У Х В А Л А
Іменем України
16 листопада 2017 року
Шевченківський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі заявника адвоката ОСОБА_3 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, по кримінальному провадженню № 0000221 від 19.06.2017 року,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказане клопотання.

Заявник обґрунтовує клопотання тим, що 26 вересня 2017 року ОСОБА_4 стало відомо про те, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 від 21 серпня 2017 року було накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування квартирою.

Як вказано в ухвалі слідчого судді, підставою для накладення арешту на майно послугувало клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеного 19.06.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000221 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Заявник вважає накладений арешт на квартиру незаконним, необґрунтованим та таким, що порушує права та інтереси її законного власника, а тому просить слідчого суддю його скасувати

Заявник в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Слідчий проти задоволення клопотання заперечив.

Дослідивши матеріали клопотання, та матеріали кримінального провадження, заслухавши думку заявника, слідчого, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.
З матеріалів кримінального провадження № 0000221 від 19.06.2017 року вбачається, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва було накладено арешт на вищевказану квартиру.
Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Отже, клопотання подано до належного суду.
Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Зі змісту вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що відповідно до вимог ч.2 ст. 170 КПК України арешт зазначеного в клопотання майна, має на меті забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.
Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Доводи сторони заявника, що арешт на майно накладено необгрунтовано, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та жодними доказами, долученими до матеріалів клопотання, підтверджені також не були.
А оскільки арешт на квартиру АДРЕСА_2 , накладався з метою з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, тому відсутні підстави вважати, що він був накладений необґрунтовано.

Приймаючи до уваги вищевикладене, виходячи із завдань кримінального провадження, беручи до уваги ознаки складу кримінального правопорушення, який розслідується в межах даного кримінального провадження, а також факт не доведення необґрунтованості застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, як і не надання доказів того, що відпали підстави для накладення зазначеного арешту, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим.
Також слідчим суддею не встановлено будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на майно вказане в клопотанні, за яких би на даний час відпала потреба у застосуванні вказаного виду заходу забезпечення кримінального провадження або арешт накладено необґрунтовано.
Керуючись вимогами ст.ст. 170, 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотанняадвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, по кримінальному провадженню № 0000221 від 19.06.2017 року відмовити.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1