Справа № 727/2050/17
Провадження № 1-кп/727/139/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2017 року Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

Головуючого,судді - ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю сторони обвинувачення

прокурора ОСОБА_5

за участю сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7

перекладачів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Шевченківського районного суду м. Чернівці справу за кримінальним провадженням № 0000085 від 11.01.2017 року відносно обвинуваченого: ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Грузії, грузина, громадянина Грузії, зареєстрованого і проживаючого в АДРЕСА_1 ; з середньою освітою, не працюючого, одруженого, раніше не судимого, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_10 11.01.2017 року, біля 14 години, перебуваючи на автомобільній стоянці розташованій по вул. Головній, 200 в м. Чернівці, разом із ОСОБА_11 , побачили припаркований неподалік автомобіль марки «Volswagen Passat B5» д.н.з. НОМЕР_1 , належний потерпілому ОСОБА_12 та спостерігаючи за діями останнього і його транспортним засобом, розподіливши свої протиправні дії з ОСОБА_11 та маючи на меті відкрите викрадення чужого майна, у той час як останній залишився в автомобілі, ОСОБА_10 підійшов до автомобіля марки «Volkswagen Passat B5» д.н.з. НОМЕР_1 і шляхом вільного доступу, відчинивши дверцята даного автомобіля, діючи умисно, протиправно, із корисливих мотивів, таємно викрав з нього належну ОСОБА_12 сумку «Катана», що знаходилася на сидінні, вартістю 2700 гривні, всередині якої були - дві флеш-карти, вартістю 200 гривні кожна, грошові кошти у сумі 1200 гривень, нотаріальні довіреності у кількості 5 штук, вартість кожної по 300 гривень, записник, вартістю 20 гривень4 після чого, реалізуючи попередньо узгоджений спільний умисел ОСОБА_13 , усвідомлюючи протиправність та незаконність вищенаведених дій ОСОБА_10 , який візуально з автомобіля марки «Nissan» HFB 683, що був припаркований неподалік спостерігав і слідкував за тим, щоби дії останнього не були помічені з боку сторонніх осіб, забезпечуючи можливість мобільності зникнення з місця вчинення кримінального правопорушення, побачивши, що дії ОСОБА_10 були помічені чоловіком, який почав голосно кричати « ОСОБА_14 » і вимагати останнього припинити злочинні дії, зупинитися, однак ОСОБА_10 , усвідомлюючи факт викриття його злочинних дії та бажаючи довести їх до кінця, утримуючи викрадене майно біля себе, для уникнення відповідальності, дотримуючись заздалегідь розробленої схеми, сів до автомобіля під керуванням ОСОБА_15 , який вже почав рух виїжджаючи на головну дорогу; після чого, вони зникли з місця події, поїхавши у невідомому напрямку, спричинив своїми діями, матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_12 на загальну суму 5620 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 , у присутності перекладача, вину визнав частково і в порядку вимог ст. 351 КПК України, суду надав показання про те, що злочин він вчинив один, без участі ОСОБА_15 , із яким ніякої домовленості не було. Пояснив, що 11.01.2017р., біля 12- 13 годин йому зателефонував його знайомий ОСОБА_16 і сказав що орендував машину за 100 доларів і потрібно із ним зустрітися; після зустрічі вліт поїхали в м. Чернівці, де в торговому центрі на якісь вулиці купили продукти, а в магазині Єврошоп він мав намір придбав собі одяг. Пояснив, що коли пішов купувати для себе одяг, за кермом автомобіля «Nissan» HFB 683 знаходився ОСОБА_16 ; транспортний засіб був припаркуваний на автомобільній зупинці в метрах 20-30 від Єврошопу і коли він повернувся, сів на переднє пасажирське сидіння і ще десь біля 1 хвилини вони розмовляли; ОСОБА_13 хотів курити і просив його піти купити цигарки; він вийшов з автомобіля і направився в сторону неподалік припаркованих автомобілів шукаючи ларьок і не знайшовши де можна купити цигарки повернувся до автомобіля і в той час був затор, виїхати було не можливо та він з ОСОБА_16 сиділи в машині розмовляли, після чого він вийшов з транспортного засобу і пішов по цигарки в друге, коли побачив, що дверцята в одному з автомобілів, марку були привідчиненні; на сидінні знаходилася сумка; він підійшов і відчинивши дверцята взяв сумку «Катана» чорного кольору і пішов, перескочивши через невеличкий паркан, коли почув, що кричить чоловік і біжить за ним, він обернувся, побіг і побачивши, що ОСОБА_13 виїхав з парковки, сів в автомобіль на переднєсидіння і вони поїхали, однак в подальшому їх було затримано. Просить, призначити йому не суворе покарання у вигляді штрафу і надати можливість виїхати з дружиною до себе на батьківщину в Грузію до батьків.

