печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5166/18-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 лютого 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Печерського районного суду міста Києва судове провадження за клопотанням слідчого військової прокуратури Київського гарнізону майор юстиції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000254 від 19.11.2017, про арешт майна, -
В С Т А Н О В И В :
31.01.2018 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого військової прокуратури Київського гарнізону майор юстиції ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно, яке було вилучено під час обшуку у ОСОБА_5 ..
Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
01 лютого 2018 року, до початку розгляду клопотання, стороною кримінального провадження, якою подано вказане клопотання, через канцелярію суду подана заява про розгляд клопотання у його відсутність, також, слідчий у заяві зазначено, що клопотання підтримує в повному обсязі, із підстав, наведених у ньому та просить слідчого суддю задовольнити вказане клопотання.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність не з`явившихся осіб, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.
Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, надходжу до наступних висновків.
З матеріалів клопотання вбачається, що Військовою прокуратурою Київського гарнізону проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000254 від 19.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи Державної фіскальної служби України налагодили механізм вимагання та отримання від суб`єктів підприємницької діяльності неправомірної вигоди за безперешкодне митне оформлення товарів, які вони ввозяться на територію України.
Встановлено, що службові особи Державної фіскальної служби України під час вимагання та отримання від суб`єктів підприємницької діяльності неправомірної вигоди використовують посередників.
Так, відповідно до заяви громадянина ОСОБА_6 , ОСОБА_5 разом із керівництвом Київської міської митниці ДФС України вимагав від заявника неправомірну вигоду за безперешкодне здійснення підприємницької діяльності на території міської митниці ДФС України.
30.01.2018 військовою прокуратурою Київського гарнізону у приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у порядку ст. 233 ч. 3 КПК України, у зв`язку із врятуванням майна предмету неправомірної вигоди, проведено обшук приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де виявлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який за інформуванням органів слідства під час досудового розслідування отримав неправомірну вигоду від громадянина ОСОБА_6 .
Також, вилучено у ОСОБА_5 грошові кошти 88 доларів США та 1084 гривні, які є його особистими коштами.
О 16.25 год. 30 січня 2018 року у приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затримано за підозрою у пособництві ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Санкція ч. 3 ст. 368 КК України передбачає як обов`язкове додаткове покарання конфіскацію майна.
Слідчий вказує, враховуючи, що ОСОБА_5 згідно матеріалів кримінального провадження може бути причетний до злочинних дій ОСОБА_7 , який також затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та вилучені у ОСОБА_5 грошові кошти є предметом неправомірної вигоди та набуті злочинним шляхом, або є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину, а мобільні телефони є речовим доказом та зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та приймаючи до уваги що, не застосування такого заходу забезпечення як арешт майна призведе до втрати речей та предметів, які мають значення у даному кримінальному провадженні та для забезпечення одного із основних засад всебічного, повного і неупередженого дослідження кримінального провадження, виявлення як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують особу, а також використання прокурором вказаних речей і документів як доказ під час судового провадження.
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до пункту 1, 3 частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: забезпечення речових доказів, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Так, слідчим суддею встановлено, що 31.01.2018 мобільні телефони з сім картами операторів мобільного зв`язку визнано речовими доказами.
Прокурором доведено, що вказане майно могло бути набуто кримінально протиправним шляхом та отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, та у випадку не накладення арешту на вказане майно, це може призвести до подальшого відчуження або до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.
За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки незастосування арешту може призвести до відчуження майна.
Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого військової прокуратури Київського гарнізону майор юстиції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000254 від 19.11.2017, про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на грошові кошти отримані номіналом 100 доларів у кількості 13 шт.: FF97577660B, FF97577459В, KA45697566A, FB27273855B, KB09559376K, KB84206546K, HE23592504D, CB08424955E, HG72571875A, KB46230076I, KL94815280B, KE28574687C, AB96317591A та одну купюру номіналом 50 доларів MG17330054A, також на 88 доларів США та 1084 гривні, які є власність ОСОБА_5 , а також на два мобільні телефони мобільний телефон марки «Meizu» МХ 5 ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з сім картою операторів мобільного зв`язку номер НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та Samsung A7 ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 з сім картою операторів мобільного зв`язку номер НОМЕР_7 .
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.
Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.
Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя