Постанова
Іменем України

06 лютого 2018 року

м. Київ
справа № 237769/17
провадження № 51-645км17
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Донецької області на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 21 вересня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000164, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого: 10 березня 2015 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді громадських робіт на строк 180 годин;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК.
Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено виконання обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК (в редакції Закону України № 1254-VI від 14.04.2009).
Вироком вирішено питання речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 лютого 2017 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни, апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області без задоволення.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винуватими та засуджено за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло та інше приміщення.
Так, 22 червня 2015 року о 12.15 год., ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, зайшли на територію домоволодіння АДРЕСА_2 та проникли до приміщення літньої кухні, звідки викрали майно, належне ОСОБА_7 на суму загальну суму 1 439, 66 грн, яким розпорядились на власний розсуд.
Вподальшому, 23 червня 2015 року о 11.45 год., ОСОБА_6 разом з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, повторно зайшли на територію домоволодіння АДРЕСА_2 та викрали з приміщення літньої кухні майно, належне ОСОБА_7 на суму загальну суму 2 557,77 грн, яким розпорядились на власний розсуд.
Крім того, 24 червня 2015 року о 13.15 год. ОСОБА_6 разом з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з розшуком, повторно зайшли на територію домоволодіння АДРЕСА_2 та проникли до приміщення житлового будинку АДРЕСА_2 , звідки викрали майно, належне ОСОБА_7 на суму загальну суму 5 117,56 грн, яким розпорядились на власний розсуд.
У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, оскільки судом не надано оцінку всім доводам сторони обвинувачення щодо неправильного застосування ст. 75 КК та не мотивована належним чином відмова у задоволенні апеляційної скарги. Зокрема, на думку прокурора, поза увагою суду апеляційної інстанції зосталися кількість кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_6 у період непогашеної судимості за аналогічний злочин, а також обставини повернення потерпілій ОСОБА_7 належного їй майна.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діянь за ч. 3 ст. 185 КК в касаційній скарзі не оспорюється.
Що ж стосується доводів скарги про незаконність ухвали апеляційного суду, що призвело до призначення надмірно м`якої міри покарання, то Верховний Судвважає їх безпідставними.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції мотивував своє рішення щодо виду, розміру покарання та можливості звільнення від його відбування, зваживши характер та ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, данні про особу винного, який хоч і судимий, проте відбув призначене йому покарання у виді громадських робіт, повністю визнав себе винним, щиро розкаявся, має двох неповнолітніх дітей. Також, суд врахував відсутність у потерпілої претензій майнового характеру. Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття та відшкодування збитків, завданих правопорушенням. Обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Поряд з цим, суд взяв до уваги позицію потерпілої ОСОБА_7 , яка просила суворо засудженого не карати.
З огляду на все це, апеляційний суд погодився із висновком місцевого суду щодо визначеного засудженому заходу примусу та, ураховуючи принцип індивідуалізації покарання, із можливістю звільнення засудженого від його відбування з випробуванням. При цьому, апеляційний суд навів мотиви прийняття такого рішення, зазначивши про відсутність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції за доводами апеляційної скарги прокурора.
Рішення апеляційного суду належним чином мотивоване, є справедливим, а покарання необхідним і достатнім.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дотримався вимог закону, його ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК і не містить підстав, передбачених ст. 438 КПК, для її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд
у х в а л и в:
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 21 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу заступника прокурора Донецької області без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3