Справа № 183/5495/17
№ 1-кп/183/1021/17
В И Р О К
іменем України
20 листопада 2017 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 04.09.2017 року за № 0000274 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Камишеваха Оріхівського району Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
31 липня 2014 року наказом № 1командира військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду старшого розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 .

Старший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.. ст.. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, зобов`язаний суворо дотримуватися у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати військовий обов`язок, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

12 січня 2015 року старший сержант ОСОБА_5 , діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину без поважних причин, тривалістю понад 1 місяць, чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

21 жовтня 2017 року старший сержант ОСОБА_5 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, старший сержант ОСОБА_5 в період часу з 12 січня 2015 року самовільно залишив військову частину без поважних причин, тривалістю понад один місяць та незаконно перебував за її межами.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини, які лягли в основу обвинувачення, в скоєному розкаявся.

В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме:

- витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 04.09.2017 року за № 0000274, згідно якого 12.01.2015 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та знаходиться за межами військової частини

(а.п. 19);

- копія витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1 від 31.07.2014 року, згідно якого старший сержант ОСОБА_5 прийняти на посаду старшого розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1

(а.п. 20);

- копія витягу з наказу командира військової частини польова пошта В НОМЕР_2 № 20 від 21.01.2015 року, згідно якого з 01.01.2015 року припинено виплату грошового забезпечення старшому сержанту ОСОБА_5 у зв`язку з самовільним залишенням військової частини

(а.п. 21);

- з`явлення із зізнанням ОСОБА_5 , відповідно до якого останній повідомив про те, що з 12.01.2015 року він самовільно залишив розташування військової частини, в чому розкаюється

(а.п. 39).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць, військовослужбовцем крім стокової служби.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_5 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначені ст.. 67 КК України не встановив. Обставинами, які пом`якшують покарання, визначені ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття, з`явлення із зізнанням.

Також суд враховує, що ОСОБА_5 за місцем проходження служби характеризується задовільно, раніше не судимий. Однак також суд враховує, що ОСОБА_5 залишив військову частину у січні 2015 року та лише в жовтні 2017 року з`явився до прокуратури. Таким чином ОСОБА_5 понад 2 роки та 9 місяців ухилявся від проходження військової служби. Крім того, ОСОБА_5 на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, за місцем реєстрації не мешкає, суспільно-корисною працею не займається.

Санкції ч. 3 ст. 407 КК України передбачає покарання тільки у вигляді позбавлення волі. З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, його наслідків, а також обраної позиції обвинуваченим ОСОБА_5 , суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у вигляді максимального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією зазначеної статті, буде занадто суворим, але й призначення мінімального покарання не сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому суд вважає, що з причин, визначених раніше, обвинуваченому ОСОБА_5 можливо застосувати ст. 75 КК України.

Крім того, відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2017 року ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 грудня 2017 року. Відповідно до вказаної ухвали, при обранні такого запобіжного заходу, слідчим суддею було встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду. Аналізуючи докази, що були досліджені судом під час розгляду кримінального провадження по суті, суд вважає, що вказаний ризик продовжує існувати, оскільки ОСОБА_5 за місцем постійної реєстрації не мешкає, крім того, міцних соціальних зв`язків не має, офіційні джерела доходів в нього відсутні. Таким чином суд вважає, що у відношенні засудженого ОСОБА_5 до набрання вироку законної сили повинний бути застосований запобіжний захід. Однак суд вважає, що запобігти вказаному ризику більш м`яким запобіжним заходом ніж тримання під вартою можливо, тому вважає, що у відношенні ОСОБА_5 повинний бути змінений запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з покладанням на засудженого обов`язків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 177, 178, 194 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, строком на 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 не виїздити за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця свого проживання, а також періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , застосований ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2017 року, змінити на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком до набрання вироком законної сили, але не пізніше як до 16 січня 2018 року, звільнивши його з-під варти.

Покласти на ОСОБА_6 строком на два місяці наступні обов`язки:

- не відлучатися з місця фактичного проживання, тобто: АДРЕСА_2 без дозволу прокурора або суду цілодобово.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_6 , який перебуває під домашнім арештом, покласти на Синельниківський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1