Номер провадження: 11-кп/785/71/17
Номер справи місцевого суду: 520/7156/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.11.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 та потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_11 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 24.10.2016 року у кримінальному провадженні №0000504, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.12.2012 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Квед-Чхороцку, Чхороцкуського району, Грузія, грузина, без громадянства, з середньою освітою, не одруженого, у відповідності до ст.89 КК України, не маючого судимостей, не зареєстрованого, працюючого водієм ПП «Шиншила», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним та засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.187 КК України, та йому із застосуванням ст.69 КК України призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Згідно з вимогами ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_7 зарахований строк його попереднього ув`язнення в період з 20.04.2015 року по 24.10.2016 року з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Оскільки строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 перевищує строк призначеного йому покарання, обвинувачений звільнений з-під варти в залі суду, застосований до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінений на особисте зобов`язання.

Вироком з обвинуваченого ОСОБА_7 солідарно із засудженими раніше за вироком Київського районного суду м. Одеси від 27.12.2010 року ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 стягнуто спричинену потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 36 204 гривні. Також з обвинуваченого ОСОБА_7 стягнуто моральну шкоду в розмірі 100000 гривень на користь потерпілого ОСОБА_9 та 77 201 гривня - на користь потерпілої ОСОБА_11 ,

встановив:
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.08.2017 року обвинувачений ОСОБА_7 був оголошений у розшук, а апеляційне провадження зупинено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.11.2017 року апеляційне провадження за апеляційними скаргами прокурора та потерпілих відновлено у зв`язку із затриманням обвинуваченого ОСОБА_7 працівниками ГУНП в Харківській області.

24.11.2017 року прокурор звернувся до апеляційного суду Одеської області з клопотанням про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна, у кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме - можливість обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення, а запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливо.

Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора та потерпілого, які підтримали доводи клопотання прокурора та просили його задовольнити; думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення клопотання та просили застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи клопотання, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеній у п.69 рішення ЄСПЛ від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України", пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Вирішуючи питання про необхідність та доцільність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд виходить з такого.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що не з`являвся до апеляційного суду для участі в судовому засіданні, оскільки перебував на лікуванні, однак не надав жодних документів на підтвердження вказаних пояснень.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187 КК України, за які санкцією даної норми передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна. При цьому з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 інкриміновано вчинення злочинів у складі організованої групи та із застосуванням насильства.

В апеляційних скаргах прокурора та потерпілих порушується питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме - про призначення йому більш суворого покарання, а також задоволення цивільного позову у повному обсязі, тому участь обвинуваченого у апеляційному розгляді згідно з ч.4 ст.401 КПК України є обов`язковою.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що оскаржуваним вироком до ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, згідно з яким обвинувачений зобов`язувався до вступу вироку в законну силу не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Незважаючи на це, обвинувачений ОСОБА_7 численні повістки, направлені на відомі адреси його місця проживання, не отримував, в судові засідання апеляційного суду неодноразово не з`являвся, що свідчить про порушення ним умов застосування запобіжного заходу та його фактичне ухилення від участі в апеляційному розгляді.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 не має постійного місця проживання в м. Одесі, де він притягається до кримінальної відповідальності.

Вищевикладені обставини свідчать про наявність у кримінальному провадженні заявленого прокурором ризику можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду з метою уникнення апеляційного розгляду.

Крім того, будучи обізнаним про порушення в апеляційних скаргах питання про погіршення його становища, обвинувачений ОСОБА_7 може здійснити спроби незаконного впливу на потерпілих, які є особами похилого віку, шляхом схилення останніх до відмови від апеляційних вимог із застосуванням залякування та погроз.

Враховуючи характер інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, у апеляційного суду є обґрунтовані підстави вважати, що у кримінальному провадженні наявний ризик можливого вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

Крім того, вирішуючи питання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, апеляційний суд враховує вагомість наявних у матеріалах кримінального провадження доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому у разі задоволення апеляційних скарг; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини; наявність постійного місця роботи.

Враховуючи викладені обставини в сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування менш суворих запобіжних заходів неможливо. Перешкод для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційним судом не встановлено.

Також апеляційний суд згідно з положеннями ч.4 ст.183 КПК України вважає за необхідне не визначати ОСОБА_7 розмір застави як альтернативного запобіжного заходу, оскільки він обвинувачується у вчиненні злочинів із застосуванням насильства.

Таким чином, під час розгляду клопотання прокурора апеляційним судом була встановлена наявність передбачених ст.194 КПК України підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 194, 376, 405, 419 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 - задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20.01.2018 року.

Обвинуваченого ОСОБА_7 взяти під варту в залі судового засідання та доставити до ДУ "Одеська установа виконання покарань №21" МЮУ.

Строк тримання під вартою обчислюється з моменту його фактичного затримання, тобто з 23.11.2017 року.

Ухвала набирає законної сили і підлягає виконанню негайно після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4