Крім показів обвинуваченого, який частково визнав свою вину, його вина у вчиненні пред`явленого йому обвинуваченні, доведена в судовому засіданні сукупністю досліджених судом доказів.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_12 , під присягою, в порядку вимог ст.. 353 КПК України, надав покази про те, що 11.01.2017 року о 14 години на автомобілі, марки «Volswagen Passat B5» д.н.з. НОМЕР_1 приїхав до магазину кераміки «Парадізо», що розташований по вул. Головній, 200 в м. Чернівці і свій автомобіль припаркував на стоянці для автомобілів; після чого пішов до магазину, однак за хвилину повернувся за гаманцем, який забрав, а сумку «Катана» залишив в салоні машині, знову повернувся до магазину і знаючи що там буде не довго, не зачинив автомобіль, та коли після розрахунку на касі, повернувся до своєї машини, коли побачив невідомого чоловіка, який в руках тримав його сумку з написом «Катана», в особі якого в залі суду чітко впізнав обвинуваченого в автомобілі сумка була відсутня, після чого він швидко побіг за чоловіком і голосно кричав йому « ОСОБА_14 » і кинути сумку, від чоловіка він був у декількох метрах, чоловік обернувся в його сторону обличчям і ще швидше почав бігти і фактично на ходу сів в автомобіль сірого кольору з іноземними номерами, який виїхавши на головну дорогу, швидко уїхав, він ще декілька метрів пробіг за машиною, зупинився і повернувся до свого автомобіля, повідомивши надалі про скоєне працівникам поліції. В подальшому у судові засідання не з`явився, суду надав письмову заяву про завершення розгляду справи у його відсутність; вказавши, що претензій ні матеріального ні морального характеру до обвинуваченого не має.

Свідок ОСОБА_17 під присягою в залі суду надав показання про те, що разом з ОСОБА_18 , в обідній час, перебував на автомобільній стоянці по вул. Головній, 200 в м. Чернівці де пили каву неподалік власного автомобіля та побачили що невідома їм особа, яку він впізнав в залі судового слухання в особі потерпілого ОСОБА_12 , біжить за іншою особою, яку в залі судового слухання впізнав в особі ОСОБА_10 , в руках була сумку, при цьому перша особа крикнула в сторону іншої «Стій», а друга особа, в свою чергу, оглянувшись, пришвидшила свій рух та, подолавши перешкоду у вигляді загорожі, сіла на ходу в автомобіль Нісан, на переднє пасажирське сидіння. З цих подій йому разом із ОСОБА_18 стало зрозуміло, що було вчинене кримінальне правопорушення, і так, як вони є працівниками ГУНП в Чернівецькій області, з метою затримання правопорушників, одразу ж сіли в автомобіль на якому приїхали та поїхали за автомобілем марки «Нісан» з іноземними номерами, який на великій швидкості виїхав на вулицю Головну м. Чернівці, при цьому перетнувши дорожню смугу звернув на вулицю Комарова в м. Чернівці і поїхав по вул. Івасюка м. Чернівці, де звернув на подвір`я будинку №2 пцієї вулиці. Пояснив, що після того, як автомобіль марки «Нісан» заїхав на подвір`я будинку АДРЕСА_2 , він разом із ОСОБА_19 побачили, як із вказаного автомобіля вийшло двоє осіб, одним з яких був ОСОБА_10 , інша особа вийшла зі сторони водія і які почали рух в сторону дворів поміж будинки. Він та ОСОБА_18 припаркувавшись, вибігли зі свого автомобіля і одразу побігли за особами, крикнувши в їх сторону «Стій - поліція», в цей час, ОСОБА_6 та інша особа почали розбігатися у різні сторони, однак, йому з ОСОБА_18 вдалося затримати останніх, після чого було викликано слідчу-оперативну групу і передано затриманих.

