Справа №587/333/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/9/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 24 грудня 2015 року, відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Н.Сироватка Сумського району Сумської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою-технічною освітою, одруженого, маючого малолітню дитину, військовозобов`язаного, раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 03 вересня 2009 року Сумським районним судом Сумської області за ст.ст. 15 ч.3, 185 ч.2 до 1 року 2 місяців 3 днів позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
За результатами перегляду ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2016 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 17 березня 2016 року відносно ОСОБА_11 і призначено новий розгляду у суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження до апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 .

Прокурор в поданій ним апеляційній сказі не оспорюючи доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого скаржиться на м`якість призначеного ОСОБА_11 покарання. Вважає за необхідне дослідити обставини, встановлені під час судового провадження, дані, що характеризують особу обвинуваченого, пом`якшують і обтяжують покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 призначити більш суворе покарання, а саме 8 років позбавлення волі.

Потерпілий ОСОБА_7 вважає вирок суду таким, що підлягає зміні через невірне, на думку апелянта, зазначення судом першої інстанції в його мотивувальній частині посилання на нібито побиття ним обвинуваченого, а тому просить його виключити з судового рішення, разом з тим, вважає призначене ОСОБА_11 покарання надто м`яким, просить його збільшити та при цьому повністю задовольнити його позов по відшкодуванню завданої йому моральної шкоди.

Захисник ОСОБА_9 просить вирок суду змінити та врахувавши всі пом`якшуючі обставини призначити ОСОБА_11 більш м`яке покарання не пов`язане з позбавленням або обмеженням волі.

Між тим, до початку апеляційного розгляду даного кримінального провадження перший заступник прокурора Сумської області ОСОБА_12 від поданої процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором ОСОБА_10 апеляційної скарги відмовився, як відмовився від своєї апеляційної скарги і потерпілий ОСОБА_7 , про що свідчать подані ними заяви.

Враховуючи викладене, думки учасників кримінального провадження та керуючись ч.1 ст. 403 КПК України колегія суддів вважає за можливе їх задовольнити та здійснити апеляційний розгляд кримінального провадження виключно за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 .

Даним вироком ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави в особі Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації 4 195 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого в КУ «Сумська ОКЛ».

Частково задоволено позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 та стягнуто з ОСОБА_11 на користь потерпілого 1 701 грн. 98 коп. матеріальної та 60 000 грн. моральної шкоди, в решті вимог відмовлено за їх необґрунтованістю.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Захисник ОСОБА_9 не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності кваліфікації дій обвинуваченого наголошує на суворості вироку та вважає, що районним судом не було враховано особу обвинуваченого та пом`якшуючі покарання обставини, зокрема те, що ОСОБА_11 вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, сприяв встановленню істини по справі. Разом з тим, наголошує на слабкому здоров`ї обвинуваченого, який має 85 % опіків тіла та претендує на встановлення йому групи інвалідності. Виходячи з цього захисник просить призначити ОСОБА_11 покарання не пов`язане з ізоляцією його від суспільства.

Як встановив суд першої інстанції, 29 липня 2014 року, близько 17 год. між ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які відпочивали в лісопосадці, в районі домоволодіння АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_11 , та самим ОСОБА_11 виник конфлікт в ході якого перебуваючий в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_13 почав плигати на належну ОСОБА_11 копицю з сіном та розкидати його. Після чого ОСОБА_11 взявши вила підійшов до вказаних осіб, зробив їм словесне зауваження та просив прибрати за собою, однак на зауваження якого ОСОБА_7 не відреагував, а навпаки вчинив з ним словесну сварку в ході якої побив ОСОБА_11 після чого той втік до свого домоволодіння.

Після цього у ОСОБА_11 виникли по відношенню до ОСОБА_7 неприязні відносини, і він вирішив помститися за своє побиття, тому того ж дня, близько 19 годин, ОСОБА_11 , реалізуючи задумане, маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, почав розшукувати його в смт Низи Сумського району.

