Справа №485/1515/17 30.01.2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2017р., якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього Закону України «Про амністію 2016 році»
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
засуджений (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5
представник Снігурівської ВК№5 ОСОБА_7
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. Застосувати до нього Закону України «Про амністію у 2016 році»

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» - відмовлено.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі засуджений зазначає, що хворіє на активну форму туберкульозу, гепатит С та є ВІЛ інфікованим. Вважає, що до нього можливо застосувати вимоги п. «г» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році»
Обставини встановлені судом першої інстанції.
04 жовтня 2017 року до Березнегуватського районного суду Миколаївської області надійшла заява засудженого ОСОБА_5 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році».
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав заяву просив її задовольнити. Прокурор та представник державної установи «Снігурівська виправна колонія (№5) спеціалізована туберкульозна лікарня» заперечувати проти її задоволення, через відсутність передбачених Законом підстав.
Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_5 суд першої інстанції зазначив, що він засуджений вироком Попільнянського районного суду Житомирської області за ч.3 ст.185 КК України, тобто за злочин який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого, є хворим на активну форму туберкульозу та ВІЛ інфекцію 4 клінічна стадія, однак на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» не відбув половину призначеного строку покарання, як того вимагає закон.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення прокурора, який вважав ухвалу суду законною, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році» - підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, зазначені у статті 1 цього Закону, засуджені за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 засудженого 19 серпня 2013 року Попільнянським районним судом Житомирської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено ОСОБА_5 для відбування покарання, призначеного вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 19.08.2013 року за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
Початок строку покарання з 21 березня 2017 року, а закінчення - 21 березня 2020 року. З 22.03.2017 року засуджений утримувався у слідчому ізоляторі м. Житомира. З 25 квітня 2017 року ОСОБА_5 відбуває покарання в державній установі «Снігурівська виправна колонія (№5) спеціалізована туберкульозна лікарня» та на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» не відбув половину призначеного строку покарання, як того вимагає закон.
Тому суд першої інстанції обґрунтовано, відповідно до вимог закону, відмовив засудженому про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».
Враховуючи наведене, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, апеляційний суд,

постановив :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2017р., якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього Закону України «Про амністію 2016 році» - без змін.

Головуючий

Судді