Провадження 1-кс/522/3735/18
У Х В А Л А
16 лютого 2018 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця Одеської області, Великомихайлівського району, смт Цебрикове, одруженого, маючого на утриманні не повнолітню дитину, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових № 0000256 від 22.01.2016 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
слідчого - ОСОБА_3
адвоката - ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_4 , -
В С Т А Н О В И В:
Органами досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 18.09.2014 приблизно о 11.00 ОСОБА_7 перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Аєропортівська, 27/1, у територіальному сервісному центрі № 5142 Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області, придбала у ОСОБА_8 , автомобіль марки «Nissan X-Trail» кузов № НОМЕР_1 , заплативши грошові кошти у розмірі 8000 доларів США, що за курсом НБУ станом на день купівлі, становило 107 360 гривень.

У той же день ОСОБА_7 в установленому законом порядку зареєструвала право власності на вказаний транспортний засіб, отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та державні реєстраційні номера НОМЕР_3 .

В подальшому, бажаючи продати придбаний автомобіль марки «Nissan X-Trail» кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_7 18.09.2014 відповідно до попередньо досягнутої усної домовленості з ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Аєропортівська, 27/1, біля територіального сервісного центру № 5142 Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області, ОСОБА_7 передала у присутності свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 щойно придбаний нею вищезазначений автомобіль, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та ключі до замка запалювання ОСОБА_4 який в подальшому, згідно домовленості розмістив автомобіль для продажу на оглядовому майданчику автосалону «777», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53/1.

Відповідно до домовленості досягненої між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , останній повинен був знайти покупця на автомобіль та після узгодження з власницею автомобіля його вартості організувати зустріч з покупцем для укладення договору купівлі-продажу.

Приблизно у вересні жовтні 2014 року, більш точна дата та час в ході досудового розслідування не встановленні у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Nissan X-Trail» д.н.з. НОМЕР_3 , шляхом його реалізації без відома володільця та привласнення отриманих грошових коштів.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 , представляючись фактичним власником автомобіля марки «Nissan X-Trail» д.н.з. НОМЕР_3 , запропонував ОСОБА_11 придбати його за 8000 доларів США. Оглянувши вищезазначений автомобіль та узгодивши умови придбання ОСОБА_11 передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 8000 доларів США, за вказаний автомобіль при цьому, домовившись про те, що автомобіль не буде переоформлювати на себе, а при необхідності перереєстрації в подальшому звернеться до нього та ОСОБА_4 зніме його з обліку для продажу або надасть генеральну довіреність від ОСОБА_7 , особи на яку зареєстрований автомобіль.

В подальшому, ОСОБА_11 використовував автомобіль марки «Nissan X-Trail» д.н.з. НОМЕР_3 , в особистих цілях, при цьому ОСОБА_4 не повідомивши ОСОБА_7 про продаж належного їй автомобіля розпорядився вирученими грошовими коштами на власний розсуд та під час неодноразового спілкування з нею повідомляв неправдиві відомості щодо місця знаходження належного їй автомобіля марки «Nissan X-Trail» д.н.з. НОМЕР_3 , який повинен був знаходитись на оглядовому майданчику автосалону «777» та відсутності зацікавлених осіб щодо його придбання.

Приблизно у листопаді грудні 2014 року, більш точна дата та час в ході досудового розслідування не встановленні, ОСОБА_11 не проводячи реєстрацію автомобіля марки «Nissan X-Trail» д.н.з. НОМЕР_3 , належного ОСОБА_7 на своє ім`я, на аналогічних умовах продав його ОСОБА_12 , отримавши грошові кошти у розмірі 8500 доларів США, який до серпня 2015 року використовував автомобіль марки «Nissan X-Trail» д.н.з. НОМЕР_3 , в особистих цілях, володіючи ним як фактичний власник.

У серпні 2015 року, більш точна дата та час в ході досудового розслідування не встановленні, ОСОБА_12 вирішив продати автомобіль марки «Nissan X-Trail» д.н.з. НОМЕР_3 , раніше придбаний у ОСОБА_11 . В якості покупця до нього звернулось подружжя ОСОБА_13 , які погодились купити зазначений автомобіль за грошові кошти у розмірі 7000 доларів США, що за курсом НБУ станом на день купівлі, становило 150 200 гривень, при умові перереєстрації автомобіля в установленому порядку на ОСОБА_14 .

З метою оформлення автомобіля на нового власника ОСОБА_12 звернувся до ОСОБА_11 з проханням зняти автомобіль з реєстрації, останній в свою чергу звернувся з аналогічним проханням до ОСОБА_4 , який не бажаючи віддавати ОСОБА_7 отримані від продажу належного їй автомобіля марки «Nissan X-Trail» д.н.з. НОМЕР_3 , грошові кошти та з метою приховування від власниці транспортного засобу факту продажу її майна, вирішив підробити від її ім`я нотаріальну довіреність на право розпорядження автомобілем марки «Nissan X-Trail» д.н.з. НОМЕР_3 .

В послідуючому повідомив ОСОБА_11 щодо необхідності надання йому копії паспорта ОСОБА_14 з метою оформлення на неї довідки рахунку, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, отримавши копію паспорта останньої, вступив у попередню змову із невстановленими в ході досудового розслідування особами, які підробили довіреність зареєстровану у реєстрі за № 415 від 07.09.2015, якою ОСОБА_7 начебто уповноважила ОСОБА_15 експлуатувати та розпоряджатись належним їй транспортним засобом марки «Nissan X-Trail» д.н.з. НОМЕР_3 .

В послідуючому вищезазначені невстановлені особи, використовуючи підроблену довіреність, копії паспортів ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , у ПП «ВТП «Гермес», оформили довідку рахунок на останню, яку в послідуючому передали ОСОБА_4 .

Приблизно у вересні жовтні 2015 року, більш точна дата та час в ході досудового розслідування не встановленні, ОСОБА_4 перебуваючи за адресою: м. Одеса, пр-т. Маршала Жукова, біля автосалону «Платинум Авто», зустрівшись із ОСОБА_11 , через невстановлену особу, передав останньому довідку рахунок на автомобіль марки «Nissan X-Trail» д.н.з. НОМЕР_3 оформлену на ОСОБА_14 .

02.10.2015 ОСОБА_14 , вважаючи, що на законних підставах придбала автомобіль марки «Nissan X-Trail» д.н.з. НОМЕР_3 , на підставі наданої їй довідки рахунку від 01.10.2015, здійснила перереєстрацію вищезазначеного транспортного засобу, отримавши нові номерні знаки НОМЕР_4 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 .

Згідно висновку судово автотоварознавчої експертизи № 183 від 30.08.2017, середня ринкова ціна автомобіля «Nissan X-Trail» 2.0i Elegance 4AT ( НОМЕР_6 ), станом на 01.10.2015 року складала 230418 (двісті тридцять тисяч чотириста вісімнадцять) грн. 78 коп., що в двісті п`ятдесят раз, перевищую неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

06.02.2018 року відносно ОСОБА_4 винесено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, що завдало великої матеріальної шкоди.

16.02.2018 року, ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.191 КПК України та цього ж дня вручено повідомлення про підозру у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.

У теперішній час, пред`явлена ОСОБА_4 підозра обґрунтовується зібраними по кримінальному провадженню та наданими разом з клопотанням доказами, а саме: протоколами обшуку, речовими доказами, показаннями свідків, протоколами впізнання, висновком експерта.

У зв`язку з чим, слідчий вернувся до суду із клопотанням про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання в повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового слідства, знаючи, що за вчинений злочин у відношенні нього може бути застосована реальна міра покарання у вигляді позбавлення волі, може незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших учасників кримінального провадження.

Підозрюваний ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора, так як вказані в клопотанні ризики не доведені ніякими доказами, окрім цього вина ОСОБА_4 не підтверджується матеріалами клопотання, так як ОСОБА_4 взяв машину у ОСОБА_7 , познайомившись з нею через її чоловіка ОСОБА_10 , в якого брав 8 тисяч доларів під проценти, які йому сплачував, інші гроші не встиг сплатити. Машину продав за 8 тисяч доларів ОСОБА_16 без переоформлення, сплатив 6 400 доларів ОСОБА_10 , потім дізнався, що машина переоформлена на ОСОБА_17 .

