490/1919/18 26.03.2018
н/п 1-кс/490/2358/2018
Справа № 490/1919/18
У Х В А Л А
22 березня 2018 року м. Миколаїв
Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Новосибірськ, РФ, громадянки України, національність росіянка, з вищою освітою, не заміжньої, раніше не судимої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей, працюючої завідуючою Першої Очаківської державної нотаріальної контори Миколаївської області, місце реєстрації АДРЕСА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-4 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 слідчий ОСОБА_5
підозрювана ОСОБА_3 захисник ОСОБА_6
Досудовим розслідуванням встановлено суть кримінального правопорушення, що полягає у наступному, 15.03.2018 ОСОБА_7 звернулася до Служби Безпеки України в Миколаївській області із заявою про те, що завідуюча Першої Очаківської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_3 вимагає від неї неправомірну вигоду в розмірі 8900 грн. за не створення перешкод в оформленні права на спадщину.
Так, 09.05.2017 ОСОБА_8 заповів ОСОБА_7 та своїй рідній доньці у рівних частках будинок за адресою: АДРЕСА_3 , що належав йому на праві власності. Вказаний заповіт був посвідчений начальником першої Очаківської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_3 .
Після смерті ОСОБА_8 , 17.08.2017 ОСОБА_7 звернулась до ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої ОСОБА_3 зареєструвала спадкову справу №95/2017 року, видавши ОСОБА_7 направлення на виготовлення технічного паспорту на будинок, з реквізитами, на яких зазначено поточний рахунок та дані одержувача платежу - № НОМЕР_1 , ОКПО НОМЕР_2 , де написано рукописним текстом (російською мовою) «статус карти не позвонить а пополнить» на суму 2761,0 грн., та реквізити на оплату послуги з надання витягу зі спадкового реєстру на суму 51 грн.
Проте, за наданими ОСОБА_3 реквізитами ОСОБА_7 здійснити оплату не вдалося через те, що отримала відмову банку у зв`язку з невірним номером рахунку одержувача. Для вирішення цього питання ОСОБА_7 звернулась до нотаріуса ОСОБА_3 , де її секретар ОСОБА_9 власноруч написала номер рахунку № НОМЕР_3 , на який ОСОБА_7 має внести 2761 грн.
В ході досудового розслідування встановлено, що банківський рахунок № НОМЕР_3 , на який ОСОБА_7 , за вказівкою секретаря ОСОБА_3 , здійснила оплату на суму 2761 грн., належить сестрі ОСОБА_3 ОСОБА_10 .
Приблизно 14.02.2018 ОСОБА_7 прибула до ОСОБА_3 , надавши на її вимогу технічний паспорт на житловий будинок та довідку з земельного відділу про обстеження земельної ділянки.
Перевіривши документи, ОСОБА_3 повідомила ОСОБА_7 , що у технічному паспорті зафіксовані самовільні забудови, та у разі якщо ОСОБА_3 у встановленому законом порядку зазначить відомості про них у реєстрі, то ОСОБА_7 буде вимушена сплатити штраф у великому розмірі, оскільки будь-яких дозволів на самовільні забудови в неї відсутні. В цей же час ОСОБА_3 повідомила ОСОБА_7 про можливість внесення останньої до реєстру спадкоємців без зазначення відомостей про наявність самовільних забудов, за що ОСОБА_7 повинна буде сплатити ОСОБА_3 7 000 грн.
На пропозицію ОСОБА_3 про надання їй неправомірної вигоди ОСОБА_7 відмовилась через відсутність зазначеної суми.
Отримавши консультацію у КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» про те, що відображені у технічному паспорті відомості про наявні самовільні забудови не є перешкодою для отримання спадщини, ОСОБА_7 прийшла до кабінету ОСОБА_3 та надала секретарю огляд з технічного паспорту пояснивши, що хоче у встановленому законом порядку вступити у спадщину з наявними відомостями про самовільні забудови.
Такими діями ОСОБА_7 відмовилася надати ОСОБА_3 , неправомірну вигоду у сумі 7 000 грн., через що, остання почала вчиняти дії з використанням наданих їй повноважень начальника першої Очаківської державної нотаріальної контори та всіляко затягувати процедуру вступу у спадщину.
