Справа № 206/5448/17
Провадження № 1-кп/206/368/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.12.2017 Самарський районний суд м. Дніпропетровська
головуючий суддя ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишаються, а саме: ризик переховуватись від органів досудового слідства або суду, оскільки останній не має міцних соціальних зв`язків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення. Також, звертав увагу суду на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним, та стан здоров`я обвинуваченого, який є молодим чоловіком працездатного віку.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання та продовження строку перебування від вартою.
У тому ж судовому засіданні, захисник, якого підтримав обвинувачений, заявив клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт, або на особисту поруку ОСОБА_6 , який, згідно письмової заяви зобов`язався, у разі задоволення клопотання, виконувати покладені на нього судом обов`язки, щодо здійснення контролю за поведінкою ОСОБА_4 та забезпечення його явки у судові засідання.
В обґрунтування клопотання захисником зазначено про доцільність зміни запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт в проміжок часу з 23-00 до 06-00 години; з обов`язком прибувати за викликом слідчого, прокурора і суду, в зв`язку із значним погіршенням його стану здоров`я. Крім того, адвокатом зазначено, що за наслідком дослідження судом доказів, наданих стороною обвинувачення, слід дійти висновку про відсутність належних доказів, щодо обґрунтованості обвинувачення та підстав застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою. Також, зауважив, що обвинувачений довгий час, а саме з 2002 року зареєстрований і постійно проживав у м. Дніпро, разом із рідною сестрою та її сім`єю, батьки - офіційно виїхали до Іспанії, в зв`язку із чим, адвокат наполягав на наявності соціальних зв`язків з рідними в України.
Суд, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого його захисника та їхні клопотання, приходить до наступних висновків.
25.08.2017 ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 23.10.2017.
19.10.2017 ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було продовжено до 17.12.2017.
13.11.2017 ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт було відмовлено.
Мотивами для продовження запобіжного заходу слугувала у своїй сукупності обґрунтованість підозри; тяжкість покарання; наявність ризиків, а саме: об`єктивні дані можливого переховування обвинуваченого від суду, оскільки батьки обвинувачено на сьогодні проживають за кордоном, що давало б підстави вважати про можливу вірогідність його від`їзду за кордон; відсутність стійких соціальних зв`язків, можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Частиною 3 ст. 201 КПК України встановлено, що до клопотання мають бути додані: копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання; перелік свідків, яких підозрюваний, обвинувачений вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання, із зазначенням відомостей, які вони можуть надати, та обґрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання; підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання.
Вирішуючи по суті заявлені клопотання, даючи правову оцінку кожному із доводів прокурора та захисника для ухвалення правильного та справедливого рішення суд, також, окрім норм КПК України бере до уваги практику Європейського суду, згідно ч. 5 ст. 9 КПК України.
Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Станом на дату розгляду заявлених клопотань у кримінальному провадженні судом було проведено допит обвинуваченого, допит всіх свідків, витребувано та досліджено всі письмові матеріали кримінального провадження, звуко і відеозаписи та речові докази.
Враховуючи дані обставини та беручи до уваги зазначену практику Європейського суду, суд приходить до висновку про безпідставність посилання прокурора на можливість впливу обвинуваченого на свідків, оскільки допит останніх вже було проведено, а відтак суд відхиляє доводи прокурора про наявність відповідного ризику.
В той час, як посилання прокурора на можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином ОСОБА_4 насить загальний характер, а саме: не містить жодного обґрунтованого припущення, яким саме чином має відбуватись таке перешкоджання, а тому вказаний ризик, з урахування відсутності належного та мотивованого обґрунтування не може бути підставою для продовження тримання особи під вартою з огляду на його формальність та невизначеність.
В пункті 33 Рішення Європейського Суду «W. Проти Швейцарії» (W. v. Switzerland), ser.A, no.254, від 26.01.1993 зазначено, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою... (Рішення у справі «Томазі проти Франції» (Томаві v France), Ser A No 241-A, від 27.08.1992). А тому, наразі, посилання прокурора на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним не може слугувати підставою для неодноразового продовження строку тримання під вартою, оскільки сама по собі, дана обставина, не може слугувати виправданням тривалого тримання під вартою особи.
Також, судом не може бути прийнято до уваги доводи прокурора про відсутність соціальних зв`язків обвинуваченого, оскільки зазначене спростовується наявністю громадянина України, який наразі готовий надати особисту поруку за дії обвинуваченого, що свідчить про довіру такої особи та повагу до обвинуваченого, а отже наявність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків.
Крім того, суд не може вважати належною та достатньою підставою посилання прокурора на наявність ризику - переховування від органів досудового слідства або суду, як наслідок продовження на цій підставі строку тримання під вартою, оскільки КПК України передбачена можливість контролю за відповідною особою, шляхом застосування електронних засобів та здання на зберігання до відповідних органів державної влади документів для виїзду за кордон.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовуються виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.
В судовому засіданні прокурором не доведено, що наразі застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ризик того, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, та нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, на даний час відсутні, зв`язку із чим суд, приходить до обґрунтованого висновку про необхідність змінити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, з покладанням на нього обов`язків визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, що в свою чергу забезпечить належну поведінку обвинуваченого на час розгляду справи в суді, в зв`язку із чим, суд відмовляє прокурору в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.
Також, суд відмовляє в застосуванні запобіжного заходу у вигляді особистої поруки за клопотанням захисника, оскільки такий запобіжний захід не може забезпечити бездоганного виконання обвинуваченим обов`язків, покладених на нього ухвалою суду.
В той же час, суд звертає увагу, що доводи захисника щодо недоведеності вини обвинуваченого (відсутності належних та допустимих доказів) будуть враховуватися судом під час ухвалення остаточного рішення у справі у відповідності до приписів статті 368 КПК України.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 7, 9, 132, 176-178, 181, 193-196, 201, 202, 331, 371, 372 КПК України,
У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - відмовити.
Клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - задовольнити частково.
Змінити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, звільнивши його з-під варти негайно, доставивши до місця проживання.
Заборонити ОСОБА_4 цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі ст. 194 ч. 5 КПК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
1) прибувати до суду за кожною вимогою;
2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
3) не відлучатися із АДРЕСА_1 , де він зареєстрований та проживає, без дозволу прокурора або суду;
4) утримуватися від спілкування з учасниками даного кримінального провадження (прокурор, слідчий, свідки, поняті);
5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
6) носити електронний засіб контролю.
Роз`яснити, що відповідно до ст. 181 ч. 5 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, мають право з`являтися в житло, під арештом у якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю у разі його застосування.
Визначити дію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на строк, який не перевищує 2 місяців, тобто до 08.02.2018 включно.
Згідно ст. 181 ч. 3 КПК України направити копію ухвали для виконання до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
Контроль за виконанням ухвали в частині зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт покласти на заступника військового прокурора Дніпропетровського гарнізону, Південного регіону України підполковника юстиції ОСОБА_3 , який підтримує обвинувачення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1