Ухвала
Іменем України
16 квітня 2018 року

м. Київ
Справа № 740/3329/16-к

Провадження № 51-4729 ск 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 04 січня 2018 року щодо нього у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001127,
встановила:
За вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 вересня 2017 року
ОСОБА_4 , котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Львові, проживає по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 17 квітня 2014 року Щорським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці, звільненого 02 лютого 2016 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 місяць 21 день,
засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 06 березня 2017 року по 20 червня 2017 року включно.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 16 липня 2016 року близько 03.00 год., перебуваючи в середині торгової палатки з написом «Чернігівське» по вул. Незалежності, 35 у м. Ніжині Чернігівської області, діючи повторно, таємно викрав належну ОСОБА_5 жіночу сумочку, чим завдав потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 500 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 04 січня 2018 року вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 вересня 2017 року змінено.
Виключено із вступної частини вироку посилання на судимості ОСОБА_4 за вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2000 року за ч. 3 ст. 140, ст. 44 КК (в редакції 1960 року), вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 19 березня 2002 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК та вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 10 грудня 2013 року за ч. 3 ст. 185 КК.
Виключено із мотивувальної частини вироку обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 рецидив злочину.
Виключено із резолютивної частини вироку посилання на зарахування ОСОБА_4 строку попереднього ув`язнення за правилами ч. 5 ст. 72 КК.
У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити ухвалу апеляційного суду та призначити йому за ч. 2 ст. 185 КК покарання у виді арешту на строк 6 місяців.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Як убачається із доданих до касаційної скарги копій судових рішень, вказаних вимог суд дотримався.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд зважив на тяжкість вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, інвалід 3 групи, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, визнав вину, розкаявся у вчиненому, сприяв слідству, разом з тим раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став натомість, маючи незняту і непогашену судимість за попереднім вироком, знову вчинив новий злочин.
Таким чином, повною мірою врахувавши вказані обставини, в тому числі і ті, на які засуджений послався у касаційній скарзі, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки, яке не є максимальним у межах санкції вказаної норми.
Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість не вбачається. Відсутні такі підстави і в касаційній скарзі засудженого.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_4 в частині суворості призначеного покарання та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок у відповідній частині без зміни.
Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 04 січня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3