Гребінківський районний суд Полтавської області
_______________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2017 року м. Гребінка

Слідчий суддя Гребінківського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , отримавши у провадження скаргу адвоката ОСОБА_2 як представника заявників на бездіяльність керівника Лубенської місцевої прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення,

в с т а н о в и в:

До Гребінківського районного суду Полтавської області надійшла вказана скарга, яка була передана до провадження слідчого судді ОСОБА_1 15.12.2017 року.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 303, ч. ч. 1, 2 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення можуть бути подані заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності, а якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії. Скарга повертається, якщо, зокрема, скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу; скарга не підлягає розгляду в цьому суді.

За змістом наведених норм, представник заявника не уповноважений на подання скарги на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Однак слідчий суддя застосовує норму статті 59 Конституції України, яка є нормою прямої дії, та гарантує конституційне право на професійну правничу допомогу в контексті із офіційним тлумаченням відповідної норми у попередній редакції, здійсненого Конституційним Судом України у рішенні № 23-рп/2009 від 30 вересня 2009 року, де зазначається, що норму «кожен має право на правову допомогу» треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.

А тому, на підставі ст. 59 Конституції України адвокат, який уповноважений заявником (що підтверджується дорученням центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, ордером та копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю), має право від його імені оскаржувати бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, що є формою професійної правничої допомоги.

Однак відповідна скарга не підлягає розгляду в Гребінківському районному суді Полтавської області. Адже, хоч норми КПК України і безпосередньо не визначають підсудності справ даної категорії. Однак, у такому разі за змістом такої засади кримінального провадження як законність, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ст. 7 КПК України. А це зокрема, знову ж засада законності, що передбачає можливість застосування міжнародних договорів, в тому числі і Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка в статті 6 встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом, встановленим законом. Також відповідна засада передбачає застосування практики ЄСПЛ, відповідно до якої термін «закон» має відповідати вимогам доступності та передбачуваності (рішення ЄСПЛ у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom), заява №18139/91, рішення від 23 червня 1995 року, п. 37). А у рішенні у справі «Санді Таймс» проти Сполученого Королівства» від 26 квітня 1979 року, п. 49, ЄСПЛ зазначив, що «закон» повинен бути належним чином доступним: громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку. Крім того, норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку. Одна наслідки дій особи не повинні бути «передбачуваними» з абсолютною точністю. Не можна уникнути ситуації, коли багато законів викладені термінами, які є, тією чи іншою мірою, неясними і тлумачення та застосування яких є питанням практики. Наскільки чітко не були б сформульовані правові положення, завжди існує елемент судового тлумачення, оскільки завжди існує потреба у роз`ясненні спірних питань та в пристосуванні до зміни обставин (ухвала щодо прийнятності заяви № 65518/01 «Салов проти України» (Salov v. Ukraine) від 27 квітня 2004 р.).

А тому, у контексті вищезазначеного «суд, встановлений законом» треба застосовувати із дотриманням вимог доступності та передбачуваності.

Одночасно, КПК України встановлює засаду диспозитивності, згідно якої слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України (ст. 26).

При цьому згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя Апеляційного суду Автономної Республіки Крим, апеляційного суду області, міст Києва та Севастополя.

Таким чином, повноваження слідчого судді визначаються як здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. При цьому, при реалізації відповідних повноважень, КПК України визначає юрисдикцію суду тільки при зверненні із клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження чи проведення негласних слідчих (розшукових) дій. І у двох випадках - відповідно до принципу територіальності з прив`язкою до органу досудового розслідування.

А тому, розгляд скарг на бездіяльність прокурора судом, в межах територіальної юрисдикції якого перебуває відповідний орган державної влади, відповідає вищезазначеним засадам кримінального провадження.

Відповідно, скарга на бездіяльність керівника Лубенської місцевої прокуратури підлягає розгляду Лубенським міськрайонним судом Полтавської області, а тому скаргу належить повернути.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303-304 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

скаргу адвоката ОСОБА_2 як представника заявників на бездіяльність керівника Лубенської місцевої прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, повернути.

Повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому КПК України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Полтавської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1