печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 грудня 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр фінансового лізингу» ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000142,-
В С Т А Н О В И В :
21.12.2017 генеральний директор ТОВ «Центр фінансового лізингу» звернувся до слідчого судді з клопотання, в порядку ст. 174 КПК України про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2017 у справі № 757/70929/17-к на грошові кошти, які знаходяться на рахунках ТОВ «Центр фінансового лізингу» () № НОМЕР_1 , відкритих у АТ «ОТП Банк» (МФО 300528), адреса: м. Київ, вул. Жилянська, 43.
Згідно ухвали, слідчий суддя арештував грошові кошти, з метою збереження речових доказів, оскільки, на думку суду, грошові кошти, які розміщені на рахунку ТОВ «Центр фінансового лізингу» у ПАТ «ОТП Банк» мають ознаки речових доказів та були визнані такими у кримінальному провадженні відповідною постановою слідчого від 17.11.2017.
Однак, грошові кошти у безготівковій формі на банківському рахунку (без найменування номіналів купюр, їх серійних номерів та інших родових та індивідуальних ознак, властивих для готівкових коштів) - не підпадають під визначення речових доказів в кримінальному провадженні, оскільки не є матеріальними об`єктами, які можуть бути знаряддями злочину, зберегти сліди або відомості, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
При цьому, прокурор у своєму клопотанні зазначав також і про необхідність накладення арешту на рахунок ТОВ «Центр фінансового лізингу» у ПАТ «ОТП Банк» з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні будь-якого злочину та кримінальне провадження щодо юридичної особи не здійснюється. ТОВ «Центр фінансового лізингу» та його уповноважені особи не мають жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні та мають статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.
Крім того, матеріал Державної служби фінансового моніторингу України щодо проведених ТОВ «Центр фінансового лізингу» фінансових операцій по рахунках, відкритих останнім у ПАТ «Сбербанк», ПАТ «ОТП Банк» та ПАТ «Таскомбанк», не містить будь-яких об`єктивних даних щодо злочинності дій ТОВ «Центр фінансового лізингу». Разом з тим, клопотання прокурора про арешт коштів ТОВ «Центр фінансового лізингу», які знаходяться на банківських рахунках мотивовано виключно на тих даних, які вказані у матеріалах ДСФМУ, що не відповідає фактичним обставинам проведення Товариством своєї діяльності.
Представник ТОВ «Центр фінансового лізингу» будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду клопотання в судове засідання не прибув, причини неявки суду не відомі.
Представник Генеральної прокуратури України до судового засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду клопотання.
При вирішення питання про можливість розгляду справи у відсутність представника заявника та слідчого, виходжу з наступного.
Однією з засад кримінального провадження є розумність строків ( п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України).
Згідно ч. 2 ст. 28 КПК України проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.
Положеннями ст.1 74 КПК України не передбачена обов`язкова участь заявника, слідчого чи прокурора при розгляді клопотання про скасування арешту майна.
Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України ( ч.1 ст. 26 КПК України).
Враховуючи вищевказані положення кримінального процесуального законодавства, а також принцип змагальності сторін, слідчий суддя, з метою недопущення порушення прав заявника на справедливий судовий розгляд його клопотання протягом розумного строку, визнав за можливе розгляд справи у відсутність представника заявника та слідчого.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Під час розгляду клопотання встановлено, що Управлінням з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000142 від 17.03.2017 за фактами заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, фіктивного підприємництва, вчиненого повторно, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 205 КК України, вчинення фінансових операцій з коштами, одержаних в наслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а також вчинення дій, спрямованих на приховування та маскування незаконного походження таких коштів, вчинених організованою групою, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України, умисного ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене службовою особою підприємства, установи, організації, незалежно від форми власності, що призвели до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів в особливо великих розмірах, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, умисних дій, що мають ознаки маніпулювання на фондовій біржі, встановлені відповідно до закону щодо державного регулювання ринку цінних паперів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 222-1 КК України, незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, умисне зловживання владою або службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 366 КК України
В ході досудового розслідування встановлено, що кошти, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «ОТП Банк» (МФО 300528), що належить ТОВ «Центр фінансового лізингу» (), можуть бути предметом та одержані внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 222-1, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 364, ч. 1ст. 366 КК України, та визнані постановою слідчого від 17.11.2017 речовими доказами у даному кримінальному провадженні, а тому є необхідність накласти арешт на ці кошти
В межах зазначеного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.11.2017 частково задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000142 та накладено арешт на кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих ТОВ «Центр фінансового лізингу» () № НОМЕР_1 у АТ «ОТП Банк» (МФО 300528), адреса: м. Київ, вул. Жилянська, 43.
При накладенні арешту слідчий суддя виходив з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України коли арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Між тим, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України, та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків. При цьому, обов`язок доведення існування зазначених умов КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.
Згідно ст. 3.1 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).
Отже, з вказаних законодавчих визначень вбачається, що банківський рахунок використовується лише для обліку грошових коштів, а не їх фактичного збереження. Тобто, банківський рахунок містить лише числові відомості про кількість грошових коштів. Натомість, КПК України прямо передбачено, що речовими доказами визнаються лише матеріальні об`єкти, в тому числі, грошові кошти, які можуть належати до матеріальних об`єктів, наприклад, у вигляді грошових банкнот/купюр, які є матеріальними об`єктами. Однак, грошові кошти на банківському рахунку представляють собою комп`ютерний код, що в силу природи, відносить їх до нематеріальних об`єктів. Як наслідок, грошові кошти на банківському рахунку не відповідають обов`язковій ознаці передбаченій для речового доказу, а саме, матеріальність.
Іншою ознакою, якою повинні бути наділені речові докази - це можливість збереження на собі слідів або відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Грошові кошти на банківському рахунку, що належать до нематеріального світу (у вигляді комп`ютерного коду), в силу своєї природи не можуть на собі зберегти сліди або відомості про обставини, що встановлюються під час кримінального провадження, як наслідок не можуть бути речовими доказами.
Таким чином, грошові кошти у безготівковій формі на банківському рахунку (без найменування номіналів купюр, їх серійних номерів та інших родових та індивідуальних ознак, властивих для готівкових коштів) - не підпадають під визначення речових доказів в кримінальному провадженні, оскільки не є матеріальними об`єктами, які можуть бути знаряддями злочину, зберегти сліди або відомості, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Згідно доводів заявника, які у встановленому законом порядку органом досудового розслідування не спростовані, органом досудового розслідування жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні будь-якого злочину та кримінальне провадження щодо юридичної особи не здійснюється.
В матеріалах клопотання, міститься запит прокурора (від 11.10.17 за вих. № 07/1/3-19360-17 262вих-17) на адресу Державної служби фінансового моніторингу України з проханням провести моніторинг фінансових операцій з використанням розрахункових рахунків ряду юридичних осіб. З даного запиту вбачається, що він не стосується ТОВ «Центр фінансового лізингу» та його розрахункових рахунків у банківських установах, оскільки відповідна інформація взагалі не запитувалась.
У подальшому, на вказаний запит з Державної служби фінансового моніторингу України була отримана інформація, яка стосується фінансових операцій з використанням розрахункових рахунків ТОВ «Центр фінансового лізингу», відкритих у ПАТ «Сбербанк», ПАТ «ОТП Банк» та ПАТ «Таскомбанк». При цьому, матеріали клопотання копії відповіді Державної служби фінансового моніторингу України не містять.
Разом з тим, у клопотанні, міститься протокол огляду від 17.11.17, відповідно до якого слідчим ГПУ здійснено огляд узагальнених матеріалів № 0556/2017/дск ТОВ «Центр фінансового лізингу», які надійшли до ГПУ від ДСФМУ за вих. 2920/0440-04-1 /дек від 31.10.2017 саме у відповідь на запит слідчого ГПУ за вих. № 07/1/3-19360-17 262ВИХ-17 від 11.10.2017. Так, ДСФМУ була надана інформація, яка стосується фінансових операцій за період з 07.09.2010 по 18.10.2017 з використанням розрахункових рахунків ТОВ «Центр фінансового лізингу», відкритих у ПАТ «Сбербанк», ПАТ «ОТП Банк» та ПАТ «Таскомбанк».
