Справа № 527/237/18
провадження № 1-кс/527/65/18
У Х В А Л А
ВСТАНОВИВ:
В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 є співзасновницею АФ «Славутич», згідно свідоцтва про право на спадщину у розмірі 20 %, який дістався їй від батька ОСОБА_7 . Інші частки в АФ «Славутич» належать ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який на даний час є директором підприємства. 22.01.2018 року невідомі особи самовільно вивозили з території АФ «Славутич» урожай зерна та перешкоджали входу на територію АФ ОСОБА_6 .
Слідчий вважає, що в кримінальному провадженні є достатньо даних, які свідчать, що невідомі особи можуть в подальшому продовжувати вивозити урожай зерна чи іншого майна з території АФ «Славутич», з метою збереження речових доказів, а також можливості їх приховування, знищення, пошкодження, псування, втрати, передачі, пересування, відчуження виникла необхідність у накладенні арешту на все майно, що перебуває на території АФ «Славутич».
В судове засідання слідчий ОСОБА_3 , прокурор ОСОБА_4 не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили.
Представник АФ «Славутич» ОСОБА_10 направив заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення клопотання заперечував.
На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Слідчий суддя розглянувши клопотання, дослідивши додані до клопотання документи, вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
В той же час, в клопотанні слідчим взагалі не обґрунтовано мету та завдання накладення арешту на все майно, що перебуває на території АФ «Славутич»; не конкретизовано перелік та види майна, що підлягає арешту; не вказаний його власник та не додані підтверджуючі документи, що свідчить про не дотримання слідчим вимог ч. 2 ст. 171 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий в клопотанні зазначив, що накладення арешту на все майно, що перебуває на території АФ «Славутич» необхідно з метою збереження речових доказів, проте в матеріалах клопотання відсутні дані, що підтверджують факт визнання майна, розташованого на території АФ «Славутич» речовим доказом.
Крім того, в клопотанні слідчим ставиться питання про арешт всього майна, що знаходиться на території АФ «Славутич» шляхом заборони власнику чи іншим особам відчужувати та користуватися вказаним майном.
У відповідності до вимог ч.11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
В той же час, у клопотанні слідчим вказані обставини не зазначені.
У відповідності до вимог ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого Глобинського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Глобинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на все майно, що перебуває на території АФ «Славутич», що розташоване за адресою: вул. Б.Хмельницького, 10, с. Горби Глобинського району Полтавської області, шляхом заборони власнику чи іншим особам відчужувати та користуватися вказаним майном (із залишенням його на території даного підприємства) не підлягає задоволенню, як необгрунтоване.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173 КПК України слідчий суддя, -
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1