Справа № 333/1335/18
Провадження № 1-кп/333/324/18
В И Р О К
Іменем України
18 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, не маючого реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-16.12.2003 року Апеляційним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187, п. 2 ч. 2 ст. 115, п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України засуджений до 15 років позбавлення волі, умовно достроково звільнений 07.04.2014 року, не відбутий термін 4 роки 2 місяця 5 днів.

за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 , будучи раніше засудженим за вчинення умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині поєднаного з розбійним нападом, судимість за яке не зня та і не погашена в установленому законом порядку, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову скоїв умисне корисливе кримінальне правопорушення (злочин), за наступних обставин.

16.02.2018 року, приблизно о 01 годині 50 хвилин, ОСОБА_4 , маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна з метою особистого збагачення, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, будинок № 12, поблизу кафе «Сито - п`яно», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_8 дістав гаманець, в якому знаходились документи на ім`я останнього, а саме: пенсійне посвідчення, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, водійське посвідчення та тимчасове посвідчення водія, які не представляють матеріальної цінності для потерпілого, а також в якому знаходились грошові кошти у загальній сумі 800 гривень, які і були об`єктом кримінально - противоправних дій, діючи відкрито для ОСОБА_8 , вихопив з рук останнього вказаний гаманець та побіг з викраденим майном до 6 під`їзду будинку № 20 по вулиці Північнокільцевій у м. Запоріжжя, ігноруючи прохання потерпілого зупинитись, в результаті чого незаконно заволодів майном потерпілого, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_8 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 800 гривень.

Потерпілий ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, у вирішенні питання про призначення покарання покладався на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд, на підставі ст. 325 КПК України, прийшов до висновку про можливість продовження судового розгляду справи у відсутність потерпілого, який належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду кримінального провадження, заяву про відкладення розгляду не подавав, свою думку з приводу винуватості обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні висловив через подану до канцелярії суду заяву.

Судовий розгляд проведено в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним у повному обсязі у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України за вказаний злочин і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Крім того, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники провадження не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349, ст. 351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім дослідження матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена і його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше судимий, новий злочин скоїв в період умовно достроковому строку, не працюючий, має постійне місце проживання, на диспансерному обліку в Запорізькому наркологічному диспансері не перебуває. Крім того, обвинувачений за час досудового слідства та розгляду справи у суді свідомо і неухильно дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає, що обвинувачений повністю визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому. Обставиною, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, є рецидив злочину.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка здійснила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, даних про його особу, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, думки прокурора, який просив призначити покарання у вигляді позбавлення волі, суд прийшов до висновку про те, що ці дані в сукупності свідчать про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо тільки в ізоляції від суспільства, оскільки ОСОБА_4 не виявив бажання стати на шлях виправлення та знов продовжив скоювати злочини, а тому єдино адекватним і достатнім для його виправлення є покарання у вигляді позбавлення волі з фактичним відбуттям такого. Оскільки новий злочин вчинено обвинуваченим у період умовно достроково звільнення, суд, при призначенні ОСОБА_4 покарання, не вбачає підстав для застосування положень ст. 75 КК України.

Як зазначено у пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року з наступними змінами, при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і визначити їх вид та розмір у новому вироку. Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком слід вважати частину покарання, від відбування якого особу звільнено умовно-достроково.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 вчинив даний злочин до повного відбуття покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Запорізької області від 16.12.2003 року, тому суд вважає за необхідне остаточно визначити йому покарання згідно ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вказаним вироком. При цьому призначене остаточне покарання має бути більше покарання, призначеного за новий злочин, а також невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Цивільний позов, судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Арешт на майно не накладався

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 349, 366-371, 373-376, 395, 532 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_6 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточно призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Апеляційного суду Запорізької області від 16.12.2003 року у вигляді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 розраховувати з дня його затримання, тобто з 05 березня 2018 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою в слідчому ізоляторі № 10 м. Запоріжжя до набрання вироком законної сили - залишити без змін.
Речові докази по справі:
-CD-R диск з відеозаписом з камер спостереження кафе «Сито п*яно», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Північнокільцева, 12 від 16.02.2018 року, приєднаний до матеріалів кримінального провадження №0000522 зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

-гаманець чорного кольору фірми «Giorgio Armani», пенсійне посвідчення на імя ОСОБА_8 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, водійське посвідчення на імя ОСОБА_8 , тимчасове посвідчення водія на імя ОСОБА_8 , які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_8 залишити потерпілому ОСОБА_8 за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1