Провадження №1-кп/748/91/18
Єдиний Унікальний № 740/4856/17
У Х В А Л А
02 березня 2018 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7

розглядуючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115, ч.3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Чернігівського районного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115, ч.3 ст. 185 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, мотивуючи тим, що, перебуваючи на волі він може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Обвинувачений та захисник обвинуваченого заперечували проти задоволення клопотання та просили змінити запобіжний захід щодо обвинуваченого на домашній арешт.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчинені злочину, враховуючи його вік, стан здоров`я, матеріальний стан, зважаючи на те, що існує реальний ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення і можливості обвинуваченого переховатися від суду, впливати свідка ОСОБА_8 , яка є його співмешканкою, суд дійшов до висновку про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 . Підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт суд не вбачає.

Керуючись ст.178, 183, 197, 331, 371-372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на два місяці, але не більше дня завершення судового провадження.

Строк дії ухвали до 02 травня 2018 року.

Копію ухвали вручити прокурору та для відому та виконання направити начальнику Чернігівського слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби України у Чернігівській області.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3