Справа № 404/920/18
Номер провадження 1-кс/404/486/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши в залі Кіровського районного суду міста Кіровограда скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0012598, -

ВСТАНОВИВ:

16.03.2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаною скаргою, відповідно до якої просила: визнати бездіяльність слідчого Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_4 протиправною в частині невиконання вимог ст. 91 КПК України; скасувати постанову слідчого Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0012598 від 10.11.2017 року.

В обґрунтування скарги вказує, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки слідчим не проводилися передбачені КПК України слідчі процесуальні дії.

Скаржник просить розглянути вимоги без її участі.

Слідчий і прокурор викликались, не з`явились їх неявка не перешкоджає розгляду скарги по суті.

Розглянувши скаргу в межах питань заявлених до розгляду, перевіривши надані в обґрунтування доводи і докази, суд переконаний в обґрунтованості вимог скаржника, з наступних міркувань.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Оскаржувану постанову слідчий виніс передчасно, оскільки при її вирішенні не додержано вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, за умовами якого мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами кримінального провадження, зокрема в ньому має бути викладена суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та інтересів. Відповіді на всі поставлені нею питання мають бути одержані, вичерпні, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

При цьому необхідно звернути увагу, що скаржник став ініціатором порушення цього кримінального провадження, але на його доводи слідчий увагу не звернув, не проаналізував та не зробив правового аналізу, який повинен бути зазначений в остаточному процесуальному рішенні цього провадження. На стадії досудового розслідування повинні бути ретельно досліджені і перевірені вмотивовані сумніви потерпілого про можливу наявність умисних дій, ймовірних винних осіб, чого зроблено не було. Фактичні обставини і достовірність доводів перевірити можна насамперед після проведення слідчих дій спрямованих на збір доказів. Слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети (ч. ч. 1-2 ст. 223 КПК України).

Досліджений зміст оскаржуваної постанови не містить відповідей на поставлені потерпілою стороною запитання. Тільки після ґрунтовного з`ясування сукупності цих обставин, можливо зробити правовий висновок щодо наявності в діях особи ознак злочину, або їх відсутності, тобто наявності чи відсутності складових ознак кримінального правопорушення.

Згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема і подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). При цьому, положеннями ст. 92 КПК України регламентовано, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора. Слідчий формально організував і поверхово провів досудове розслідування в кримінальному провадженні, ретельно не перевірив усіх доводів учасників кримінального провадження.

Оскаржувана постанова не може залишатись чинною і підлягає скасуванню, оскільки зміст оскаржуваної постанови не містить посилань на вид договору про виконання певних робіт та його істотні умови (час, місце і спосіб виконання). Залишається не встановленим чи було здійснено оплату за договором та чи надавалися відповідні послуги. Якщо дані послуги не надавалися, то необхідно встановити поважність причин їх можливого невиконання.

Також залишається не з`ясованим, чи мав підрядник станом на 03.11.2017 року наявні активи для можливості реального виконання умов договору, а саме працівників, як прямих виконавців робіт, транспорту, складу, виробничих потужностей та інше.

Органу досудового розслідування при прийнятті остаточного процесуального рішення необхідно оцінити всі зібрані по справі докази у взаємному зв`язку, дати їм належну правову оцінку з точки зору належності та допустимості, за правилами повноти та об`єктивності, як то вимагає положення ст. 110 КПК України.

На досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником (п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України).

За результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути постановлена ухвала про скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання вчинити певну дію (ч. 2 ст. 307 КПК України).

Разом з цим, на слідчого суддю покладається обов`язок дотримуватись присяги судді, основних засад кримінального провадження, Конституції України, Бангалорських принципів, Конвенції про основоположні права та свободи особи.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) Комітету Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 126 Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист, яке включає в себе право на розгляд справи незалежним та неупередженим судом. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п. п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3).

Потерпілий має право на повний і всебічний розгляд факту можливого кримінального правопорушення. Слідчий, при прийнятті процесуального рішення про закриття кримінального провадження, цих положень Закону, не дотримався. Висновки слідчого про відсутність в діях складу кримінального правопорушення є передчасними, а рішення про закриття кримінального провадження необґрунтованим.

Скаржник формально довів перед слідчим суддею обґрунтованість заявлених нею вимог. З цих підстав скарга підлягає задоволенню.

Оскаржувана постанова слідчого Кропивницького відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, підлягає скасуванню з направленням матеріалів для подальшої організації досудового розслідування.

З огляду на перераховані обставини, керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову слідчого Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 31.12.2017 року про закриття кримінального провадження №0012598 з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 190 КК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення - скасувати.

Ухвалу направити прокурору Кіровоградської місцевої прокуратури, для організації подальшого досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу слідчого судді можуть бути подані під час підготовчого судового засідання. (ч. 3 ст. 307 КПК України).

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1