13.03.2018 приблизно о 10 год. 00 хв. ОСОБА_7 перебуваючи у робочому кабінеті ОСОБА_3 , отримала від останньої «Свідоцтво про право на спадщину» від 31.08.1990 року, «реєстраційне посвідчення», договір купівлі-продажу від 27.101986 року, «реєстраційне посвідчення» та державний акт на право власності на земельну ділянку, та пояснення про те, що ОСОБА_7 необхідно звернутися до організації з метою виготовлення оцінки будинку.
Після цього, 14.03.2018 ОСОБА_7 , перебуваючи у робочому кабінеті ОСОБА_3 , отримала від останньої аркуш паперу на якому ОСОБА_3 власноруч написала цифрами «8900» та пояснила, що заплативши вказану суму ОСОБА_7 вступає у право наслідування з наявними самовільними забудовами.
Таким чином, начальник першої Очаківської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою розташування контори, а саме у АДРЕСА_4 , вимагає від ОСОБА_7 неправомірну вигоду у розмірі 8900 грн., за безперешкодний вступ у спадщину, утримує у себе оригінали документів, щоб ОСОБА_7 не звернулася до іншого нотаріусу, тим самим створює умови, за яких ОСОБА_7 вимушена надати їй неправомірну вигоду.
За вказаних дій ОСОБА_3 підозрюється в одержанні нотаріусом неправомірної вигоди для себе за вчинення дій з використанням наданих їй повноважень в інтересах того, хто надає таку вигоду, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-4 КК України.
21.03.2018 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-4 КК України, 22.03.2018 року повідомлено про зміну підозри.
Матеріали, що додані до кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368-4 КК України.
З огляду на вищевикладене, з метою забезпечення виконання покладених на ОСОБА_3 процесуальних обов`язків, виникла необхідність обрати, щодо підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.
З метою запобігання спроби ОСОБА_3 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, змінити, спотворити документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливати на свідків, продовжити злочинну діяльність, прокурор просить обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Допитана у якості підозрюваного ОСОБА_3 вину не визнала, проти застосування запобіжного засобу у вигляді тримання під вартою заперечувала.
Заслухавши думку прокурора, слідчого, які доводи клопотання підтримали, думку підозрюваної, захисника, про обрання запобіжного заходу, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступних висновків.
Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України.
Відповідно п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-4 КК України. ОСОБА_3 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,за місцем роботи характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, не заміжня, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до п. "с" ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підозра ОСОБА_3 у вчиненні даного кримінального правопорушення за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити її належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
Оцінюючи доводи прокурора про необхідність обрання ОСОБА_3 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через ризики можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, суд констатує, що їх можливе настання прокурором та слідчим жодним доказом не доведено. Крім того, прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Виходячи з доведеності обґрунтованості підозри в частині, наявності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає наявними всі підстави для застосування відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а також покладення на підозрювану обов`язків, передбачених частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких вбачається з наведеного в обґрунтування даного клопотання.
Вирішуючи, який запобіжний захід застосувати, слідчий суддя у відповідності до ч. 1 ст. 178 КПК України враховує обставини та наслідки кримінального правопорушення, тяжкість покарання за ч. 4 ст. 368-4 КК України, доведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, особу підозрюваної, та вважає за належне застосувати до підозрюваної ОСОБА_3 відповідно до ст. 181 КПК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце постійного фактичного проживання цілодобово, який в повній мірі зможе запобігти доведеним під час розгляду клопотанням ризикам та гарантувати виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків.
Крім того, виходячи з викладеного, вважаю за належне покласти на підозрювану обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства", ст. ст. 177, 178, 183, 186, 309, 392, 395 КПК України, суд, -
Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 - задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_3 запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишати житло цілодобово, за адресою: АДРЕСА_2 , сроком до 21 травня 2018 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки, а саме:
- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора, чи суду;
- цілодобово не відлучатися з місця свого проживання, без дозволу слідчого, прокурора чи суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;
- утримуватися від спілкування з ОСОБА_7 , ОСОБА_10 іншими свідками у цьому кримінальному провадженні;
- не відвідувати Першу Очаківську державну нотаріальну контору Миколаївської області та утримуватися від спілкування з усіма її працівниками у тому числі державними нотаріусами.
Підозрювану ОСОБА_3 негайно доставити до місця проживання: АДРЕСА_2 та звільнити.
Ухвалу суду направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області у порядок та строки передбачені КПК України.
Слідчий суддя ОСОБА_1