Аналогічні покази в судовому засіданні надав під присягою і свідок ОСОБА_18 .

Крім вищенаведених доказів, вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення також підтверджується і письмовими доказами, а саме: - Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 0000085 від 11.01.2017 року і протоколом про прийняття заяви ОСОБА_12 про вчинене кримінальне правопорушення (т.2 а.с. 1,2; 8);

Протоколом огляду місця події та таблицею ілюстрацій до нього від 11.01.2017 року (т.2 а.с. 9; 199 205 та а.с. 10,11) з якого вбачається місце вчинення кримінального правопорушення;

Протоколом огляду місця події від 11.01.2017 року за участі потерпілого ОСОБА_12 (т.2 а.с13) та таблицею ілюстрацій до нього (т.2 а.с. 193 198), з якого вбачається місце вчинення кримінального правопорушення і обставини його вчинення;

Протоколом добровільної видачі і огляду (а.с. 14 т.2) ДВД диску (т.2 а.с. 16) на якому зображено обставини скоєння злочину;

Протоколом огляду від 12.01.2017 року (т.2 а.с. 33,34; 209 210; 220 з фото таблицею (а.с. 222- 227; а.с. 232 233); Протоколом огляду від 12.02.2017 року ( т.2 .с. 275);

Висновком № 377к від 22.02.2017 року ( т.2 а.с. 44 51) судової дактилоскопічної експертизи;

Протоколом огляду місця подій ( т.2 а.с. 72-73 т.2) та постанови про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження, згідно постанови від 22.02. 2017 року відносно ОСОБА_15 (т.2 а.с. 136 138).

Судом в засіданні було роз`яснено обвинуваченому вимогу ч.1 ст.337 КПК України, яка передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

В судовому засіданні обвинуваченим і в його інтересах захисником було заявлено (в усній формі) клопотання про визнання недопустимим доказів, а саме фото таблиць до поколів огляду місця подій від 11.01. 2017 року, протоколу впізнання особи, стверджуючи про те, що протоколи були складені задніми числами, вказавши, що йому і його підзахисному двічі було розкрито матеріали кримінального провадження. Крім наведеного, в клопотанні не погодився з кваліфікацією дій свого підзахисного і вважав, що дії ОСОБА_10 слід кваліфікувати за ст. 185 КК України, а не ч. 2 ст. 186 КК України.

Сторона обвинувачення прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти заявленого клопотання. Отже суд заслухавши доводи клопотання, з врахуванням думки учасників судового кримінального провадження, приходить до наступного: Частина 1 ст. 86 КПК встановлює юридичну форму даних, що встановлюють обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Порядок отримання доказів, вказаних у ч. 2 ст. 84 КПК, передбачає дотримання наступних вимог: - належний суб`єкт отримання доказів; - законність процесуального джерела доказів; - дотримання процесуального порядку отримання доказів; - дотримання правил фіксації ходу і результатів слідчих (розшукових) і негласних слідчих (розшукових) дій. Докази повинні бути отримані тільки із тих процесуальних джерел, що вказані в ч. 2 ст. 84 КПК. Процесуальними джерелами доказів є показання підозрюваного, обвинуваченого, свідка, потерпілого, експерта, речові докази, документи, висновки експертів. Отримання доказів із невстановленого в законі процесуального джерела тягне за собою недопустимість цього доказу. Отже, законодавцем чітко вказується, про те, що визнання доказів недопустимим здійснюється виключно в судовому порядку за клопотанням сторін. Право на спростування такого клопотання надається протилежній стороні. У клопотанні про визнання доказів недопустимими повинні бути чітко викладені підстави (неналежності доказів, отримання з порушенням встановленого Кодексом порядку…).

Вимогами КПК України визначено, що в разі, якщо відсутні заперечення іншої сторони по суті заявленого клопотання, воно підлягає задоволенню. Обов`язок доказування обставин, що є підставою для виключення доказів, покладається на сторону, що заявила таке клопотання.