Вивчивши надані матеріали кримінального провадження, які обґрунтовують доводи клопотання, допитавши підозрюваного, вислухавши думку прокурора та адвоката, приходжу до висновку, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню, оскільки слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні не доведено що інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть досягти мети кримінального провадження.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

На підставі ч.4 ст.5 Європейської конвенції з прав людини, кожен кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

В частині 3 ст. 5 Конвенції / правова позиція ЄСПЛ, викладена в п. 60 рішення від 06.11.2008р. у справі " Єлоєв проти України"/ після спливу певного проміжку часу / досудового розслідування, судового розгляду/ навіть обґрунтована підозра у вчинені злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року, проголошує одну з основоположних цінностей демократичного суспільства і по суті беззастережно забороняє позбавлення свободи, крім випадків, передбачених і встановлених законом відповідно до певної процедури.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000256 від 22.01.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, яка передбачає покарання до 12 років позбавлення волі.

Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року, «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», Відповідно до частин 2, 3 ст. 289 КК ( 2341-14 ) та п. 3 примітки до цієї статті матеріальну шкоду слід визнавати значною в разі заподіяння реальних збитків на суму від 100 до 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а великою - на суму понад 250 таких мінімумів. При вирішенні питання про те, чи були збитки реальними, необхідно виходити з положень п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України ( 435-15 ), де зазначено, що такими збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, що вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Якщо транспортний засіб не зазнав ніяких пошкоджень унаслідок незаконного заволодіння, його технічний стан не погіршився і відновлення він не потребує або сума відповідних витрат менша від зазначеної у п. 3 примітки до ст. 289 КК ( 2341-14 ), така кваліфікуюча ознака, як заподіяння значної або великої шкоди, відсутня. У випадках коли особа знищила транспортний засіб, яким незаконно заволоділа, чи призвела до такого стану, що він повністю втратив свою цінність і його вже не можна використовувати за прямим призначенням, розмір реальних збитків дорівнює вартості автомобіля на день учинення злочину. Таким же чином треба вирішувати це питання, якщо транспортний засіб після незаконного заволодіння не знайдено. У разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту.
В судовому засіданні встановлено, що викрадений в потерпілої транспортний засіб в даний час повернуто їй, даних щодо збитків, завданих транспортному засобу, в матеріалах клопотання слідчого відсутні.
В клопотанні слідчого не вказано, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Виходячи з викладеного, на даний час ОСОБА_4 може бути пред`явлена підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, що є злочином середньої тяжкості, ОСОБА_4 є особою, яка раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, а тому слідчий взагалі не мав права звертатися до слідчого судді з клопотаннями про застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою згідно вимог ч.2 п.3 ст.183 КПК України.
Слідчий суддя вважає, що прокурором в судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_4 переховувався від органу досудового слідства, так підозрюваний ОСОБА_4 має постійне місце реєстрації та місце проживання, за яким проживає, підозрюваний одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, а тому досягнути мети кримінального провадження та запобігти ризикам переховування ОСОБА_4 від органу досудового слідства та суду можливо, обравши йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.
Виходячи з вищевикладеного, а також зважаючи на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, з метою запобігання вказаних ризиків, а також з метою забезпечення належної поведінки та виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, з огляду на особу та міцні соціальні зв`язки підозрюваного, а саме, зважаючи на те, що він має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, вважаю за необхідне застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, оскільки саме такий запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 досягнути мети кримінального провадження та запобігти ризикам переховування його від органу досудового слідства та суду.
Керуючись ст.ст.132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, а саме з 22:00 години до 07:00 години за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрюваного обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою, у розумні строки;

2) не залишати місце постійного проживання з 22:00 години до 07:00 години за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 (шістдесят днів) і обчислюється з моменту винесення ухвали слідчого судді, тобто з 16.02.2018 року

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 17.04.2018 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1
16.02.2018