення вимог статей 9, 11, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 1 та 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», 29 березня 2017 року о 08 год. 00 хв. не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та не з`явився на службу до 21 квітня 2017 року в умовах особливого періоду.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у вчинені інкримінованого йому злочину, щиро розкаявся у вчиненому та повністю підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті. Просив його суворо не карати та застосувати до нього приписи статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» .
Відповідно до частин 3, 4 статті 349, статті 351 Кримінального процесуального кодексу України суд, з урахуванням повного визнання вини обвинуваченим, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження інших доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.
Суд роз`яснив наслідки, передбачені частиною 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
На час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України на молодшого сержанта ОСОБА_4 розповсюджується дія військових статутів Збройних Сил України, які визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців і їх взаємовідносини. Зокрема, відповідно до статті 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.
У свою чергу, статті 1-3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначають, що військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку та досягається, окрім іншого, шляхом свідомого ставлення військовослужбовця до виконання військового обов`язку, вірності військовій присязі, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів. Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України кожного військовослужбовця зобов`язано додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.
Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив, що вина ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження та кваліфікує дії обвинуваченого за частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні обвинуваченому покарання суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та враховує відомості про особу обвинуваченого: раніше не судимого, на обліках у наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, за місцем проходження служби характеризується задовільно, є учасником антитерористичної операції.
Суд приймає до уваги дані досудової доповіді, складеної представником персоналу Комунарського районного сектору Запорізького МРВ з питань пробації Південно-Східного Міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації від 26.12.2017 року, відповідно до якої, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства ( у тому числі окремих осіб).

До обставин, які пом`якшують покарання, передбачені статтею 66 Кримінального кодексу України, суд відносить: щире каяття, повне визнання провини.
Обставин, які обтяжують покарання, передбачені статтею 67 Кримінального кодексу України, суд не встановив.
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає доцільним призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, передбачене санкцією частини 4 статті 407 Кримінального кодексу України, у виді трьох років позбавлення волі.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування до нього статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та просив звільнити його від покарання, оскільки він на день набрання чинності цим законом брав безпосередню участь в антитерористичній операції та отримав статус учасника бойових дій.

Прокурор у судовому засіданні не заперечив проти застосування до ОСОБА_4 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до статті 85 Кримінального кодексу України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» встановлено, що рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання. Установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07 вересня 2017 року набув чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

ОСОБА_4 захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, що підтверджується довідкою про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 13.09.2017 року № 519, виданої Міністерством оборони України військовою частиною НОМЕР_1 , яка міститься у матеріалах кримінального провадження.

Свою вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України, який згідно зі статтею 12 Кримінального кодексу України є тяжким злочином, визнав повністю, щиро кається у вчиненому.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених частиною 4 статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» судом не встановлено, амністія до нього раніше не застосовувалась.

За таких обставин, суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», відтак, він підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.

Наслідки застосування амністії обвинуваченому роз`яснено.

Цивільний позов не заявлявся, шкоди майнового характеру не завдано.
Витрати на залучення експерта та речові докази відсутні.
Запобіжній захід відносно ОСОБА_4 не обирався.
Керуючись частиною 3 статті 349, статтями 368, 370, 371, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, Законом України «Про амністію у 2016 році», суд -
У Х В А Л И В:
Визнати винним ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання на підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1