При з`ясування даного питання, обвинувачений ОСОБА_10 чітко пояснив, що до подій які мали місце 11.01.2017 року він особисто із ОСОБА_12 знайомий не був, останній також його не знав, а тому підстав обмовляти один одного ні в нього, ні у свідка не було; стороною захисту захисником в інтересах обвинуваченого та самим обвинуваченим, зауважень не заявлялося. При цьому, судом звертається увага, що останнім відповідно до вимог КПК України було розкрито докази сторони обвинувачення, що вбачається з протоколу від 28.02. 2017 року (т.2 ас. 249); потерпілий ОСОБА_12 безпосередньо в залі суду надав покази про фактичні обставини подій, які мали місце 11.01.2017 року і чітко в особі обвинуваченого ОСОБА_6 впізнав особу яка відносно нього вчинила грабіж і яка втікала від нього, тримаючи в руці його речі, а саме сумку фірми «Катан»; аналогічне в судовому засіданні було підтверджено і допитаними свідками ОСОБА_20 і ОСОБА_18 . Крім цього, з дослідженого речового доказу в залі судових засідань (т.2 а.с. 16) було переглянуто на ДВД диску події які мали місце 11 січня 2017 року, за участю обвинуваченого і достеменно встановлено, що саме ОСОБА_6 , який в залі суду сам себе впізнав при перегляді запису і дане підтвердив в засіданні, двічі виходив з транспортного засобу Нісан, що був припаркований на автомобільній стоянці в місці з якого прослідковувався транспортний засіб під керуванням потерпілого ОСОБА_12 і який перепаковував автомобіль; чітко прослідковуються при перегляді дії обвинуваченого в момент коли він підійшов до автомобіля потерпілого, оглянувся чи за ним ніхто не спостерігає, чути звук відчинення дверей, після чого, особа ОСОБА_6 направилася (в іншому напрямку, а не в тому у якому йшов до автомобіля потерпілого), переступивши через металеву огорожу і в цей час з дослідженого перегляду, чітко видно, як інша особа, а саме потерпілий біжить і кричить ОСОБА_6 «Стій», на що обвинувачений повернув голову і почав бігти, в цей час, з стоянки виїхав автомобіль марки Нісан, до якого останній на ходу заскочив на переднє пасажирське сидіння; за транспортним засобом ще по дорозі побіг потерпілий, однак зупинився, так як машина виїхала на головну дорогу і на швидкості уїхала. При цьому не було заявлено стороною захисту жодних клопотань та доповнень відносно нових доказів.

Отже доводи обвинуваченого в частині того, що він один вчинив кримінальне правопорушення, спростовуються як вищенаведеними доказами по справі, так і речовими доказами (відео перегляду з ДВД диску подій що мали місце 11.01. 2017 року), а також і показаннями самого ОСОБА_6 , який пояснив, що за кермом автомобіля Нісан був ОСОБА_13 і те, що побачивши, як за ним біжить чоловік виїхав йому на зустріч, тобто такі дії останнього свідчать, що ОСОБА_13 чітко знав про намір ОСОБА_10 на вчинення кримінального правопорушення, мав змогу візуального спостереження за його діями і безпосередньо контролював ситуацію вживши усіх заходів після вчинення злочину, щоби ОСОБА_10 з ним мали можливість скритися з місця вчинення кримінального правопорушення.

У ч. 1 ст. 89 КПК вказується, що питання допустимості доказів вирішуються під час їх оцінки в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення.

Таким чином, суд вважає, що клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими слід залишити без задоволення, а оцінивши досліджені в засіданні докази в їх сукупності, а також враховуючи позицію обвинуваченого і його пояснення, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_10 чітко розумів, що заволодіває чужим майном, яке належить потерпілому ОСОБА_12 відкрито. Стороною захисту, захисником та обвинуваченим, докази у судовому засіданні не надавалися за їх відсутністю.