З протоколу огляду від 17.11.17 вбачається, що матеріал ДСФМУ містить вибіркову інформацію, щодо проведених ТОВ «Центр фінансового лізингу» фінансових операцій по рахунках, відкритих останнім у ПАТ «Сбербанк», ПАТ «ОТП Банк» та ПАТ «Таскомбанк», джерел надходження коштів та мети проведення відповідних операцій.
Проте, судовим розглядом встановлено, що ТОВ «Центр фінансового лізингу» є реально діючим суб`єктом господарювання, основним видом діяльності якого є фінансовий лізинг, здійснює законну діяльність та належним чином виконує свої обов`язки як платника податків; грошові кошти, розміщені на банківських рахунках Товариства, є результатом здійснення законної фінансово-господарської діяльності товариства. Фінансові операції щодо перерахування безготівкових коштів між власними рахунками ТОВ «Центр фінансового лізингу», відкритих останнім у ПАТ «Сбербанк», ПАТ «ОТП Банк» та ПАТ «Таскомбанк», - здійснювались з мотивом розміщення власних грошових коштів у банках з найбільш вигідними умовами розрахунково-касового обслуговування. Перерахування грошових коштів у сумі 3 млн. грн. на користь ТОВ «Варрант Інвест» здійснювалось ТОВ «Центр фінансового лізингу» для проведення оплати за договором купівлі-продажу цінних паперів. ТОВ «Центр фінансового лізингу» (як покупець) за цим договором зобов`язувалось оплатити ТОВ «Варрант Інвест» (як продавцю) грошові кошти за придбані цінні папери, емітентом яких було ПАТ «Агрофінанс». Тобто, перерахунок зазначених коштів здійснювався на виконання оплатного договору, на підставі законної угоди, яка в установленому порядку не визнана недійсною.
Також, орган досудового розслідування звертає увагу на систематичне виведення ТОВ «Центр фінансового лізингу» значних сум безготівкових коштів у іноземній валюті до Російської Федерації. Проте, єдиною фінансовою операцією, спрямованою на перерахунок грошових коштів з рахунків ТОВ «Центр фінансового лізингу» та рахунки інших юридичних осіб, та про яку йдеться у зазначеному матеріалі Державної служби фінансового моніторингу України - є здійснення оплати за договором купівлі-продажу цінних паперів на користь ТОВ «Варрант Інвест», яке знаходиться на території України, учасниками, засновниками та керівниками якого є резиденти України, рахунок по якому здійснювалась оплата також відкритий ТОВ «Варрант Інвест» у національній банковій установі - ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень».
Тобто, матеріал Державної служби фінансового моніторингу України щодо проведених ТОВ «Центр фінансового лізингу» фінансових операцій по рахунках, відкритих останнім у ПАТ «Сбербанк», ПАТ «ОТП Банк» та ПАТ «Таскомбанк», не містить будь-яких об`єктивних даних щодо злочинності дій ТОВ «Центр фінансового лізингу».
У відповідності до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляду клопотання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна може бути скасований повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
У відповідності до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
За таких обставин та враховуючи, що дослідженні в судовому засідання матеріали не містять достатніх фактичних даних, які б свідчили про те, що грошові кошти на рахунках ТОВ «Центр Фінансового Лізингу» набуті в результаті вчинення злочину та/або є предметом кримінального правопорушення, що службові особи ТОВ «Центр Фінансового Лізингу» причетні до вчинення кримінальних правопорушень, щоб виправдовувало втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II), клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.
За таких обставин, керуючись ст. ст. 2, 16, 170, 174, КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
Клопотання директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр фінансового лізингу» ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000142 задовольнити.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23.11.2017 у справі № 757/70292/17-к на кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих у АТ «ОТП Банк» (МФО 300528), адреса м. Київ, вул. Жилянська, 43, а саме: ТОВ «Центр фінансового лізингу» () № НОМЕР_1 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1