Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 1616/613/2012
Провадження № 4/1616/20/2012
П О С Т А Н О В А

28.05.2012м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтава у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві, в складі:

головуючого судді - Кононенка С.Д.,

при секретарі - Мацицькій К.С.,

за участю прокурора - Герасименка Д.О.,

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на постанову о/у СКР Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ст. лейтенанта міліції ОСОБА_2 від 03 лютого 2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи , -

В С Т А Н О В И В:

Скаржниця ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанову о/у СКР Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ст. лейтенанта міліції ОСОБА_2 від 03 лютого 2012 про відмову в порушенні кримінальної справи.

При цьому скаржниця послалася на те, що при винесенні вказаної постанови працівниками Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області не виконано перевірку вказаних у її заяві фактів і проведено формально, а також не взято до уваги будь-яких реальних обставин справи, а факти наведені в оскаржуваній постанові перекручені та не відповідають дійсності.

В судовому засіданні скаржниця ОСОБА_1 підтримала доводи скарги, просила її задовольнити та пояснила, що 03 січня 2012 року вона звернулася в Міністерство внутрішніх справ України із заявою про злочин на території Ленінського району м. Полтави, а саме заподіяння їй майнової шкоди, в звязку із зловживанням довірою зі сторони громадянина ОСОБА_3. Дану заяву було направлено за належністю до Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області.

03 лютого 2012 року о/у СКР Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ст.. лейтенантом міліції ОСОБА_2 винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи по вищезазначеним фактам. Підставою для відмови в порушенні кримінальної справи, на думку правоохоронних органів, являлося те, що нібито між нею та ОСОБА_3 виникли цивільно - правові відносини. Працівниками Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області проведено не повно та не обєктивно перевірку по моїй заяві. Так не взято до уваги будь-яких реальних обставин справи, а факти наведені в Оскаржуваній постанові перекручені та не відповідають дійсності. Крім того, в постанові не вірно зазначено, що нібито вона пропонувала ОСОБА_3 свою допомогу в поверненні депозитного вкладу. Насправді з ОСОБА_3 вона знайома з 1947 року (з моменту навчання в школі), а не з січня 2009 року (як зазначено в оскаржуваній постанові) і саме ОСОБА_3 звернувся до неї з проханням допомогти йому в поверненні депозиту в Полтавському відділені Мегабанку. Вона не знала та могла знати про наявність у ОСОБА_3 депозиту в банку, так як дана інформація являється банківською таємницею та захищається законом. ОСОБА_3 вона неодноразово допомагала вирішувати всі його питання в судовому порядку починаючи з початку 2008 року.

В оскаржуваній постанові зазначено, що нібито вона домовилася 15.01.2009 року із ОСОБА_3 про надання мені в борг грошових коштів у сумі 30000,00 гривень про що надала власноручно написану розписку. Дані обставини також не відповідають дійсності так як, вона звернулася не до ОСОБА_3, а до його співмешканки ОСОБА_4, яка пообіцяла їй допомогти та попрохала написати розписку про отримання коштів, що вона тут же і зробила та віддала її ОСОБА_4Я де взагалі відсутній підпис ОСОБА_3 так як його при цій розмові не було. В звязку із сімейними обставинами вона відмовилася в отриманні грошових коштів в борг. Враховуючи дружні відносини як із ОСОБА_3 так і ОСОБА_5 вона не вимагала повернення розписки.

Через деякий час, а саме 21.06.2009року вона фактично отримала від ОСОБА_3 в борг грошові кошти при цьому не писала будь-якого боргового документу. Жодної домовленості у неї з ОСОБА_3 про нарахування процентів та повернення боргу траншами не було. Єдина була усна домовленість - це повернення коштів не пізніше 30 грудня 2010 року.

Дані обставини підтверджуються пояснюючою запискою гр. ОСОБА_4, які нажаль не були враховані при винесенні оскаржуваної постанови.Також не відповідають дійсності посилання в оскаржуваній постанові на те, що вона нібито не виконала свої боргові зобовязання перед ОСОБА_3, а лише повернула йому 10000,00 гривень електронним переводом.

Вона провела із ОСОБА_3 повний розрахунок в присутності гр. ОСОБА_6 (у розмірі 10000,00 гривень) та ОСОБА_7 (також 10000,00 гривень), а залишок боргу в сумі 10000,00 повернула електронним переводом, що підтверджується підписом ОСОБА_3 в оригіналі розписки, яку вона надавала правоохоронним органам для огляду. Також дану обставину не заперечував сам ОСОБА_3 в судовому засіданні в Ленінському районному суді м. Полтави.

Також, не вірно зазначено в оскаржуваній постанові стосовно розміру боргу, який підлягає стягненню з неї, а саме зазначено, що нібито вона винна ОСОБА_3 суму в розмірі 34421,96 при цьому дані обставини не підтвердженні будь-якими доказами. Також не відповідає дійсності твердження в оскаржуваній постанові, що нібито вона подала позовну заяву на скасування рішення Апеляційного суду Полтавської області до Конституційного суду України, бо вона подала не позовну заяву і не до Конституційного суду України, а касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ. Тому вона вважає, що перевірки по її заяві проводилася поверхнево та без реального зясування фактичних обставин.

Суд, заслухавши скаржника, а також прокурора, який при прийнятті рішення послався на розсуд суду, дослідивши матеріали справи та матеріал про відмову в порушенні кримінальної справи, вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1, 03 січня 2012 року звернулася до Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області з заявою про злочин на території Ленінського району м. Полтави, а саме заподіяння їй майнової шкоди, в зв»язку із зловживанням довірою зі сторони громадянина ОСОБА_3.

Так 03 лютого 2012 року о/у СКР Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ст. лейтенантом міліції ОСОБА_2 винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи по вищезазначеним фактам.

Підставою для відмови в порушенні кримінальної справи, на думку правоохоронних органів, явилося те, що між гр..ОСОБА_1 і гр. ОСОБА_3 виникли цивільно-правові відносини, вирішення яких відноситься до компетенції суду та те, що в діях гр.ОСОБА_3 не вбачаються ознаками злочину, передбаченого ст.ст.190, 192 КК України.

При цьому працівниками Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області перевірку проведено не повно та не обєктивно виходячи з наступного.

Так, не взято до уваги будь-яких реальних обставин справи, не опитані свідки, не досліджені та не перевірені інші докази по заяві, не вірно зазначено в оскаржуваній постанові стосовно розміру боргу, який підлягає стягненню з ОСОБА_1, а також не проведено будь-яких дій, які б давали можливості встановити істину в даній ситуації. При винесені оскаржуваної постанови працівниками міліції, в резолютивній частині постанови взагалі не вказаний склад злочину за яким відмовлено в порушенні кримінальної справи.

Частина 1 ст. 22 Кримінально-процесуального кодексу України передбачає, що прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов'язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об'єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдують обвинуваченого, а також обставини, що пом'якшують і обтяжують його відповідальність.

Частина 2 ст. 94 Кримінально-процесуального кодексу України передбачає, що справа може бути порушена тільки в тих випадках, коли є достатні дані, які вказують на наявність ознак злочину.

Стаття 2361 Кримінального кодексу України передбачає, що скарга на постанову органу дізнання, слідчого, прокурора про відмову в порушенні кримінальної справи подається особою, інтересів якої вона стосується, або її представником до районного (міського) суду за місце розташуванням органу або роботи посадової особи, яка винесла постанову, протягом семи днів з дня отримання копії постанови чи повідомлення прокурора про відмову в скасуванні постанови.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність скасування постанови о/у СКР Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ст. лейтенанта міліції ОСОБА_2 від 03 лютого 2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи як винесеної без проведення перевірки, з недотриманням норм КПК України, з направленням справи для проведення додаткової перевірки.

В ході такої перевірки необхідно усунути вищенаведену неповноту, перевірити факти заяви ОСОБА_1, вжити інші заходи з метою повного, всебічного та обєктивного з'ясування всіх обставин справи, та прийняти за результатами перевірки обґрунтоване рішення на основі аналізу й дослідження всіх зібраних по справі даних відповідно до вимог ст. 97 КПК України щодо встановлення наявності чи відсутності в діях гр.ОСОБА_3 складу злочину.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 236-2 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Скасувати постанову о/у СКР Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ст. лейтенанта міліції ОСОБА_2 від 03 лютого 2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи.

Матеріали справи повернути Начальнику Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області для організації проведення додаткової перевірки.

На постанову прокурором, особою, яка подала скаргу, протягом семи діб з дня її винесення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Полтавської області

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_5