22.03.2018
1-кп/359/309/2018
359/1403/18

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 березня 2018 м.Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі :
Головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу по обвинуваченню:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чопилки Переяслав-Хмельницького району Київської області, громадянина України, працюючого водієм ПП « ОСОБА_7 », зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України
Судом встановлено, що ОСОБА_6 вчинив злочин при наступних обставинах.
18.12.2017 близько 08 години 00 хвилин у світлий період доби під час снігопаду, він керуючи технічно-справним автобусом "РУТА 20" реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Бориспіль Дніпро на території Бориспільського району Київської області в напрямку м. Дніпро.
Під час руху по зазначеній автомобільній дорозі поблизу повороту до
с. Старе Бориспільського району Київської області, водій ОСОБА_6 проявляючи злочинну недбалість, порушуючи п.п. 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі ПДР), не був уважним, не врахував дорожню обстановку та не обрав безпечну швидкість, внаслідок чого під час руху по зазначеній автодорозі не впорався із керуванням та виїхав в лівий по напрямку руху кювет, де відбулось перекидання.
В результаті ДТП пасажир автобуса "РУТА 20" реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 отримав тілесне ушкодження у вигляді перелому плечового відростку лівої лопатки зі зміщенням уламків, яке згідно висновку експерта №9Д від 19.02.2018 відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_6 , який порушив Правила дорожнього руху України:
- п. 2.3 ПДР згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п. 12.1 ПДР згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Порушення ОСОБА_6 п.п. 2.3 «б», 12.1 ПДР знаходиться в прямому причинному зв`язку з ДТП та спричиненням потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху (п.п. 2.3 «б», 12.1 ПДР України) особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, щиро розкаявся та дав показання про те, що працює водієм у ПП «Марцинюк». 18.12.2017 о 8:00 год. керував автобусом «Рута 20» реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснюючи перевезення пасажирів з м.Києва до м.Переяслав-Хмельницький. Погода була сніжна та вітряна, тому рухався зі швидкістю близько 60 км./год., що підтверджується експертизою. Рухаючись поблизу повороту на с.Старе Бориспільського р-ну, в результаті шквального вітру автобус розвернуло і перекинуло на бік в результаті чого у пасажирів були легкі тілесні ушкодження, а у ОСОБА_8 середньої тяжкості. Вважає, що можливо не повністю врахував дорожню обстановку, раз трапилося ДТП, хоча дотримувався відстані та швидкості руху автобуса.
З урахуванням позиції обвинуваченого, а також думку прокурора суд, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження обставин вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, крім допиту обвинуваченого, зважаючи на те, що учасниками судового провадження указані обставини не оспорювалися (щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень, місця, часу, способу скоєння злочину тощо).
Суд дійшов до переконання, що вина ОСОБА_6 доведена повністю.
Його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України як умисні дії, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху (п.п. 2.3 «б», 12.1 ПДР України) особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України злочин за ч. 1 ст. 286 КК України є злочином невеликої тяжкості.
Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Обираючи обвинуваченому кримінальне покарання суд виходить з того що обвинувачений у скоєному щиро розкаявся, що є пом`якшуючою покарання обставиною (ст.66 КК України). Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено (ст.67 КК України).
Аналіз даних ОСОБА_6 вказує на те, що він раніше не судимий. На обліку у лікаря-психіатра та психіатра не перебуває.
З огляду на дані обставини в їх сукупності та враховуючи думку потерпілого, який висловив у письмовій заяві про те, що просить суворо обвинуваченого не карати та не позбавляти його права керування транспортними засобами, за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу 220 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., в зв`язку з тим, що тяжкі наслідків від вчинення даного злочину не настали та відсутня суспільна небезпека.
Європейський Суд з прав людини у рішенні "Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії" від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення "кримінального обвинувачення". Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності" (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998).
Європейський суд з прав людини у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний надмірний тягар" (рішення у справі від 02.11.2004 р. "Трегубенко проти України").
Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Таким чином суд приходить до переконання не застосовувати додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк враховуючи те, що обвинувачений працює водієм у ПП «Марцинюк» і дана робота є єдиним джерелом його прибутку. Позбавлення останнього права керування транспортним засобом позбавить його можливості забезпечувати нормальні умови проживання його родини, що буде сприяти лише погіршенню їх матеріального становища.
Застосування більш тяжкого покарання до обвинуваченої суд вважає недоцільним зважаючи на його особу та відношення до вчиненого злочину.
Суд прийшов до переконання, що дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження нових злочинів.
В справі є судові витрати за проведення експертизи в розмірі 2288 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім) грн. 00 коп. за проведення двох експертиз.
Цивільний позов по справі відсутній.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 100, 122, 124, 126, 127-129, 318, 322, 342-351, 358, 363-368 КПК України, ст.ст. 50, 65-67, 75-77, 85, 86, ч. 1 ст. 286 КК України суд,
З А С У Д И В :
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судові витрати: 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) грн. 00 коп. за проведення Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром експертизи відповідно до довідки №12-1/3012 від 19.01.2018 та 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) грн. 00 коп. за проведення Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром експертизи відповідно до довідки №12-1/3010 від 12.01.2018.
Речовий доказ в кримінальному провадженні, після набрання вироком суду законної сили: автобус «Рута 20» реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути власнику.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Бориспільский міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1