Єдиний унікальний номер № 285/4042/15-к
Провадження № 1-кп/0285/651/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2017 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника - адвоката ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Першотравневськ, Дніпропетровської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 308, ч. 2 ст. 309 КК України, -
встановив:
В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки його строк спливає, підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не відпали, а ризики не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 заявив клопотання про зміну своєму підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт з покладенням на обвинуваченого ОСОБА_5 певних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
Обвинувачений підтримав думку захисника.
Прокурор заперечила проти зміни обвинуваченому запобіжного заходу.
Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання Рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду як джерело права.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до практики Європейського суду "розумний строк" у кримінальних справах починається з того часу, коли особі було пред`явлено обвинувачення; це може статись як до моменту розгляду справи в суді, так і з дня арешту, дня, коли відповідна особа була офіційно повідомлена про висунуте проти неї обвинувачення у справі, або з дня, коли було розпочато досудове слідство. При цьому зазначений період включає в себе все провадження у справі, у тому числі процес оскарження (рішення у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21.04.2011, "Бортнік проти України" від 27.01.2011, "Єрілов проти України" від 11.12.2012, "Шаркозі проти України" від 11.12.2012, "Дрогобецька проти України" від 03.01.2013, "Катерина Микитівна Кучугурна проти України та 9 інших заяв" від 18.02.2014 та інші).
Відповідно до правових висновків, висловлених Європейським судом з прав людини у пунктах 98-101 рішення у справі «Геращенко проти України» від 07.11.2013 року, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності справжніх ознак того, що цього дійсно вимагає інтерес суспільства, який не зважаючи на існування презумпції невинуватості переважає правило про забезпечення права на свободу, закріплене в статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (див. рішення у справах «Кудла проти Польщі», «Ідалов проти Росії»). Тривале існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності її продовжуваного тримання під вартою. Але із закінченням певного періоду часу такої підозри вже не достатньо. З цією метою національні судові органи повинні належним чином, враховуючи принцип презумпції невинуватості, розглянути усі факти, які свідчать «за» і «проти» існування публічного інтересу, який виправдовує відступ від норми статті 5 Конвенції, та повинні навести їх у своїх рішення. Це означає, що кожного разу, коли суд має виносити рішення щодо доцільності продовження тримання під вартою, він повинен заново оцінити підстави для продовження такого запобіжного заходу. У разі, коли суд продовжує тримання під вартою, кожного разу використовуючи схожі, не кажучи вже про шаблонні, формулювання, не демонструючи, що він насправді приділяє увагу плинові часу, вимоги пункту 3 статті 5 Конвенції недотримуються (див. рішення у справах «Мансар проти Туреччини», «Свіпста проти Латвії», «Тірон проти Румунії»).
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 надійшов до суду 27.10.2015 року. Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17.07.2017 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 308, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 3-х років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 20.10.2017 року вирок відносно ОСОБА_5 скасовано та призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Суд бере до уваги доводи захисника обвинуваченого, зокрема те, що в судовому засіданні прокурором не доведено існування ризиків, зазначених в ч. 1 ст. 177 КПК України, які унеможливлюють застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, враховує особу обвинуваченого, те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання по АДРЕСА_2 , будинок знаходиться в його приватній власності, станом на сьогоднішній день кримінальне провадження розглядається в суді першої інстанції більше двох років, і за таких обставин обґрунтовано приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, із покладення обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, оскільки саме такий запобіжний захід здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Разом з тим, при постановлені ухвали, суд також бере до уваги ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Керуючись ст.ст. 27, 107, 177, 178, 181, 194, 331, 369, 371, 372, 314-316 КПК України, суд -
ухвалив:
В задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів- відмовити.
Клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт в період часу з 20 години по 08 годину - задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт в період часу з 20 години по 08 годину ранку, строком на 60 днів до 27 лютого 2018 року та звільнити його з під варти з зали суду.
Заборонити ОСОБА_5 залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 в період часу з 20 години по 08 годину ранку протягом строку дії запобіжного заходу.
Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладеного на нього зобов`язання, використовувати електронні засоби контролю.
Виконання домашнього арешту покласти на Новоград-Волинський ВП ГУНП в Житомирській області.
Контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_5 покласти на прокурора Новоград-Волинської місцевої прокуратури.
Копію ухвали вручити прокурору, захиснику, обвинуваченому, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення та направити в Новоград-Волинський ВП ГУНП в Житомирській області для виконання.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :