233 № 229/1711/15-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

при проведенні у відкритому судовому засіданні в залі суду Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області підготовчого судового засідання по кримінальному провадженню (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000433 від 12 квітня 2015 року, за № 0001568 від 08 грудня 2016 року) за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Кіндратівка Костянтинівського району Донецької області,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 296, ч.3 ст. 296 КК України, -

в с т а н о в и в :

У провадження Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області передано кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 296, ч.3 ст. 296 КК України.
Прокурор ОСОБА_4 просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувальних актів, вважав, що останні складені із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, кримінальне провадження підсудне Костянтинівському міськрайонному суду Донецької області, підстав для закриття кримінального провадження, для внесення подання про визначення підсудності, для повернення обвинувального акту прокурору немає. Також просив продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , оскільки ризики, що були наявні на час обрання та продовження запобіжного заходу, не відпали, і з огляду на те, що процесуальна поведінка обвинуваченого не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу. Проти клопотань захисника та обвинуваченого щодо скасування запобіжного заходу обвинуваченому або заміни на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі, заперечував.

Захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, мотивуючи тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України через відсутність формулювання обвинувачення та не розкриття характеру дій обвинувачених та суті злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 ; що обвинувальний акт не містить даних щодо дати та місця його складання та затвердження; також стороною обвинувачення не зазначено кількість аркушів додатків до обвинувального акту. Проти клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти призначення судового розгляду на підставі обвинувальних актів через невідповідність останніх вимогам КПК України. Клопотання захисника підтримав та заявив клопотання про скасування обраного йому запобіжного заходу у зв`язку з триманням його під вартою без вироку суду протягом періоду, що перевищує розумні строки.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, перевіривши обвинувальні акти з додатками на відповідність вимогам Кримінального процесуального Кодексу України, суд вважає наступне.

Відповідно до ст. 314 КПК України за результатами проведення підготовчого судового засідання суд має право прийняти наступні рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

При дослідженні обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування судом встановлено наступне.

Як зазначено в обвинувальних актах, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 296, ч.3 ст. 296 КК України.

Відповідно до ст. 291 ч. 2, 4 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 9) дату та місце його складення та затвердження.

До обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Однією з основних засад кримінального провадження є законність, яка визначає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Стаття 6 ч.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Таким чином, для забезпечення ефективного захисту від пред`явленого обвинувачення пред`явлене особі обвинувачення повинно бути детальним, повним, чітким та зрозумілим та містити у собі усі відомості щодо події кримінального правопорушення, виду та розміру шкоди, форми вини, мотиву та мети кримінального правопорушення, тощо.

Однак, вищевказаним вимогам обвинувальний акт за ч.2 ст. 186 КК України не відповідає у зв`язку з наступним.

Згідно ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Всупереч вимогам норм чинного законодавства, значну частину обвинувального акту за ч.2 ст. 186 КК України займає виклад фактичних обставин справи, встановлених під час досудового розслідування, при цьому не конкретизовано, в чому саме обвинувачуються ОСОБА_6 , так як даний обвинувальний акт не містить самого обвинувачення.
Ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Так, відповідно до викладеного у обвинувальному акті не з`ясовано, не встановлено та стверджені обставини, які позбавляють обвинуваченого розуміти, які саме його дії сторона обвинувачення кваліфікує як кримінальне правопорушення та у зв`язку з чим, а саме:

- який все ж таки умисел мали ОСОБА_6 та двоє не встановлених в ході досудового слідства осіб, якщо зазначено в обвинувальному акті, що ОСОБА_6 з корисливих мотивів прийняв рішення скоїти відкрите викрадення чужого майна будь-яким способом, про що повідомив двом не встановленим в ході досудового слідства особам, які погодилися йти з ним, тим самим вступивши в попередній злочинний зговір, тобто чи охоплювалися умислом цих двох не встановлених в ході досудового слідства осіб вчинення відкритого заволодіння чужим майном, тобто злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України;
- органом досудового розслідування з безумовністю не викладено всіх обставин подій, що мали місце 12 квітня 2015 року приблизно о 12.10 год., що відбувались за участю ОСОБА_6 та двох не встановлених в ході досудового слідства осіб, хто з них вчиняв які саме дії, чи розподілялись між ними ролі, та, якщо розподілялись, то яким чином, а також не встановлено, чи охоплювалися умислом двох не встановлених в ході досудового слідства осіб спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілим.
Вказані факти мають істотне значення для кваліфікації дій осіб, що також є обов`язковою вимогою ст. 291 КПК України.

Згідно з ч.1 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.

Затвердження прокурором обвинувальних актів щодо обвинуваченого ОСОБА_6 (як за ч.2 ст. 186 КК України, так і за ч.3 ст. 296, ч.3 ст. 296 КК України) та не скріплення їх печаткою є порушенням вимог до реквізитів офіційного документу, оскільки в контексті примітки до ст. 358 КК України під офіційним документом слід розуміти документ, що містить зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднання громадян, юридичних осіб, незалежно від форм власності та організаційно-правових форм, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Саме підписання й затвердження обвинувального акту прокурором та скріплення його підпису печаткою надає цьому документу статус офіційного і свідчить про належний нагляд за досудовим розслідуванням.

Зазначена правова позиція збігається з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 5-50кс15 від 09.07.2015 р.

Крім того, обвинувальний акт за ч.2 ст. 186 КК України не містить інформації про місце його затвердження прокурором та дату його складання.

Суд вважає, що за наведених обставин обвинувальні акти підлягають поверненню прокурору як такі, що не відповідають вимогам КПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 02 серпня 2017 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено міру запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою по 30 вересня 2017 року.

Обговоривши з учасниками кримінального провадження клопотання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає, що на даний час не відпали підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування обвинуваченого від суду з огляду на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні у т.ч. тяжкого злочину, отже ризик втечі може бути розцінений ним менш небезпечним, ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання; ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків; ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

На переконання суду, враховуючи викладені обставини, запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого за допомогою більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, неможливо.

Зазначені ризики виправдовують продовження обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини визнає виправданим тривале тримання під вартою за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (пункт 139 Рішення Європейського суду з прав людини від 22 травня 2012 року по справі Ідалов проти Російської Федерації, Рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року, серія А, №254-А, п.30).
Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Проте, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, відсутність міцних соціальних зв`язків та наявність обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на що клопотання прокурора про продовження дії обраного відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який суд не вбачає, через що клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 щодо зміни та скасування запобіжного заходу задоволенню не підлягають.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314-316 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Обвинувальні акти по кримінальному провадженню (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000433 від 12 квітня 2015 року, за № 0001568 від 08 грудня 2016 року) за обвинуваченням ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Кіндратівка Костянтинівського району Донецької області, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 296, ч.3 ст. 296 КК України, повернути прокурору як такі, що не відповідають вимогам КПК України.

Клопотання прокурора про продовження дії обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Кіндратівка Костянтинівського району Донецької області, та який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 296, ч.3 ст. 296 КК України, терміном по 24 листопада 2017 року включно.

Обвинуваченого ОСОБА_6 тримати під вартою в Бахмутській УВП (№ 6) УДПтСУ в Донецькій області.

Клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 щодо зміни та скасування запобіжного заходу залишити без задоволення.

Вручити копію цієї ухвали обвинуваченому, захиснику, прокурору негайно після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала в частині повернення обвинувальних актів прокурору може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом семи днів після її оголошення. В частині продовження запобіжного заходу ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя