Дата документу Справа № 324/959/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/339/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 324/959/17
Категорія ст. 185 ч. 3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000464 за апеляційною скаргою процесуального прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 04 вересня 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пологи Запорізької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та інших осіб не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 30.10.2002 року Пологівським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч.3 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України приєднано покарання за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 02.04.2002 року і визначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 24.11.2004 року умовно-достроково з невідбутим строком покарання 2 роки 1 місяць 21 день;
2) 17.08.2005 року Пологівським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч.2, ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 30.10.2002 року і визначено покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений 14.07.2008 року у зв`язку з відбуттям строку покарання;
3) 13.11.2009 року Пологівським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі з випробувальним терміном на 2 роки;
4) 08.04.2010 року Пологівським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 13.11.2009 року і визначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі;
5) 30.08.2010 року Пологівським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі. Звільнився 02.01.2013 року умовно-достроково з невідбутим строком покарання 9 місяців 29 днів,
визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного покарання, якщо він протягом 1 року 6 місяців іспитового строку не вчинить нового злочину та з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 98 грн. 87 коп.
в с т а н о в и л а:
Згідно вироку, ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення злочинів, передбачених ст. 185 КК України, судимість за які не знята і не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний майновий злочин за таких обставин. 04 травня 2017 року у період часу приблизно з 00:10 год. до 00:30 год. ОСОБА_7 , діючи повторно, маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотив та мету, прийшов до огородженої території домоволодіння ОСОБА_9 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та заліз на дерево вишні, яке росте біля паркану з боку наскрізного проїзду, який з`єднує вул. Магістральну і вул. Козацьку у м. Пологи. Перебуваючи на дереві за межами вказаного домоволодіння, ОСОБА_7 руками через огорожу дотягнувся та взяв бак для води з нержавіючої сталі, вартістю 569 грн. 24 коп., який знаходився на будівлі літнього душу біля паркану на території зазначеного домоволодіння, тим самим проник на огороджену територію за вищевказаною адресою. Після цього він покинув місце вчинення злочину із зазначеним майном, отримавши реальну можливість розпоряджатися викраденим.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , вважає вирок Пологівського районного суду від 04.07.2017 відносно ОСОБА_7 незаконним в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Призначаючи міру покарання, суд врахував суспільну небезпеку і тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, пом`якшуючою покарання обставиною суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено, суд врахував особу ОСОБА_7 - раніше судимий в тому числі за аналогічні злочини проти власності, судимість за які не погашені, за місцем проживання на нього надходили скарги та нарікання, врахувавши думку потерпілого, а також те, що потерпілому фактично не відшкодована спричинена кримінальним правопорушенням шкода, і з урахуванням всіх цих обставин в сукупності суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, для чого можливо звільнити його від відбуття покарання з іспитовим строком згідно ст.75 КК України.

Однак, відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року, згідно вимог п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Крім того, згідно ч.1 ст.75 КК України, якщо при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Однак, виходячи з зазначених вимог закону, вважає, що суд, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням, та застосовуючи покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, недостатньо врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий корисливий злочин з прямим умислом, не послався на обставини, які давали достатні підстави для висновку про можливість застосування ст.75 КК України, у зв`язку з чим, вирок суду в цій частині не можна вважати вмотивованим, він підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.

Крім того, виходячи з зазначених вимог закону, вважає, що суд, приймаючи рішення про призначення покарання у виді 3 років позбавлення волі недостатньо врахував, вищезазначені обставини, так як вказане покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною) статті закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

Так, судом не повною мірою враховано відомості про особу ОСОБА_7 про те, що інкримінований злочин ОСОБА_7 вчинено повторно, останній має п`ять непогашених судимостей за вчинення аналогічних злочинів проти власності, раніше відбував покарання у вигляді позбавлення волі, однак на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову діючи повторно вчинив тяжкий злочин. Крім того, за місцем мешкання ОСОБА_7 характеризується негативно. Також, ОСОБА_7 не вчинив дій щодо усунення шкоди завданої кримінальним правопорушенням, що свідчить про вперте небажання ставати на шлях виправлення.

З огляду на викладене неможливе виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції його від суспільства, а застосування до нього положень ст.75 КК України є необґрунтованим та неможливим.

Просить вирок Пологівського районного суду від 04.09.2017 у відношенні ОСОБА_7 , якого засуджено за ст.185 ч.3 КК України скасувати в частині призначеного судом покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ст.185 ч.3 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі. В решті частини вирок суду залишити без змін.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, у тому числі і в останньому слові, який просив вирок суду залишити без зміни; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у провадженні, підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

ВинуватістьОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставинами, вказаними у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, суд першої інстанції на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.
Судом першої інстанції діїОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України.

Доводи прокурора про те, що районний суд неправильно застосував до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, є обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, суд першої інстанції виходив з того, що останній свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв органам досудового слідства в розкритті злочину, обставин, які обтяжують покарання відсутні.
Колегія суддів вважає, що суд порушив зазначені вимоги закону, оскільки при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не в повній мірі врахував дані про особу винного, що свідчить про незаконність та необґрунтованість вироку.
Зокрема, місцевий суд не врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 5 (п`ять) раз був засуджений за крадіжки чужого майна у тому числі із проникненням у житло і інші приміщення. Враховуючи це, а також те, що до останнього вже неодноразово застосовувалися ст. ст. 75, 81 КК України, однак останній на шлях виправлення не став, оскільки вчиняв злочини в період іспитового строку та в період умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі, а тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 схильний до стійкої злочинної діяльності, що характеризує його, як негативну особу.
За таких обставин висновок суду про те, що ОСОБА_7 підлягає звільненню від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, оскільки для його виправлення достатньо виконання протягом іспитового строку покладених на нього обов`язків, є хибним, а тому колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування кримінального закону, що на думку колегії суддів, є підставою для скасування вироку суду в частині призначеного покарання останньому.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи прокурора про необхідність призначення обвинуваченомуОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі за вчинення цього злочину, виходячи з наступного.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, потерпілий просив суворо не карати обвинуваченого, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, на думку колегії суддів, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а призначене вироком суду ОСОБА_7 покарання, з урахуванням невеликого розміру вкраденого майна, а саме на суму 569 грн. 24 коп., пом`якшуючих покарання обставин та даних про його особу, зокрема те, що він має на отриманні неповнолітню дитину, позитивну характеристику з останнього місця проживання, за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості.

Зважаючи на зазначене вище, конкретні обставини вчиненого ОСОБА_7 злочину, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів доходить висновку про можливість призначення останньому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням вимог ст. 69 КК України, тобто перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті Особливої частини цього кодексу за цей злочин.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України колегія суддів

ухвалила :
апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні, задовольнити частково.

Вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 04 вересня 2017 року відносно ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Судді: