Справа № 461/8803/17
Провадження № 1-кс/461/8959/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.12.2017 р. м. Львів
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
особи, яка подала скаргу ОСОБА_3
представника особи, яка подала скаргу ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
слідчого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, -
У судовому засіданні особа, яка подала скаргу ОСОБА_3 мотиви скарги підтримав, надав пояснення аналогічні до неї, та додатково пояснив, що 08.08.2017 р. слідчий ОСОБА_6 не в повному обсязі його допитала, як потерпілого по даному кримінальному провадженні, щодо обставин справи, які підлягають встановленню досудовим розслідуванням.
У судовому засіданні представник особи, яка подала скаргу ОСОБА_4 мотиви скарги підтримав, надав пояснення аналогічні до неї. Просив слідчого суддю скаргу задоволити.
Слідчий ОСОБА_6 у судовому засіданні скаргу заперечила, оскільки оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою. Просила відмовити у задоволенні скарги.
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні скаргу заперечила. Просила відмовити у задоволенні скарги.
Згідно з ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
У відповідності до п.3 ч.1 ст.303 КПК України рішення слідчого про закриття кримінального провадження на досудовому розслідуванні може бути оскаржене, зокрема, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Вказана постанова слідчим мотивована тим, що в ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні не здобуто доказів вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Таким чином, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
Згідно ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
В силу ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим кодексом.
Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У судовому засіданні встановлено, що під час досудового розслідування слідчим не було в повному обсязі проведено слідчих дій, передбачених главою 20 КПК України, зокрема: не повністю допитано потерпілого ОСОБА_3 , не досліджено достовірність показів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також не надано належної правової оцінки їх показів. Тобто, слідчим не в повній міри виконано висновки ухвали Галицького районного суду м.Львова від 19.07.2017 р.
Частиною 1 статті 307 КПК України передбачено, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала, яка згідно ч.2 цієї статі може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмовити у задоволенні скарги.
Встановлено, що в процесі досудового розслідування слідчим не вживалися всі необхідні заходи для збирання доказів щодо встановлення обставин, що підлягають доказуванню (ст.ст.91, 92, 93 КПК України). Які в подальшому призвели до неправильного вирішення справи всупереч вимогам ст.ст.2, 9 КПК України, оскільки не забезпечено своєчасне, повне, об`єктивне і не упереджене розслідування кримінального провадження.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження від 05.12.2017 року винесена незаконно, без достатніх для цього підстав, без проведення усіх необхідні слідчих дій, спрямованих на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у кримінальному провадженні. Відтак, при проведенні досудового розслідування з метою всебічного та повного дослідження обставин кримінального провадження слідчому слід до допитати потерпілого ОСОБА_3 , дослідити достовірність показів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , надати належну правову оцінку їх показів.
З врахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що слідчим не вжито всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, тому постанова про закриття кримінального провадження є незаконною, необґрунтованою, тому підлягає скасуванню.
На підставі викладеного, керуючись ст.55 Конституції України, ст.ст.2, 9, 91, 93, 94, 33, 307 КПК України, суд
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження задовольнити.
Слідчий суддя: ОСОБА_1