Справа № 200/2437/18
Провадження № 1-кп/200/370/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпрі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000278 від 08 вересня 2017 року за обвинуваченням -

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Івано-Франківську, громадянина України, військовослужбовця військової служби за контрактом який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України, суд -

сторіни судового провадження:

прокурор: ОСОБА_4

обвинувачений: ОСОБА_3

в с т а н о в и в:
Відповідно до наказу командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 за №187 від 18 жовтня 2016 року військовослужбовця військової служби за контрактом, укладеного 18.10.2016 року строком на 3 роки, солдата ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу та призначено на посаду радіотелефоніста групи приймальних радіопристроїв відділення приймальних радіопристроїв радіоцентру інформаційно-телекомунікаційного вузла, військової частини НОМЕР_1 яка дислокується у АДРЕСА_2 .

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, був зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

17 серпня 2017 року солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини не приймав та про своє місцезнаходження командуванню, в органи військового чи цивільного управління не повідомляв. 15 грудня 2017 року солдат ОСОБА_3 , самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та повідомив про себе, внаслідок чого злочин було припинено.

Таким чином, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 після роз`яснення суті обвинувачення, в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні свою вину визнав повністю та надав суду покази, що він 17 серпня 2017 року самостійно покинув військову частину НОМЕР_1 яка дислокується у АДРЕСА_2 у зв`язку із сімейними обставинами, оскільки його мати потребувала допомоги, в подальшому 15.12.2017 року самостійно з`явився до військової прокуратури та доповів про вчинене кримінальне правопорушення. У вчиненому розкаюється, просить суворо не карати.

Пояснення обвинуваченого щодо визнання своєї винуватості, послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту фактичних обставин вчинення ним кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. За таких обставин, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, при цьому суд переконався, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин і в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , у відповідності до ст..66 КК України, суд визнає з`явлення із зізнанням, його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , визначених ст..67 КК України, судом не встановлено.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При призначенні покарання суд виходить із положень статті 65 КК України, та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, помякшуючі покарання обставини, особу обвинуваченого, який за місцем проходження служби характеризується позитивно (т.1 а.с.25). На обліку у лікаря психіатра та лікаря-нарколога, не перебуває (т.1 а.с.32, 36, ).

Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності та відсутність тяжких наслідків, а також враховуючи дані про особу, суд вважає за можливе у даному випадку, призначивши ОСОБА_3 , покарання у виді позбавлення волі, застосувати до нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на засудженого обов`язки передбачені ст.76 КК України, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Звільнити засудженого ОСОБА_3 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До звільнення засудженого військовослужбовця ОСОБА_3 з військової служби, нагляд за виконанням вищевказаних обов`язків здійснювати Командиром військової частини НОМЕР_1 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1