Через не значний проміжок часу, ОСОБА_11 зустрів ОСОБА_7 біля магазину, розташованого на вул. Шлях в смт Низи Сумського району Сумської області, після чого діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, вчинив побиття останнього, а саме: стоячи обличчям до ОСОБА_7 , наніс йому один удар кулаком правої руки в область обличчя, від чого потерпілий втративши рівновагу, впав на землю, після чого ОСОБА_11 , продовжуючи побиття наніс численні удари носками взутих ніг в область голови та живота ОСОБА_7 .

В результаті побиття ОСОБА_11 , умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_15 тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння у вигляді сочетаної краніо-абдомітальна травми, тупої травми живота, розрив селезінки, внутрішньочеревної кровотечі, геморагічного шоку ІІІ ст.

До початку апеляційного розгляду справи колегією суддів було встановлено чергову неявку обвинуваченого ОСОБА_11 в призначене на 03 квітня 2018 року судове засідання, причини якої були не відомі хоч той і був належними чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (а.с. 310). Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 проти апеляційного розгляду матеріалів даного кримінального провадження за відсутності його підзахисного заперечив, на відміну від інших учасників кримінального провадження прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 , які вважали за можливе провести судовий розгляд справи за відсутності обвинуваченого, оскільки у зв`язку з відмовою прокурора та потерпілого від своїх апеляційних скарг становище потерпілого не погіршується. Враховуючи вказані обставини колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, 04.01.2017 року на адресу Апеляційного суду Сумської області надійшли матеріали кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_11 разом з апеляційними скаргами прокурора, потерпілого та захисника обвинуваченого. Між тим, розгляд вказаних апеляційних скарг неодноразово відкладався апеляційним судом переважно через неявку обвинуваченого ОСОБА_11 в судові засідання, в той час коли останній був належно повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, про що свідчать його розписки про отримання поштових повідомлень (а.с. 205, 218-219, 229-230, 241-242, 248-249, 260-261, 271, 310). Причини такої неявки пояснювалися не задовільним станом здоров`я обвинуваченого та перебуванням його на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, в той час коли поштові повідомлення від суду, які надсилались на домашню адресу ОСОБА_11 , останній отримував особисто.

Враховуючи вказані обставини, зокрема поведінку обвинуваченого ОСОБА_11 , яка на переконання колегії суддів спрямована на уникнення явки останнього в призначені апеляційним судом судові засідання, зважаючи на відмову від своїх апеляційних скарг прокурора та потерпілого, враховуючи відсутність вирішення питання про погіршення становища обвинуваченого, а також враховуючи чергову неявку обвинуваченого ОСОБА_11 до апеляційного суду, не повідомлення причин такої неявки, відсутність будь-яких клопотань про відкладення судового засідання на іншу дату, а також те, що явку обвинуваченого в даному судовому засіданні колегія суддів не вважає обов`язковою, колегія суддів, керуючись ч.4 ст. 405 КПК України, вважає за можливе розгляд апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 провести за відсутності обвинуваченого ОСОБА_11 .

Тому, заслухавши доповідь судді, доводи захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 на підтримку вимог своєї апеляційної скарги, який просив змінити винесений відносно його підзахисного ОСОБА_11 вирок суду в бік пом`якшення призначеного покарання, вислухавши думки прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 , які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 та оскаржуваний ним вирок суду відносно ОСОБА_11 просили залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за обставин наведених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються зібраними у справі доказами та не оспорюються учасниками судового розгляду.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 121 КК України є правильною.

А що стосується призначеного обвинуваченому покарання у виді 6 років позбавлення волі, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 65 КК України суд оцінивши ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання повинен призначити особі покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України метою покарання є не тільки кара а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами.

Як вбачається з вироку, ці вимоги кримінального закону судом першої інстанції дотримано.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання, зокрема визнання обвинуваченим своєї вини, розкаяння у вчиненому, наявність на утриманні малолітньої дитини та наявність захворювання, як обтяжуючою покарання обставиною суд визнав рецидив злочинів.

