печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2017 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в порядку т.174 КПК України,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України. Вказане клопотання підтримано під час його розгляду адвокатом ОСОБА_4 та обгрунтовано наступним. 24.05.2017 у м. Харкові проведено ряд обшуків в наслідок яких вилучено майно, що належить мені на праві приватної власності.
Так вилучено автомобіль HONDA CR-V 2012 року випуску, д.н. НОМЕР_1 .
24.05.2017 ОСОБА_5 , який є чоловіком заявника, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.І ст. 255, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 364 КК України.
Слідчим в ОВС ГПУ ОСОБА_6 до Печерського районного суду м. Києва подано клопотання про арешт майна, вилученого під час вказаних обшуків, а саме автомобіля HONDA CR-V , 2012 року випуску, д.н. НОМЕР_1 .
12.06.2017 слідчим суддею ОСОБА_7 за результатами розгляду вищезазначеного клопотання винесено ухвалу про накладення арешту на вказаний автомобіль.
Так, відповідно до ч.І ст. 174 КПК України, Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.
Під час розгляду клопотання слідчого про накладення решту на майно заявник присутньою не була.
Відповідно до приписів ч.3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального правопорушення; Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; Може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертаються із клопотанням.
Також, ч.І ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту. Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено вичерпний перелік обставин, які слідчий суддя повинен врахувати при вирішенні питання про арешт майна:правову підставу для арешту майна;
достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення;розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову;наслідки арешту майна для інших осіб;розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Із ухвали слідчого судді від 12.06.2017 року вбачається, що зазначені вимоги КПК України при вирішенні питання про арешт майна не враховані.
Крім того судом застосовано не зрозумілий спосіб арешту: «шляхом заборони розпорядження або користування вказаним майном».
Так, заявниця не є підозрюваною у вказаному кримінальному провадженні. Згідно п.2 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» ВССУ від 07.02.2014 р. зазначено: «2) арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб. Щодо осіб, які не є підозрюваними ( яким у порядку, передбаченому ст. ст. 276-279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення ), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна. Враховуючи викладене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасним та відмовляють у
їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.»
У клопотанні прокурора та ухвалі слідчого судді не зазначається в чому саме підозрюється ОСОБА_5 . Не обґрунтовано необхідність такого ступеня втручання у права володіння та користування зазначеним автомобілем та порушення права власності на нього, не обгрунтовано неможливість обмежитися лише забороною відчуження.
Не зазначено сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що зазначений автомобіль є доказом злочину, або яке значення як речовий доказ має даний автомобіль відповідно до положень ст. 98 КПК України, які сліди на ньому від образились та за якими критеріями.
Також слід врахувати, що даний автомобіль вилучено під час обшуку, але в ухвалі суду на обшук права на його вилучення судом не надавалось.
Відповідно до абзацу 2 п.10 ст.170 КПК України не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.
В даному випадку заявник вважає себе добросовісним набувачем автомобіля, була присутня під час обшуку та у протоколі обшуку зазначала, що її чоловік даним автомобілем взагалі не користується, що це її особистий автомобіль та придбаний за її власні кошти, оскільки вона все життя працюю, та на даний момент здійснює підприємницьку діяльність.
Щодо власниці даного автомобіля, щодо якого ініціюється питання про арешт, то заявниця взагалі не є підозрюваною чи обвинуваченою. Накладення арешту на її автомобіль порушує не тільки її права, а ще й права її хворої онкологічним захворюванням матері.
Окрім того, згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Однак таких обставин не існує, тому що автомобіль належить мені, я у свою чергу не є підозрюваною.
Відповідно до ст.. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч.І ст. 170 КПК України. Стороною обвинувачення не доведена необхідність арешту вище вказаного автомобілю.
Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» - особі гарантується право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІпроти Об`єднаного Королівства). Тобто заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Відповідно до ч.б ст. 100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів зберігання яких через громіздкість або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких спів мірні з їх вартістю, повертається власнику або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливе без шкоди для кримінального провадження.
Тобто заявника позбавлено свого майна у супереч вимог КПК України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, 26.07.2017 Апеляційним судом м. Києва розглянуто апеляційну скаргу сторони захисту щодо накладення арешту на автомобіль ОСОБА_5 , апеляційним судом ухвалу суду першої інстанції частково скасовано, в частинці заборони користування, що свідчить про незаконність одночасної заборони розпорядження та користування в даному випадку.
Прокурор ОСОБА_8 заперечував проти задоволення клопотання, вказуючи на те, що арешт накладено у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки існують достатні дані вважати майно таким, що придбано за кошти отримані злочинним шляхом.
Вислухавши адвоката та прокурора, вивчивши надані ними матеріали, слід дійти наступного висновку.
Встановлено, що12 червня 2017 року було накладено арешт на автомобіль належний ОСОБА_3 . При цьому арешт накладено у відповідності до положень ст. 170 КПК України, оскільки орган досудового розслідування вважає вказане майно таким, що придбано за кошти одержані злочинним шляхом. При цьому вказані обставини потребують доведеності під час судового розгляду, а відчуження майна позбавить можливості сторону обвинувачення на здійснення заходів щодо реалізації у разі доведеності пред`явленої підозри.
При цьому відсутність власника майна позбавила слідчого суддю можливості встановити доцільність заборони використання вказаного майна, що може призвести до позбавлення заявника можливості користуватись належним їй майном протягом тривалого проміжку часу, що в свою чергу є невиправданим втручанням у приватне життя заявника.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2,8,16,22,174,309 КПК України, слідчий суддя -
У Х В А Л И В :
скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року щодо автомобіля HONDA CR-V , 2012 р.в. , д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , в частині заборони користуватись вказаним майном.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1