ВИРОК
Іменем України
26.01.2018 року м. Львів
Франківський районний суд м. Львова в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №80003815 від 24.11.2017 про обвинувачення:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, не працюючого, інваліда 2 групи загального захворювання, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, суд,-
в с т а н о в и в :
обвинувачений ОСОБА_8 23.11.2017, близько 12:00 год., проник у квартиру АДРЕСА_2 шляхом розбиття вікна веранди в загальний коридор будинку через незачинені двері, де напав на потерпілу ОСОБА_6 , 1930 р.н., з метою заволодіння її майном поєднуючи із насильством небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, а саме здушення шиї останньої, відкрито викрав кошти у сумі 10 000 грн., 100 доларів США, що в перерахунку в сумі становить 2 686 грн., чим заподіяв матеріальну шкоду ОСОБА_6 на загальну суму 12 686 грн.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю у вчиненому щиро розкаявся та просить суворо не карати. Підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті, повідомивши, що дійсно 23.11.2017 проник у квартиру АДРЕСА_3 , де напав на потерпілу з метою заволодіння майном застосувавши насильство та відкрито викрав кошти у сумі 10 000 грн., 100 доларів США. Викрадені кошти, частково використав на власні потреби.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що обвинувачений проник у її квартиру та відкрито викрав із застосуванням насильства кошти на загальну суму 12 686 грн. Заподіяну матеріальну шкоду не відшкодовано.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини справи і судом встановлено, що останні правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження тих обставин, які ніким не оспорюються.
Суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 своїми умисними діями вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із проникненням у житло та насильством, небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_6 , а тому його дії правильно кваліфіковані органами досудового розслідування за ч. 3 ст. 187 КК України.
Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , думку потерпілої, положення ст.67 КК України щодо обставин, які обтяжують покарання та ст.66 КК України, щодо пом`якшуючих обставин, зокрема, ч.2. ст.66 КК України, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
Обтяжуючою обставиною суд визнає скоєння злочину щодо особи похилого віку.
Пом`якшуючими обставинами колегія суддів визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, фізичний та психічний стан здоров`я обвинуваченого, зокрема, інвалідність 2 групи загального захворювання.
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта від 27.12.2017 №190, ОСОБА_8 в даний час хворобливих розладів психічної діяльності не виявляє, перебуває у стані ремісії шизофренії з помірно вираженим дефектом в емоційно-вольовій сфері, тому за своїм психічним станом в даний час він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Може сприймати обставини, які мають значення для справи та давати по них вірні покази. В період інкримінованих йому дій він також не перебував у стані хворобливого розладу психічної діяльності, виявляв ознаки стану ремісії шизофренії з помірно вираженим дефектом в емоційно-вольовій сфері. Наявні у нього психічні розлади мали значний вплив у досліджуваній ситуації на раціональність прийняття рішень, передбачення наслідків своїх діянь, здатність регулювати свою поведінку. Тому в період інкримінованих йому дій він не міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Відповідно до вимог ст.20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.
Положення ч.2 ст. 20 КК України щодо можливості застосування примусових заходів медичного характеру до особи, яка визнана судом обмежено осудною, не поширюється на випадки, коли винний вчинив злочин у стані осудності, але до постановления вироку або під час відбування покарання у нього стався вказаний психічний розлад і він фактично набув ознак, що характерні для обмеженої осудності.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 слід визнати обмежено осудним.
Визнання обвинуваченого обмежено осудним враховується судом при призначенні покарання як пом`якшуюча обставина.
Враховуючи, що колегією суддів встановлено кілька обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, що жоден з критеріїв кримінального правопорушення не є визначальним, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування положення ст.69 КК України при визначенні покарання ОСОБА_8 .
Як зазначено в узагальненні практики розгляду судами справ про злочини проти власності, підготовленої Верховним Судом України, в разі застосування ст.69 КК України при визначенні покарання може мати місце непризначення додаткового покарання за санкцією статті.
Зважаючи, що наявні психічні розлади ОСОБА_8 мали значний вплив на раціональність прийняття рішень передбачення наслідків своїх діянь, здатність регулювати свою поведінку, у період інкримінованих йому дій, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів приходить до висновку, що при визначенні покарання ОСОБА_8 не слід застосовувати додаткове покарання за санкцією ч.3 ст.187 КК України у виді конфіскації його майна.
З урахуванням вищенаведених обставин суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, оскільки таке сприятиме виправленню та перевихованню останнього. Відтак, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 за ч.3 ст.187 КК України покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта від 27.12.2017 №190, обвинувачений ОСОБА_8 потребує застосування примусових заходів медичного характеру - надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 N 7 "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування" , визнано правильною практику тих судів, які, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановлюють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.
А тому, відповідно до ст. 92, 94 КК України, суд вважає доцільним застосувати до обвинуваченого примусові заходи медичного характеру - надання амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.
З наведених міркувань та керуючись статтями 373 - 376 КПК України, суд,-
у х в а л и в:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту його затримання, тобто з 24 листопада 2017 року.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 у виді тримання під вартою залишити без зміни до набрання вироком законної сили.
Застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру - надання амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Вирок виготовлено у нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3