УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ВСТАНОВИВ:
Встановлено, що із заявою про скоєння злочину звернувся ОСОБА_4 , який повідомив про те, що на підставі цивільно правового договору користується частиною приміщення майстерні-котельні (літ. Г-2), що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 11. Відповідно до умов договору оренди він має право на викуп приміщення після спливу строку дії договору.
Разом із тим, ОСОБА_4 стало відомо, що інший користувач приміщення шахрайським шляхом оформив право власності на вказану будівлю з метою подальшого продажу та особистого збагачення. За результатами підроблення документів у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно з`явилися записи про літ. Ш-2, яка фактично являє собою літ. Г-2, на яке вже оформлено право власності.
Таким чином, право власності на нерухоме майно за адресою м.Запоріжжя, вул. Сєдова, 11, виникло внаслідок шахрайських дій шляхом підроблення офіційних документів.
З огляду на викладене, право власності на об`єкти нерухомості майстерні-котельної (літ. Ш-2) та (літ. Г-2) за адресою: АДРЕСА_1 , набуто та зареєстровано у державному реєстрі в результаті вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку із чим воно є об`єктом кримінально протиправних дій, а тому є речовим доказом та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Враховуючи, що вищезазначений об`єкт нерухомості майстерні-котельної (літ. Ш-2) та (літ. Г-2) за адресою: АДРЕСА_1 , є доказом вчинення кримінального правопорушення, яке зберегло на собі сліди вчинення цього правопорушення, прокурор просив накласти на нього арешт.
Прокурор у судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив його задовольнити.
З метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, власник майна до суду не викликався.
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
За вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, встановлено, що нерухоме майно за адресою м. Запоріжжя вул. Сєдова, 11, належить ТОВ «АТТА».
Виходячи зі змісту клопотання та доданих до нього матеріалів, враховуючи вище приведені положення КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність накладення арешту на вищезазначений об`єкт нерухомого майна у спосіб зазначений прокурором.
Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170, 172, 173, 175, 369, 372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.
Ухвала слідчого судді виконується негайно та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Арешт може бути скасовано відповідно до ст. 174 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1