На думку суду не заслуговують на увагу і доводи сторони захисту про порушення права ОСОБА_10 на захист при його затриманні. Дане спростовується дослідженими матеріалами справи, з яких вбачається, що ОСОБА_10 був затриманий 11.01. 2017 року (т. 2 а.с. 139 141); при цьому, останнього було забезпечено захистом, його інтереси захищав захисник ОСОБА_21 (т. 2 а.с 1143 145), в присутності якого під час затримання і в присутності двох понятих було проведено обшук затриманої особи (т. 2 а.с. 139 141); сам ОСОБА_22 від будь яких пояснень відмовився, отримавши копію протоколу і якому було повернуто мобільний телефон, про що свідчить розписка обвинуваченого на а.с. 155 т.2). 12 січня 2017 року ОСОБА_10 у присутності захисника, перекладача було пред`явлено підозру ( т.2 а.с. 157 161), а також судом встановлено, що 22 січня 2017 року під час досудового розслідування справи було допущено і іншого захисника на підставі постанови слідчого ОСОБА_7 ( т.2 а.с. 171 174), суто якому, за його клопотанням і було повторно розкрито матеріали кримінального провадження (т. 2 а.с. 189, 190, 249).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Дана норма закону також передбачає змагальність сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України. Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (№ 475/97-ВР).

Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він не мав умислу на вчинення грабежу, а вчиняв крадіжку є безпідставними і спростовуються дослідженими в судовому засіданні вищенаведеними доказами. Крім цього, за наведених вище обставин, доводи сторони захисту щодо допущення порушень прав ОСОБА_10 на захист, суд розцінює як обраний останнім спосіб захисту від пред`явленого звинувачення, з метою уникнення покарання за вчинене і таким, що спростовується дослідженими в цій частині матеріалами кримінального провадження

З наведеної вище вимог закону (ст. 337 ч.1 КПК України), суд вважає безпідставними і доводи обвинуваченого щодо не вірної кваліфікації його дій, вважаючи, що його дії слід кваліфікувати як крадіжку таємне викрадення чужого майна.

Вимогами ст. ч. 2 ст. 186 КК України визначено, що грабіж з об`єктивної сторони є відкритим викраденням чужого майна, тобто вилучення майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Водночас і особа яка викрадає майно, усвідомлює, що її дії помічені іншими і оцінюються ними як викрадення, але вона ігнорує це. Законодавцем також передбачено, що грабіж матиме місце і в тому випадку, коли викрадення розпочалося таємно, але в процесу вчинення злочину переросло у відкрите і це усвідомлюється винним. Про аналогічне свідчить і п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» (з змінами і доповненнями) визначено, що грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Відповідно до п. 4 цієї ж Постанови…. дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Таким чином, суд всебічно дослідивши усі обставини кримінального провадження та оцінивши надані докази з точки зору належності, допустимості та достовірності та сукупності наданих доказів з точку зору їх взаємного зв`язку, вважає, що стороною обвинувачення доведено пред`явлене обвинувачення ОСОБА_10 та дії останнього вірно кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Згідно ст. 12 КК України, вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, за ч.2 ст. 186 відноситься до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» (з змінами і доповненнями), під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

За приписами ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями ч.4 даного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Тобто, законодавцем передбачено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб вчинення) та досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан.

В силу вимог ст. 66 КК України суд обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , суд враховує його часткове визнання вини, повернення завданої шкоди потерпілому.

Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_10 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з врахуванням пом`якшуючих покарання обставин і з врахуванням думки потерпілого відносно призначення покарання обвинуваченому, даних про особу ОСОБА_10 , а саме те, що обвинувачений є особою молодого віку, одружений, має сім`ю (т.2 а.с. 187), офіційно не працює, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, про що свідчить довідка УІЗ ГУНП в Чернівецькій області (т.2 а.с. 146); за місцем своєї реєстрації і фактичного проживання в м. Чернігові, а це Чернігівському центрі соціальної адаптації бездомних та безпритульних характеризується задовільно (т.2 а.с. 186); за даними висновку судової психіатричної експертизи (т.2 а.с. 82) (т. 2 а.с. 146; 186 188) ОСОБА_10 міг віддавати звіт своїм діям і керувати ними; будь якими захворюваннями психічного характеру не страждає.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якими визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права, з врахуванням рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, Справа «Гудзь проти України» (Заява № 25032/11); Справа «Чанаєв проти України» (Заява № 46193/13), Справа «Харченко проти України (Заява № 40/07/02); з врахуванням особи обвинуваченого, його пом`якшуючих і відсутність обтяжуючих обставин, з врахуванням особи ОСОБА_10 , суд вважає, що останньому має бути призначене покарання в межах санкції статті ч.2 ст. 186 КК України, тобто покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, і це покарання у вигляді позбавлення волі, а його виправлення і перевиховання вважає є можливим без ізоляції від суспільства і до обвинуваченого можливим є застосування вимог ст. 75, 76 КК України, звільнення його від призначеного судом покарання з випробуванням.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_10 - застосований запобіжний захід у вигляді застави - залишити обраним до вступу вироку в законну силу.

