Зіньківський районний суд в Полтавській області
_________________________________________________________________________________
Справа № 530/2217/14-к
Номер провадження 1-кс/530/68/18

У Х В А Л А
іменем України
17.04.2018 р. м.Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Зінькова справу за скаргою ОСОБА_3 на постанову заступника начальника СВ Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 від 19.02.2018 р. про закриття кримінального провадження № 0000690 від 10.12.2014 року, -

В С Т А Н О В И В :
Скаржник ОСОБА_3 звернулася до Зіньківського районного суду Полтавської області із скаргою на постанову заступника начальника СВ Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 від 19.02.2018 р. про закриття кримінального провадження № 0000690 від 10.12.2014 року.

Згідно скарги вказано, що19 лютого 2018 року заступником начальника СВ Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за -№0000690 від 10.12.2014, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб ТДВ «Укроліяпродукт» складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 271 ч. 2 КК України.
Як мати загиблого ОСОБА_5 , залучена як потерпіла в кримінальному провадженні.
Вказану постанову вважає незаконною, винесеною за неповноти досудового розслідування, невідповідності висновків слідчого, викладених у постанові, фактичним обставинам кримінального провадження, а також за істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
Враховуючи те що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчий суддя при розгляді скарги на відповідні постанови має з`ясувати питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необгрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.
Таким чином необхідно перевірити не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття, мотиви прийняття постанови.
Зазначені в постанові мотиви прийняття рішення про закриття кримінального провадження, зведені до наступного: «оскільки конкретні технічні причини настання групового нещасного випадку не були встановлені, а також не встановлено, чому температура, при перекачуванні макухи 09.12-10.12.2014 року не знижувалась, а навпроти зростала в бункері силосного типу №10, відповісти більш детальніше щодо причин настання групового нещасного випадку, рівно як і визначити невідповідності нормативно-правовим актам з охорони праці та причинний зв`язок із настанням розглядаємої події з технічної точки зору згідно наданих на дослідження матеріалів не вбачається за можливе».
Таким чином все слідство звелось до встановлення лише технічних причин підвищення температури макухи, її загорання та вибуху.
Але заподіяння шкоди здоров`ю потерпілих та загибель людини (не сам лише вибух!) сталося не тільки з технічних причин.
Слідчий не відобразив у постанові, чому він взяв до уваги одні докази у справі і критично поставився до інших.
В оскаржуваній постанові немає навіть згадки про те, що в справі є показання незацікавлених свідків і вони не на користь особам, які можуть бути винними у вчиненні злочину.
Так, допитаний як свідок ОСОБА_6 повідомив, що у перших числах даного місяця, в перший тиждень, цех по виробництву був задимлений та дим не припиняв йти близько трьох днів. В дані дні працівники намагалися загасити полум`я з гідранту, який знаходився на території підприємства. Про дану подію знав директор підприємства ОСОБА_7 оскільки він неоноразово бачив того і в цеху і біля нього. 10.12.2014 близько 9 години свідок помітив, що один із бункерів розпечений та має червоний колір. Біля бункера стояв директор підприємства ОСОБА_7 та працівник ОСОБА_8 та декілька інших працівників (протокол допиту від 18.12.2014, т. 1 арк. 100).
Свідкок ОСОБА_9 повідомив, що раніше були випадки незначного загорання в бункерах для зберігання макухи, але дані загорання швидко та вчасно ліквідовувалися працівниками (протокол допиту від 23.12.2014, т. 1 арк. 132).
Свідок ОСОБА_10 теж повідомив, що раніше були випадки незначного загорання в цеху по виробництву олії. Був випадок загорання макухи в бункері. На дане підприємство приїжджали пожежники (протокол допиту від 23.12.2014, т. 1 арк. 133).
Однак, незважаючи на те, що показання вказаних свідків об`єктивними доказами не спростовано, слідчий на взяв їх до уваги, не мотивуючи це. Крім того, інших осіб, які могли бути очевидцями вказаних подій, не встановлено та не допитано.
Порушення вимог законодавчих та інших нормативно-провових актів про охорону праці шляхом дії полягає у вчинках, які заборонені відповідними правилами (наприклад вказівка про проведення певних робіт в умовах, які створюють загрозу життю або здоров`ю працюючих), або характеризується бездіяльністю, що має місце при невиконанні дій, які особа повинна була вчинити відповідно до існуючих нормативних вимог (наприклад негайно зупинити роботи в умовах, які створюють загрозу життю або здоров`ю працюючих).
Ці акти встановлюють правила, що містять різноманітні вимоги до охорони праці. За характером вимог та їх галузевою спрямованістю розрізняють загальні і спеціальні правила охорони праці. До загальних належать правила, що регулюють питання охорони праці у всіх галузях виробництва. Це Закон України «Про охорону праці», Кодекс законів про працю України, а також окремі правила державних міжгалузевих і галузевих актів, що містять вимоги безпеки для всіх галузей виробничої діяльності. Спеціальні правила містять вимоги безпеки для однієї галузі або для певної роботи. Нормативними документами з охорони праці на підприємстві щодо методів безпечного виконання робіт є і локальні нормативні акти, затверджені на підприємстві.
Відповідно до статті 13, 15 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, а саме: створює відповідні служби і призначає посадових осіб, які забезпечують вирішення конкретних питань охорони праці, затверджує інструкції про їх обов`язки, права та відповідальність за виконання покладених на них функцій, а також контролює їх додержання; забезпечує виконання необхідних профілактичних заходів відповідно до обставин, що змінюються; забезпечує належне утримання будівель і споруд, виробничого обладнання та устаткування, моніторинг за їх технічним станом; розробляє і затверджує положення, інструкції, інші акти з охорони праці, що діють у межах підприємства, та встановлюють правила виконання робіт і поведінки працівників на території підприємства, у виробничих приміщеннях, на будівельних майданчиках, робочих місцях відповідно до нормативно-правових актів з охорони праці, забезпечує безоплатно працівників нормативно- правовими актами та актами підприємства з охорони праці.
Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
На підприємстві з кількістю працюючих 50 і більше осіб роботодавець створює службу охорони праці, яка підпорядковується безпосередньо роботодавцю.
Спеціалісти служби охорони праці у разі виявлення порушень охорони праці мають право: видавати керівникам структурних підрозділів підприємства обов`язкові для виконання приписи щодо усунення наявних недоліків, одержувати від них необхідні відомості, документацію і пояснення з питань охорони праці; зупиняти роботу виробництва, дільниці, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва у разі порушень, які створюють загрозу життю або здоров`ю працюючих.
Згідно зі ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Інструкція з охорони праці №62 «Безпечні методи проведення робіт з перекачування макухи в бункера силосного типу». Затверджена наказом директора ТДВ «Укроліяпродукт» від 06 грудня 2013 року №301.
«Розділ 5. Вимоги безпеки в аварійних ситуаціях.
Пункт 5.1. Процес перекачки макухи повинен бути негайно зупинений в наступних випадках:
-при виникненні загрози пожежі на ділянці де знаходиться працівник.»
Незалежно від технічних причин підвищення температури макухи, її загорання та вибуху, заподіяння шкоди здоров`ю потерпілих та загибель людини сталися не внаслідок дії природних чинників непереборного характеру, а через те, що на підприємстві не забезпечили безпечних умов праці.
Органами досудового слідства не дано належну правову оцінку бездіяльності службових осіб:
-чому не було зупинено роботу виробництва, дільниці, машин, механізмів,
устаткування та інших засобів виробництва після перших випадків виникнення підвищення температури макухи - до повного усунення їх причин;
-чому 10.12.2014 о 12 год. 15 хв., коли в цеху ОСОБА_11 , згідно з постановою: «помітив і доповів про початкові спалахи загорання і відкритий вогонь, які почали з`являтися на виході макухи з силосу №10 на транспортер», не було негайно зупинено процес перекачки макухи (пряме порушення п. 5.1. Інструкції №62);
-чому не було дано вказівку працівникам негайно залишити небезпечне місце.
Перед вибухом службові особи, які згідно зі своїми повноваженнями могли прийняти таке рішення і дати відповідну вказівку, перебували безпосередньо на місці.
Чи було достатньо часу для евакуації працівників?
ОСОБА_11 на місці виявлення доповів про загорання, після чого, як вказано в постанові: «спільно було прийнято рішення викликати пожежну бригаду і зупинити роботу цеху. ОСОБА_7 вийшов на вулицю з цеху на територію, щоб викликати пожежну бригаду. В цей час відбувся вибух, який супроводжувався викидом вогню.»
Постраждали лише ті, хто залишився в цеху, в тому числі і ОСОБА_11 ..
Суд, зачитавши заяву скаржника, який підтримав скаргу, заслухавши слідчого, який повідомив, що постанова прийнята згідно чинного законодавства та дослідивши наявні матеріали справи приходить до висновку про задоволення скарги з наступних підстав.

Згідно ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Поняття верховенства права та його зміст розкрито у Рішеннях Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 та від 11.10.2011 року № 10-рп/2011.
Відповідно до положень ст. 9 цього Кодексу, під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу та інших актів законодавства (принцип законності). При цьому, слідчий зобов`язаний (а не має право) всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів (ст.22 КПК України).
Потерпілим у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви залучення її до провадження як потерпілого (ст.55 КПК України).
Відповідно до положень ст. 56 КПК України, потерпілий протягом кримінального провадження, зокрема, має право подавати слідчому докази та заявляти клопотання, а також оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого. Також, поряд з іншим, потерпілий має право знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення у випадках, передбачених КПК України.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону (ч.1 ст.21 КПК України).
Згідно ч.1 ст.40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Частиною 2 цієї статті визначені повноваження слідчого. При цьому, відповідно до п.8 ч.2 цієї статті, слідчий уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Згідно ч.3 цієї статті, рішення слідчого приймається у формі постанови, при цьому, постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом. Постанова слідчого складається з вступної, мотивувальної та резолютивної частини (ч.5 ст.110 КПК України).
Главою 26 КПК України визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 ст.303 КПК України передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, його представником чи законним представником тощо) такі рішення, дії чи бездіяльність можуть бути оскаржені. Встановлений ч.1 ст.303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності є вичерпним.
Відповідно до ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Слід зазначити, що судами першої та апеляційної інстанції враховуються загальні правові позиції ЄСПЛ щодо офіційного тлумачення ст.3 Конвенції у матеріальному та процесуальному аспектах у кримінальному судочинстві, які обумовлені законодавчим положенням щодо застосування Конвенції та практики ЄСПЛ при розгляді справ у якості джерела права.

У випадках, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана неналежному поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення ст.3 Конвенції, це положення, якщо його тлумачити як загальний обов`язок держави відповідно до ст.1 Конвенції вимагає, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування, метою якого є виявлення і покарання відповідальних осіб.

При цьому, розслідування за такими скаргами та твердженнями про неналежне поводження має бути ретельним і ефективним. Це означає, що органи влади мають завжди намагатись встановити події та не покладатися на поспішні або безпідставні висновки для закінчення розслідування чи для обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень. Однією із загальних засад кримінального провадження є його публічність ( п.18 ч.1 ст.7 КПК України). Суть даної засади кримінального провадження полягає в тому, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення , а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи яка його вчинила.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України передбачено, що керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов"язаний всебічно, повно і неупередженно дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупередженних процесуальних рішень.
Зміст та форма кримінального провадження повині відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема відносяться: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (ст.7КПК України).
Відповідно до ст.. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст..91 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.
У відповідності до ст.. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченим цим кодексом. Ініціювання стороною захисту, потерпілим проведення слідчих дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому ст.. 220 цього кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотань про проведення слідчих дій може бути оскаржена слідчому судді.
Суд бере до уваги, що постанова про закриття кримінального провадження, зумовлена неналежним виконанням процесуальних обов`язків слідчим, перешкоджає виконанню завдань кримінального провадження в частині забезпечення того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності. Слідчий (орган досудового розслідування) невжив всіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування; необґрунтованість висновків, які містяться в постанові, щодо обставин, які повинні бути встановлені слідчим, та завчасність висновку про відсутність в діянні складу злочину і ненадання належної правової оцінки бездіяльності службових осіб щодо обставин, встановлених в ході досудового слідства та вказаних у постанові.
При дослідженні матеріалів справи встановлено, що слідчим не виконано вимоги чинного законодавства. Проведено поверхневе опитування, не зібрано належних та допустимих доказів.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора:…..3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до ч. 1 ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 КПК України, з урахуванням положень глави 26.
Відповідно до ст.110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи.
Згідно із приписами ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Відповідно до рекомендації № R (85)11 щодо положення потерпілого в рамках кримінального права і кримінального процесу, прийнятій Комітетом міністрів Ради Європи від 28.06.1985, наголошується на необхідності приділяти більше уваги потребам потерпілого на всіх етапах кримінального процесу.
На основі викладеного, суд приходить до висновку про те, що слідчий не об`єктивно, не повно і упереджено розглянув заяву матеріали кримінального провадження, не виявив усих обставин справи.

Слідчий суддя вважає, що постанова про закриття кримінального провадження №0000690 від 10.12.2014 року недостатньо мотивована, при вищезазначених недоліках досудового розслідування винесена передчасно, а тому підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 304,306, 307, 369-372 КПК України, -

У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_3 на постанову заступника начальника СВ Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 від 19.02.2018 р. про закриття кримінального провадження № 0000690 від 10.12.2014 року задоволити.

Скасувати постанову заступника начальника СВ Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 від 19.02.2018 р. про закриття кримінального провадження № 0000690 від 10.12.2014 року та направити копію ухвали Зіньківському відділенню Миргородської місцевої прокуратури для організації і контролю досудового розслідування.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Зіньківського районного суду
Полтавської області ОСОБА_1