Справа № 461/1192/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/265/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №461/1192/18, за участю

прокурора ОСОБА_6

скаржника ОСОБА_7

представника міської ради ОСОБА_8

за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 28 березня 2018 року,

встановила:
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 28 березня 2018 року поновлено процесуальний строк звернення до суду, частково задоволено клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 та накладено арешт на тимчасово вилучене, 23.03.2018 року під час проведення обшуку у Турківській міській раді майно.

Слідчий суддя прийшов до такого висновку виходячи з того, що постановою слідчого від 23.03.2018 року майно, на яке необхідно накласти арешт визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Крім цього, кримінальне провадження зареєстроване в ЄРДР за фактом службового підроблення та шахрайства. Тому дослідження та збереження даних речей і документів має важливе значення для розслідування кримінального провадження, а майно, на яке накладено арешт, відповідає критеріям, визначеним у ст.170 КПК України, оскілки такі речі прямо стосуються предмету доказування.

При цьому, слідчий суддя не погодився з доводами слідчого про накладення арешту на загальнодоступні документи, а також документи колегіальних органів, оскільки з наданих матеріалів не вбачається обґрунтованої потреби в накладені арешту на такі.

На дану ухвалу міський голова м.Турки ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого, про накладення арешту на майно Турківської міської ради. Зобов`язати слідчого та прокурора у провадженні яких перебуває дане кримінальне провадження, негайно повернути всі документи і речі

Турківської міської ради, що були вилучені під час обшуку. Також подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

В обґрунтування пропуску строку зазначає, що розгляд клопотання слідчого про накладення арешту на майно відбувся без проведення судового засідання, в порядку встановленому КПК України. Оскільки прибувши на 10 год. 28.03.2018 року для участі в судовому засіданні слідчий суддя без відкриття судового засідання повідомив, що необхідно написати заяву про розгляд клопотання без участі представника Турківської міської ради, у зв`язку із великим навантаженням на суддю та розглядом інших справ.

Про результати розгляду вказаного клопотання стало відомо лише 05.04.3018 року, коли надійшла ухвала на адресу Турківської міської ради.

Враховуючи, що представників Турківської міської ради викликали на розгляд клопотання про арешт майна, проте участі у такому розгляді вони не брали з вказаних вище причин вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Що ж до самої ухвали то така постановлена з порушеннями вимог КПК України, через упередженість слідчого судді, для якого докази прокуратури, наведені у клопотанні, мали наперед встановлену силу, всупереч ч.2 ст.94 цього кодексу.

Вважає це грубим порушенням кримінального процесуального законодавства, яке повинно мати своїм наслідком скасування оскаржуваної ухвали.

Так, кримінальне провадження №0000002 від 18 січня 2017 року, порушено та здійснюється за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.366, ч.3 ст.191 КК України. При цьому, слідчий суддя в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали вказує, що кримінальне провадження зареєстроване в ЄРДР за фактом службового підроблення та шахрайства.

Це свідчить про поверхневе та необ`єктивне ставлення судді до розгляду даного питання, або про невідповідність клопотання слідчого вимогам ст.171 КПК України. Стверджувати достовірно про причини допущення такого порушення Турківська міська рада не має можливості, оскільки їй не було надано копії клопотання про арешт і можливості з ним ознайомитись.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що арешт накладений не тільки на майно Турківської міської ради, а й на майно інших юридичних осіб, у яких також 23.03.2018 року проводився обшук, і які не були викликані на розгляд клопотання про арешт.

Про належність вказаних документів іншим юридичним особам в ухвалі не зазначено взагалі, що призвело до неправильних висновків, а можливо і про невідповідність клопотання слідчого ст.171 КПК України. Вважає, що причини такого недбалого ставлення до питання арешту майна органу місцевого самоврядування повинні бути ретельно досліджені в судовому засіданні апеляційної інстанції і таким діям повинна бути надана відповідна оцінка.

Крім цього, звертає увагу суду на те, що в рамках даного кримінального провадження жодна службова особа Турківської міської ради не перебуває і не перебувала в статусі підозрюваного чи обвинуваченого.

По змісту ухвали слідчого судді взагалі не вказано підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт документів, що є порушенням п.1 ч.2 ст.171 КПК України. В ухвалі слідчого судді не дотримано жодної вимоги ст.171 та ст.172 КПК України, що є грубим порушенням кримінального-процесуального законодавства.

З врахуванням обсягу заарештованих документів і співставлення з аргументами слідчого, в Турківської міської ради виникли обґрунтовані сумніви у тому, що весь обсяг документів стосується даного кримінального провадження і, що для його арешту слідчим було наведено достатньо підстав.

Також зазначає, що накладений арешт на документи Турківської міської ради перешкоджає здійсненню нею господарської діяльності та завдає шкоди третім особам. Накладення арешту на документи ради за відсутності підстав для цього є фактично втручанням в господарську діяльність Турківської міської ради.

Відповідно до ч.4 ст.173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Заслухавши доповідь судді, виступ ОСОБА_7 та представника Турківської міської ради ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення такої, вивчивши матеріали судової справи, кримінального провадження та обговоривши наведені доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Розглянувши клопотання старшого слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, офіційні документи, слідчий суддя, на думку колегії суддів, цілком вірно дійшов висновку про його обґрунтованість та вмотивовано задоволив таке, оскільки клопотання було подано з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а викладені у ньому обставини, з`ясування яких має істотне значення при вирішення даного питання, свідчать про існування законних підстав для накладення арешту на майно.

Так з матеріалів справи вбачається, що 18 січня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366, ч.3 ст.191 КК України.

Підставою винесення таких відомостей є встановлені дані про існування в діях уповноважених осіб на здійснення функцій місцевого самоврядування Турківської міської ради ознак підробки офіційних документів, привласнення та розтрати бюджетних коштів.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні правові підстави для арешту майна, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст.170 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, якщо це необхідно з метою забезпечення арешту майна.

Таким чином посилання апелянта на ті обставини, що рішення про накладення арешту на майно приймалося без участі власників майна, не можуть прийматись до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з дотриманням правових підстав, передбачених ч.2 ст.172 КПК України.

23 березня 2018 року майно, щодо якого порушується питання про накладення арешту, постановою старшого слідчого СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 визнано речовими доказами у вищевказаному кримінальному провадженні.

Негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження колегією суддів не встановлено, як не доведено це і представником Турківської міської ради.

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та у межах чинного законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді, є необґрунтованими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Всі інші доводи апеляційної скарги підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Крім цього, враховуючи те, що ОСОБА_7 не був присутній під час розгляду клопотання в суді першої інстанції та дізнався про існування оскаржуваної ухвали 05 квітня 2018 року, про що свідчить дата вказана на вхідному штампі Турківської міської ради супровідного документу Галицького районного суду м.Львова, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин і такий підлягаю поновленню.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Поновити ОСОБА_7 строк на подачу апеляційної скарги.
Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 28 березня 2018 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно - залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4