Справа № 339/62/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 квітня 2018 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали за кримінальним провадженням № 0000491 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого викладачем геодезії Прикарпатського лісогосподарського коледжу, неодруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, інваліда 3 групи, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и в:
11.08.2017 року близько 13 год. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки "KIA SPORTAGE 2/0 MT4, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався грунтовою дорогою на території його господарства по вул. І.Франка, 166 в с.Поляниця Болехівської міської ради в напрямку до головної дороги села та при виїзді на головну дорогу не врахував дорожню обстановку, не надав дорогу транспортному засобу, який зліва наближався до нього по головній дорозі та допустив зіткнення із мотоциклом марки «Viper ZS150A», чорного кольору без реєстрації під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався автодорогою у напрямку с.Буковець Болехівської міської ради і позаду якого знаходилась пасажир ОСОБА_8 .

При цьому, ОСОБА_4 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 2.3 "б", в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

П. 10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
П.10.2 - виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.
П.16.11- на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
У результаті порушення ОСОБА_4 вище зазначених Правил дорожнього руху України, відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пасажир мотоцикла марки «Viper ZS150A» ОСОБА_8 , яка сиділа позаду водія, отримала тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці обличчя множинних садин на руках, відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливами під тверду мозкову оболонку, забою головного мозку важкого ступеню, підапоневротичної гематоми, які відносяться до ушкоджень тяжких, що небезпечні для життя в момент спричинення.

Обвинувачений вину визнав повністю та пояснив, що 11.08.2018 року він на власному автомобілі виїжджав з подвір`я та проявив неуважність, не замітивши мотоцикла, що рухався по головній дорозі, внаслідок чого й відбулося зіткнення. Він одразу ж залишив автомобіль і пішов надавати допомогу потерпілій, положивши її на бік, щоб зупинити кровотечу та викликав швидку. Допомагав потерпілій також коштами на лікування, усвідомив неправомірність своїх дій, у вчиненому щиро розкаюється та просить суворо не карати.
Разом з цим, обвинувачений заявив клопотання про звільнення його від відбування покарання та застосування положень ЗУ «Про амністію у 2016 році» у зв`язку з тим, що є інвалідом 3 групи.
Потерпіла в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її участі. Будь яких претензій матеріального або морального характеру до обвинуваченого немає, цивільний позов заявляти не буде. При призначенні покарання покладається на розгляд суду (а.с.35,47).

При таких обставинах, враховуючи що інші учасники судового провадження не заперечували щодо проведення засідання без участі потерпілої, то її неявка згідно вимог ст. 325 КПК України не є перешкодою для проведення судового засідання.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним та іншими учасниками процесу не оспорюються.
Відповідно до ч.3 ст.349 Кримінального процесуального кодексу України в зв`язку з повним визнанням обвинуваченого своєї вини, суд визнав недоцільним досліджувати докази у справі щодо викладених в обвинуваченні обставин скоєння кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.
З`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст викладених в обвинувальному акті обставин і що немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України, так як він, керуючи транспортним засобом, порушив Правила дорожнього руху, що спричинило заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 .

Відповідно до положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан тощо. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 25 грудня 2005 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, суди при призначенні покарання за ст. 286 КК України мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчиненого злочину.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65,66,67 КК України бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини справи, що пом`якшують йому відповідальність, до яких відносить: визнання вини, розкаяння у вчиненому, сприяння у розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він є особою, яка вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінеті не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, є інвалідом 3 групи, має на утриманні малолітню дитину.

Санкцією ч.2 ст.286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Представник Долинського міськрайонного сектору служби пробації надав досудову доповідь про обвинуваченого, в якій дійшов висновку, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його способу життя, історію правопорушень, а також низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (а.с.46).
Суд вважає, що наведені пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обставин, що обтяжують покарання, поведінка обвинуваченого після ДТП, його ставлення до потерпілої, перед якою вибачився, щирого покаявся у вчиному, добровільне відшкодування завданих збитків, внаслідок чого потерпіла вказала, що претензій матеріального та морального характеру немає, з врахуванням особи обвинуваченого, а також те, що на час вчинення ДТП перебував в тверезому стані, дають підстави застосувати для ОСОБА_4 положення ст.75 КК України, оскільки виправлення останнього та попередження скоєння нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою з іспитовим строком та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 21постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами, яке застосовується у випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з грубим або повторним порушенням порядку користування таким правом.

В судовому засіданні, як обвинувачений, так і захисники просили не позбавляти ОСОБА_4 права керувати транспортними засобами.

При цьому, обвинувачений пояснював, що він раніше не притягався до адміністративної відповідальності, вчинив ДТП з необережності у тверезому стані, одразу ж після ДТП надав потерпілій першу медичну допомогу .

Такі твердження обвинуваченого заслуговують на увагу, оскільки вони підтверджені матеріалами справи.

Згідно висновку щодо результатів огляду на стан сп`яніння встановлено, що ОСОБА_4 на день вчинення ДТП перебував в тверезому стані (а.с 52).

Що стосується застосування до обвинувачення додаткового покарання, яке відповідно до санкції ч. 2 ст. 286 КК України є факультативним покаранням і питання про його призначення є правом, а не обов`язком суду, то з урахуванням викладених обставин, особи обвинуваченого, те, що його інвалідність пов"язана з порушення процесів рухового апарату (за наявності ендопротезу лівого тазостегнового суглобу), позитивної характеристики, вчинення злочину з необережності у тверезому стані, раніше до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не притягувався, місце події не залишив, надавши потерпілій допомогу, то то суд приходить до висновку про залишення за ним права керування транспортним засобом.

Разом з тим, п.«г» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено, що особи, які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, підлягають звільненню від відбування покарання за вчинення необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України.
У ст. 3 вказаного Закону зазначено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Злочин, який вчинив обвинувачений, згідно класифікації за ст.12 КК України є тяжким та вчиненим з необережності.
Оскільки згідно пенсійного посвідчення (а.с.66) обвинувачений є інвалідом третьої групи загального захворювання і в судовому засіданні заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» і він є суб`єктом амністії, то суд приходить до висновку про необхідність його звільнення від призначеного покарання.
Долю речових доказів суд вирішує згідно вимог ст. 100 КПК України.
При дослідженні речових доказів встановлено, що речовими доказами визнано: автомобіль марки "KIA SPORTAGE 2.0 MT4, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ; мотоцикл марки «Viper ZS150A» , чорного кольору без реєстрації, які передані власникам на матеріальне зберігання.

Суд також вважає за необхідне за правилами ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст. 100, 124, 368, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвал и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортним засобом.

Згідно ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі, встановивши йому іспитовий термін- два роки .

У відповідності до вимог ст.76 КК України покласти на засудженого обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Відповідно до положень п. «г» ст.1 Закону України від 22.12.2016 року «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання.
Речові докази:

- автомобіль марки "KIA SPORTAGE 2.0 MT4, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на матеріальному зберіганні ОСОБА_4 - залишити йому , як законному власнику;

- мотоцикл марки «Viper ZS150A» , чорного кольору без реєстрації, який знаходиться на матеріальному зберіганні в ОСОБА_7 - залишити йому, як власнику.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 2225 (дві тисячі двісті двадцять п`ять) грн. 70 коп. судових витрат, затрачених на проведення експертизи.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 не обирався .
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд.
Суддя ОСОБА_1