Справа №489/4424/17 05.04.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0004402, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.09.2017 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.01.2018 року.

Обвинувачений: ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Вургун, Акстафинского району, республіка Азейрбайджан, без громадянства, проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7

потерпілий: ОСОБА_8

обвинувачений: ОСОБА_6

захисник: ОСОБА_5

перекладач: ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

Просить вирок суду змінити, з підстав невідповідності тяжкості кримінального правопорушення особі, пом`якшити йому покарання, призначити покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

_________________________________________________________________

Провадження 11-кп/784/394/18 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10

Категорія: ст. 186 ч.2 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.01.2018р. ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.1 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.186 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи обвинуваченого.
Вказує, що судом першої інстанції не було доведено те, що обвинувачений скоїв злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України.

Вважає, що доведеність саме цього злочину спростовується дослідженими матеріалами справи, а саме показаннями обвинуваченого, який зазначив, що він дійсно зняв з руки потерпілого золоту обручку, однак це він зробив з дозволу потерпілого, а також показаннями потерпілого, який зазначив в судовому засіданні, що він був в стані алкогольного сп`яніння, сам пропонував обвинуваченому вживати горілку та пропопонував вийти в лісопосадку.

Стверджує, що докази того, що обвинувачений наносив удари потерпілому та після цього забрав у нього каблучку, є хибними, судом не перевірені та фактично спростовуються показаннями самого потерпілого.

Твердить, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 занадто суворе та несправедливе покарання.

Наголошує на тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що обвинуваченому не обрано запобіжного заходу, він своєчасно з`являвся до слідчого та суду.

Вказує, що в судовому засіданні ОСОБА_6 неодноразово наголошував на тому, що він хоче та буде працювати, однак за станом здоров`я не може цього зробити, скарг стосовно нього до правоохоронних органів не надходило.

За такого, вважає, що обвинуваченому може бути призначено покарання не пов`язане з позбавленням волі та просить застосувати положення ст.75 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_6 , 01.09.2017 р. близько 14.00 год., знаходячись в кафе на території залізничного вокзалу по вул. Новозаводській, 5 в м. Миколаєві, в стані алкогольного сп`яніння, шляхом вільного доступу, таємно викрав з сумки ОСОБА_8 , належний потерпілому мобільний телефон вартістю 1500 грн., заподіявши матеріальну шкоду.
Крім того, 01.09.2017 р. близько 15.00 год., ОСОБА_6 знаходячись у лісопосадці по вул. Новозаводській в м. Миколаєві, діючи повторно, з застосуванням насильства яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, шляхом збиття з ніг ОСОБА_8 та викручування йому руки за спину, за допомогою манікюрних кусачок, викрав належну потерпілому, золоту каблучку, вагою 1,91 г., 583 проби, вартістю 1182 грн. 62 коп., заподіявши матеріальну шкоду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини .

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, його захисника та потерпілого на підтримку апеляційної скарги захисника, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав вирок законним і обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та всебічно перевіреними в судовому засіданні доказами, що отримали відповідну оцінку у вироку та апелянтом не оспорюється.

Захисник хоча і не порушує питання щодо закриття кримінального провадження з підстав передбачених ст.284 КПК України відносно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України, однак зазначає що судом першої інстанції його вина у вчиненні зазначеного злочину не доведена.

Доводи захисника відносно того, що потерпілий сам дозволив ОСОБА_6 зняти з його пальця каблучку, не є слушними з наступних підстав.

Як вбачається з технічного носія інформації, в судовому засіданні першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що коли він з потерпілим ОСОБА_8 пішли у лісопосадку, то він з дозволу потерпілого і без застосування насильства до нього, за допомогою щипців зняв з його руки каблучку, яку в подальшому здала до ломбарду Волгіна.

В суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_8 , зазначив, що ОСОБА_6 збив його з ніг, вивернув руку та зрізав каблучку. Зазначив, що він вирвався, а обвинувачений побіг з сумкою.

Отже, потерпілий наголошував на тому, що добровільно зрізати каблучку обвинуваченому не давав.

Окрім, того свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції зазначила, що коли обвинувачений дав її каблучку потерпілого на ньому була кров.

Відповідно до висновку експерта № 1340 від 07.09.2017р. у ОСОБА_8 виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді синця лівої нижньої кінцівки, припухлості м`яких тканин в області правої кисті, які утворилися від дії не менш ніж двох ударних дій тупих твердих предметів, якими могли бути руки, ноги з давністю утворення біля 7 діб до часу огляду.

Згідно заяви ОСОБА_11 від 01.09.2017р., нею видано договір з ломбарду від 01.09.2017р. на її ім`я, предметом застави, відповідно до якого, є деформована каблучка.

Отже, показання обвинуваченого про добровільне надання потерпілим золотої каблучки, спростовуються вищевказаними показаннями потерпілого, а також відомостями про наявність у нього тілесних ушкоджень та деформації викраденої каблучки, що підтверджує обставини вилучення зазначеної каблучки проти волі потерпілого з застосуванням насильства.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 65, 67 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, один з яких є середньої тяжкості, а другий тяжким, особи обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують покарання; обставин, що обтяжують покарання рецидив злочинів, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_6 покарання: за ч.1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років , що не є максимальними розмірами, передбаченими санкціями ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 185 КК України.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано призначив остаточне покарання ОСОБА_6 на підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів.

Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово судимий , в тому числі і за вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до характеристики за місцем проживання, обвинувачений зловживає спиртними напоями, підтримує відношення з особами, які ведуть антисоціальний спосіб життя, схильний до скоєння злочинів та правопорушень, офіційно не працює.

Відповідно до висновку Інгульського районного сектору Миколаївського міського відділу з питань пробації, викладеного в судовій доповіді (а.п. 33-36), обвинувачений ОСОБА_6 схильний до фізичної агресії у відношенні оточуючих, виправлення його без позбавлення волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства. Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку обвинуваченого з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

З огляду на зазначене відсутні підстави вважати призначене ОСОБА_6 покарання надмірно суворим.

Інших доводів, окрім самого твердження захисника про надмірну суворість покарання, останній в своїй апеляційній скарзі не наводить.

З огляду на наведене, Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку відносно того, що виправлення обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства. Покарання, призначене за оскаржуваним вироком, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 .

Підстав для застосування ст. 75 КК України відносно ОСОБА_6 , Апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження й постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення у матеріалах провадження не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, Апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.01.2018р. відносно ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: