Єдиний унікальний номер № 285/2816/17
Провадження № 1-кп/0285/532/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2018 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Новограді-Волинському кримінальне провадження № 285/2816/17 0000122 від 06.04.2017 року) по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янка, Ємільчинського району, Житомирської області, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, постраждалий ІІІ категорії внаслідок аварії на ЧАЕС, працюючого електрогазозварювальником в ПАТ "Ушицький комбінат будівельних матеріалів", РНОКПП - НОМЕР_1 , раніше судимого:
1) 12.04.2017 року Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 407 КК України до 2-х років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
ВСТАНОВИВ :
25 березня 2014 року старшого солдата ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації на підставі Указу Президента України, «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014.

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) від 25 березня 2014 року № 88 старшого солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, на всі види забезпечення, та призначено на посаду стрільця кулеметника механізованого взводу механізованої роти 2 механізованого батальйону та відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993, особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У зв`язку із затвердженням Верховною Радою України Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/214 від 17 березня 2014 року, № 454/2014 від 06 травня 2014 року, № 607/2014 від 21 липня 2014 року, № 15/2015 від 14 січня 2015 року, в Україні розпочато мобілізацію та оголошено особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно приховапої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Під час проходження військової служби старший солдат ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 30, 35, 37, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому посадою.

Однак, старший солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби.

Реалізуючи задумане, старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. ст. 11, 12, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах особливого періоду. 02 вересня 2016 року, о 08 год. 00 хв., самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , обов`язки за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини органи державної влади або правоохоронні органи, в тому числі органи військового управління, про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від неї та його причини, не повідомляв та проводив час на власний розсуд до 16.30 год. 03 лютого 2017 року.

03 лютого 2017 року о 16.30 год. старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся у скоєному. Просить суворо не карати.
Покази обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті обвинуваченому роз`яснено.
Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом.
Проаналізувавши всі досліджені докази в їх сукупності, суд знаходить доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_4 та його умисні дії, які виразилися у самовільному залишені військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України.
При обранні виду і міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , не встановлено.
При обранні виду і міри покарання обвинуваченому, суд також враховує, що обвинувачений раніше судимий, вчинив тяжкий злочин до постановлення попереднього вироку від 12.04.2017 року, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, збитків кримінальним правопорушенням не завдано, неповнолітніх дітей на утриманні не має, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, сам повернувся до війської частини, офіційно працевлаштований, постраждалий ІІІ категорії внаслідок аварії на ЧАЕС, з 19.05.2014 року по 05.09.2014 року приймав участь в АТО на території Донецької та Луганської областей.
Вказані обставини суд вважає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого.
При призначенні обвинуваченому покарання суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Приймаючи до уваги вищевказані обставини, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставин справи, те, що шкідливих наслідків від злочину не настало, особи обвинуваченого, виходячи з наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає за можливе перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу, оскільки саме даний вид покарання на думку суду є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

ОСОБА_4 засуджений 12.04.2017 року Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 407 КК України до 2-х років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.Злочин за даним вироком ОСОБА_4 вчинив 02.09.2016 року, тобто до засудження за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Таким чином, покарання призначене за зазначеними вироками, слід допустити до самостійного виконання, що узгоджується з позицією викладеною в абзаці 4 п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Речові докази та судові витрати відсутні.
Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК, ч. 3 ст. 72 КК України покарання призначене за цим вироком у виді штрафу та покарання призначене за вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12.04.2017 рокуза ч. 3 ст. 407 КК України у виді 2-х років позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, виконувати самостійно.

Запобіжний захід засудженому не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий :