Справа № 751/9393/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/395/2018
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 10 вересня 2017 року за № 0007370, за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2018 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, одруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до ст. ст. 75, 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі звільнено з випробувальним строком на 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 395 грн. 48 коп.

Захід забезпечення кримінального провадження у вигляді накладеного арешту на рухоме майно: транспортний засіб марки «Audi-100», р.н. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 скасовано, після набрання вироком законної сили.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 вересня 2017 р., близько 20-00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи в стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, керуючи автомобілем марки «Audi-100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Івана Мазепи зі сторони проспекту Миру в напрямку вул. Любецька в м. Чернігові. Рухаючись у вказаному напрямку по вул. Івана Мазепи, в районі будинку № 4, водій ОСОБА_8 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку та, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зупинився та не надав йому дорогу, в результаті чого скоїв наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїзну частину вул. Івана Мазепи в межах нерегульованого пішохідного переходу з лівого на правий бік, відносно напрямку руху автомобіля «Audi-100». У результаті наїзду, ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої проникаючої черепно-мозкової травми з переломом лобної кістки ліворуч з розповсюдженням на верхню стінку орбіти, передню черепну та середню черепну ямки із забоєм головного мозку важкого ступеню, підшкірної гематоми та субкон`юнктивального крововиливу лівого ока, саден лівої лобно - скроневої ділянки; саден та підшкірних гематом лівої половини грудної клітки, передньо-внутрішньої поверхні верхньої третини правої гомілки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1012 від 07.12.2017 р. в сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_8 порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.9 а), 18.1 Правил дорожнього руху, що стало умовою та причиною настання події даної дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення даним щодо особи обвинуваченого внаслідок м`якості та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Також просить дослідити наявні у матеріалах кримінального провадження дані, що характеризують особу обвинуваченого. В решті вирок суду залишити без змін.

Не оспорюючи кваліфікацію дій, доведеності вини обвинуваченого, прокурор вважає, що призначене обвинуваченому покарання було призначене без урахування п.3 ч.1 ст. 65 КК України та Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом недостатньо оцінено ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, обставини, за яких його вчинено керував транспортним засобом в стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, не зупинив автомобіль, щоб надати дорогу потерпілому, який перетинав проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу. Вказує на формально позитивні характеристики обвинуваченого, відсутність його працевлаштування, а тому з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідків, які настали для потерпілого, особи обвинуваченого, який скоїв кримінальне правопорушення в стані наркотичного сп`яніння, на думку прокурора, призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України внаслідок мякості.

Інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідача, позицію прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу з мотивів в ній зазначених, аргументи представника потерпілого, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення а вирок суду без змін, обвинуваченого ОСОБА_8 , який наполягав на залишенні вироку щодо обвинуваченого без зміни, а апеляційної скарги - без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, безпосередньо дослідивши докази і допитавши обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає. Таке рішення колегія суддів ґрунтує наступним.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду матеріалів провадження судом першої інстанції та апеляційної обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю і щиро розкаявся. В засіданні апеляційного суду також підтвердив свою позицію, показав, що скоїв злочин за обставин, встановлених органами досудового розслідування, не оспорював як фактичних обставин справи, так і кваліфікації його дій і просив вирок місцевого суду залишити без змін.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин кримінального провадження та вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засудженого, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На думку колегії суддів, місцевий суд при призначенні покарання ОСОБА_8 в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, а також роз`яснень, що містяться в Постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винуватого, наявність пом`якшуючих покарання обставин визнання провини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, примирення з потерпілим, та врахував обставину, що обтяжує його покарання, а саме, вчинення злочину в стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, вчинення злочину щодо малолітнього.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше не судимий, за місцем проживання та попереднього місця роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

За таких обставин, враховуючи повне визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення і відшкодування завданих збитків (на момент апеляційного розгляду було відшкодовано 25 000 грн.), та з урахування конкретних обставин провадження і даних про особу винного, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши від відбування основного покарання з випробуванням, визнавши таке покарання необхідним і достатнім для перевиховання обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів. З таким висновком погоджується колегія суддів.

В апеляційній скарзі прокурора не наведено і в засіданні апеляційного суду не знайшло свого підтвердження чому таке суворе покарання як реальне позбавлення волі сприятиме виправленню і перевихованню засудженого. На день розгляду апеляційної скарги обвинуваченим було перераховано на рахунок представника потерпілого ОСОБА_11 кошти у сумі 25 000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, представник потерпілого просив не призначати обвинуваченому більш суворого покарання, а обмежитись покаранням, призначеним місцевим судом, а тому колегія суддів, не вбачає підстав для скасування вироку, з підстав на які посилається апелянт. Водночас колегія суддів не бере до уваги обставину, на яку посилається прокурор не зупинення автомобіля перед пішохідним переходом, оскільки це є способом вчинення злочину, який охоплюється диспозицією кримінального закону, по якому засуджено обвинуваченого.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну оскаржуваного вироку суду, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Чернігівської місцевої прокуратури залишити без задоволення.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2018 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4