Враховуючи викладене районний суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 лише в умовах ізоляції його від суспільства, призначивши йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України у виді шести років позбавлення волі, з чим, за встановлених в суді апеляційної інстанції обставин, погоджується й колегія суддів.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про суворість призначеного обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, то з ними колегія суддів погодитись не може, вважає їх безпідставними, оскільки всі вказані захисником обставини, а саме: визнання обвинуваченим своєї вини, його щире каяття, сприяння слідству у розкритті злочину та наявність у нього захворювання були предметом дослідження суду першої інстанції та враховувалися ним при призначенні обвинуваченому ОСОБА_11 виду та міри покарання. Між тим, жодних доказів на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого ОСОБА_11 в установах відбування покарання захисник колегії суддів не надав.

Крім цього, колегія суддів враховує і ряд інших обставин, зокрема звертає свою увагу на поведінку самого обвинуваченого ОСОБА_11 як в ході судового розгляду справи так і в ході її апеляційного перегляду, а саме на те, що останній попри повне визнання ним своєї вини та щире каяття, жодних заходів по відшкодуванню призначених йому судом збитків на користь потерпілого, а саме: 1708,98 грн. матеріальної шкоди та 60000 грн. моральної шкоди, не вчинив та, за словами потерпілого, навіть не намагався вчинити, що на переконання колегії суддів ставить під сумнів таку обставину як щире каяття ОСОБА_11 у вчиненому як на момент звернення захисника з апеляційною скаргою, так і на момент безпосередньо розгляду цієї скарги в апеляційному суді.

Крім цього, слід звернути увагу і на характер заподіяних обвинуваченим ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи (а.с. 57-58 т.1), за ознакою небезпечності для життя мають тяжкий характер, оскільки виразилися у виді сочетаної краніо-абдомінальної травми, тупої травми живота, розриву селезінки, внутрішньочеревної кровотечі та геморагічного шоку ІІІ ступеню.

Також в ході апеляційного розгляду справи потерпілий ОСОБА_7 вказав , що з моменту заподіяння йому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень його організм позбавлений можливості нормально функціонувати, нанесені йому травми до цього часу його турбують та впливають на його самопочуття.

Враховуючи викладені обставини у своїй сукупності колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги захисника, який просив апеляційний суд призначити обвинуваченому ОСОБА_11 покарання не пов`язане з позбавленням або обмеженням його волі, при цьому не зазначивши яким чином він просить колегію суддів його пом`якшити.

Так, відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційні злочини, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Однак, попри визнання судом першої інстанції ряду пом`якшуючих покарання обставин, колегія суддів, для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_11 положень ст. 69 КК України, не вважає їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину. Між тим, таких підстав не наведено і самим захисником ОСОБА_9 ні в доводах його апеляційної скарги, ні в ході апеляційного розгляду справи, що їх обґрунтованість ставить під сумнів.

Також, колегія суддів не вбачає підстав і для звільнення обвинуваченого ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього виконання передбачених ст. 76 КК України обов`язків, оскільки по-перше, судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_11 призначено покарання в межах санкції ч.1 ст. 121 КК України у виді 6 років позбавлення волі, в той час коли положення ст. 75 КК України можуть бути застосовані відносно особи, яка засуджена до покарання у виді позбавлення волі, однак строк якого не повинен перевищувати 5 років, а по-друге, враховуючи тяжкість злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, спрямований проти найвищої соціальної цінності життя та здоров`я особи, а також враховуючи особу обвинуваченого, який раніше вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, за що відбував покарання реально в місцях позбавлення волі, однак на шлях виправлення не став та знову вчинив тяжкий злочин, та зважаючи на обставини справи і сам характер нанесених потерпілому тілесних ушкоджень, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_11 від призначеного покарання з випробуванням, оскільки не бачить його виправлення та перевиховання в умовах не пов`язаних із ізоляцією від суспільства.

За наведених обставин, колегія суддів призначене ОСОБА_11 покарання вважає законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню обвинуваченого та попередженню вчиненню ним нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги апелянта в частині призначення покарання та зміни судового рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :
Вирок Сумського районного суду Сумської області від 24 грудня 2015 року відносно ОСОБА_11 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4