Справа №583/723/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/137/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 вересня 2017 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
У апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями захисник ОСОБА_7 просить вирок суду щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначення покарання та призначити йому покарання у виді 3 обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки.

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 вересня 2017 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді 3 років обмеження волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 залишено попередній у вигляді особистого зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 1759 грн. 20 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 вказує, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд не взяв до уваги, що останній визнав вину у скоєнні кримінального правопорушення в повному обсязі, за місцем мешкання характеризується з нейтральної сторони, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебував та не перебуває.

Також зазначає, що встановивши декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують тяжкість вчиненого злочину, суд застосував ч.1 ст.69 КК України та призначив ОСОБА_8 основне покарання більш м`яке, не зазначене у санкції статті за цей злочин у виді обмеження волі.

Разом з тим, на думку захисника, при наявності визнання вини у вчиненні злочину та наявності інших пом`якшуючих покарання обставин, суд мав можливість на підставі ч.3 ст.349 КПК України обмежити обсяг доказів, що підлягають дослідженню та застосувати ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Також захисник вказує, що ОСОБА_8 сплачено на користь держави витрати за проведення експертизи, тобто компенсовано всі затрати, понесені державою на проведення розслідування даного кримінального провадження.

У поданих на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 запереченнях, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 зазначає, що скарга подана 17.10.2017 року, тобто поза межами строку на подання апеляційної скарги, передбаченого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, а питання про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги на вирок суду від 15.09.2017 року Апеляційним судом Сумської області в ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 26.10.2017 року не вирішувалося і зазначені захисником доводи в цій частині вмотивовані на підставі недостовірних відомостей. Також на думку прокурора доводи та вимоги самої апеляційної скарги щодо необхідності зміни вироку та призначення покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком 3 роки та звільнення обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, не ґрунтуються на вимогах закону.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 02.02.2017 року, близько 04:00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи у с. Бакирівка, Охтирського району, Сумської області, шляхом пошкодження пластикових вхідних дверей, проник до приміщення будівлі Бакирівського фельдшерсько-акушерського пункту, який розташований за адресою: вул. Першотравнева, 32, в с. Бакирівка, Охтирського району, Сумської області, звідки вчинив крадіжку майна, а саме: стерилізатор , парафінонагрівач, електрофорез , електронні медичні ваги та 4 штуки металевих дзеркал «Куско», завдавши сектору охорони здоров`я Охтирської районної державної адміністрації матеріальну шкоду на загальну суму 12524 грн.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення апелянта - захисника ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, з урахуванням змін та доповнень, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав до задоволення апеляційної скарги захисника, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за обставин, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, в поданій апеляційній скарзі захисника не оскаржуються.

Що стосується покарання, то на думку колегії суддів, судом першої інстанції ОСОБА_8 призначено покарання у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, місцевий суд дотримався зазначених вимог закону.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції належним чином урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який визнав вину, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у наркологічному та психдиспансері не перебуває, вік обвинуваченого, його сімейний стан, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, усунення заподіяної злочином шкоди шляхом повернення викраденого майна та відшкодування збитків на ремонт пошкоджених дверей, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, та винайшов за можливе призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки, тоді як санкція ч.3 ст. 185 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років.

При цьому, всі обставини провадження та сукупність даних, що характеризують особу обвинуваченого, з якими апелянт пов`язує свої вимоги, зокрема те, що обвинувачений визнав свою вину, за місцем мешкання характеризується з нейтральної сторони, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебував та не перебуває, були враховані судом при вирішенні питань, пов`язаних з призначенням покарання, і дали підстави для застосування ст. 69 КК України при призначенні іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.3 ст. 185 КК України.

За змістом положень ст. 75 КК України у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приймаючи до уваги конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого злочину та індивідуальні особливості цього злочинного діяння, відношення обвинуваченого до своїх дій та особу винного, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_8 лише в умовах ізоляції від суспільства та вважає, що призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення, запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Законних підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, тобто застосування ст.75 КК України до призначеного покарання і можливості виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, про які йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Не є переконливими й апеляційні доводи захисника ОСОБА_7 про сплату обвинуваченим на користь держави витрат за проведення експертизи, як на обставину, що убезпечить останнього від вчинення нового злочину та забезпечить виконання певних обов`язків при визначенні випробування, як на цьому наголошує апелянт, оскільки ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини його вчинення та особа обвинуваченого не дають підстав для висновку про можливість зміни призначеного судом покарання та застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України.

Твердження захисника в апеляційній скарзі, що при наявності визнання вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину та наявності інших пом`якшуючих покарання обставин, суд мав можливість на підставі ч.3 ст.349 КПК України обмежити обсяг доказів, що підлягають дослідженню та застосувати ст.75 КК України, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки проведення судового розгляду в спрощеному порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України за наявності до того передбачених законом підстав є правом, а не обов`язком суду. При цьому, покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , як переконана колегія суддів, призначене у відповідності до вимог кримінального закону.

За таких обставин, оскільки переконливих аргументів щодо можливості виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням захисник в апеляційній скарзі не навів, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав до задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для зміни чи скасування судового рішення, колегією суддів також встановлено не було.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне надати оцінку викладеним у запереченнях прокурора ОСОБА_9 твердженням щодо подання захисником апеляційної скарги, як вважає прокурор, поза межами строків, передбачених п.1 ч.2 ст.395 КПК України.

Так, відповідно до п.1 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Оскаржуваний вирок був ухвалений судом 15.09.2017 року, тому останній день подання апеляційної скарги припадав на 15.10.2017 року, яким був вихідний день неділя.

Згідно п.7 ст.115 КПК України при обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи.

Разом з тим, відповідно до ст. 73 КЗпП України 14 жовтня є святковим днем - Днем захисника України. Згідно ст. 67 цього Кодексу у випадку, коли святковий день збігається з вихідним днем, вихідний день переноситься на наступний після святкового або неробочого.

У даному ж випадку, святковий день 14.10.2017 року збігався з вихідним днем (суботою), тому цей вихідний переносився на наступний після нього робочий день, тобто на 16.10.2017 року (понеділок), що є загальновідомим фактом, який не потребує додаткового доказування.

Таким чином, враховуючи, що 16.10.2017 року був вихідним днем, подавши апеляційну скаргу в наступний після нього робочий день 17.10.2017 року, захисник ОСОБА_7 не порушив визначених п.1 ч.2 ст.395 КПК України строків на апеляційне оскарження вироку.

У зв`язку з цим, за відсутності предмету для вирішення питання про поновлення пропущеного захисником строку на апеляційне оскарження вироку, відповідне питання не вирішувалося Апеляційним судом Сумської області в ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 26.10.2017 року, як і не ставилося на обговорення безпосередньо в ході апеляційного розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 вересня 2017 року відносно ОСОБА_8 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4