Речові докази в рамках кримінального провадження підлягають вирішенню в порядку ст. 100 КПК України. Процесуальні витрати, згідно вимог п. 3 ст. 118, ст.122, ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави. Цивільного позову не заявлено.

Керуючись ст. ст.368,370,374,377 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України та призначити йому за ч. 2 ст. 186 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_10 від відбуття призначеного судом покарання, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.2-4 ст. 76 КК України, зокрема: - не виїзджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу відповідної установи, за місцем фактичного проживання, з питань пробації виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, періодично з`являтися на реєстрацію до вказаного органу та повідомляти дану установу про зміну свого місця свого проживання і місця роботи.

Міру запобіжного заходу застосовану у вигляді застави ОСОБА_10 залишити до вступу вироку в законну силу.

Речові докази по справі, за постановою слідчого від 12.01.2017 року (т.2 а.с. 30;93) DVD диски для лазерних систем зчитування з відображенням на ньому відеозаписом залишити при матеріалах кримінального провадження;

Речові докази по справі, за постановою слідчого від 11.01.2017 року ( т.2 а.с. 59) - автомобіль «Nissan» HFB 683 залишити на відповідальне зберігання на території спеціального майданчику Шевченківського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області (м. Чернівці вул. Білоусова, 19) до встановлення власника даного транспортного засобу; арешт накладений на вказаний транспортний засіб «Nissan» HFB 683, згідно ухвали суду від 13.01. 2017 року (т.2 а.с. 63,64) скасувати (за даними розписки від 28.02. 2017 року ОСОБА_10 отримав у слідчого посвідчення водія категорії «В» видані в Республіці Грузія 20.03. 2012 року серії НОМЕР_2 )

Речові докази за постановою слідчого від 12.01. 2017 року - 17 пар взуття (т. а.с. 205), які знаходяться в камері зберігання речових доказів Шевченківського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області (м. Чернівці вул. Білоусова, 19); квитанція - т. 2 а.с. 211) знищити.

Речові докази за постановою слідчого від 12.01. 2017 рок (т. а.с. 212,213) гвоздодер який знаходяться в камері зберігання речових доказів Шевченківського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області (м. Чернівці вул. Білоусова, 19) - знищити

Речові докази за постановою слідчого від 12.01. 2018 року (т. а.с. 218.219; т. 2 а.с. 228), а саме - грошові кошти в сумі 1200 грн., сумку Катан, дві шлеш карти вартістю 200 грн.. нотаріальні довіреності 5 штук, належні потерпілому ОСОБА_12 , а також належний йому відео реєстратор РАСО м1 у повній комплектації (квитанція т. 2 а.с. 217) та які йому були передані під розписку повернути останньому за належністю.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи в розмірі 220.10 грн. (довідка про витрати (т.2 а.с. 43).

Після набрання вироку суду законної сили - повернути заставодавцю ОСОБА_23 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) - 120.000 грн. (сто двадцять тисяч грн.), внесених останнім в рахунок застави за ОСОБА_10 на депозитний рахунок територіального Управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, згідно квитанції відділення «ПриватБанку» Вінницької філії (м. Вінниця вул. Ватутіна, 34)(т.2 а.с. 169).

Вирок суду може бути оскаржено протягом 30 діб з дня його проголошення до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці (в порядку п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України); копія вироку підлягає врученню прокурору, потерпілому, засудженому.

Суддя ОСОБА_1