АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 01 березня 2018 року апеляційну скаргу прокурора другого відділу управління Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 31 січня 2018 року,

за участі: прокурора представника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою залишено без задоволення клопотання детектива Четвертого відділу детективів третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 , яке погоджене з заступником Генерального прокурора керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_8 , про арешт майна.
В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначив, що не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним, навіть якщо достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, а також, що наданими документами не підтверджується право власності за ОСОБА_9 на зазначене майно.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 31 січня 2018 року та постановити нову ухвалу, якою клопотання детектива ОСОБА_7 про арешт майна задовольнити, та накласти арешт у вигляді тимчасового позбавлення права на відчуження та розпорядження майном на нерухоме та рухоме майно, право власності на яке зареєстровано на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:
- транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER 200, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;
- машиномісце № НОМЕР_3 у підземному паркінгу за адресою: місто Київ, вулиця Гришка Михайла (Дарницький р-н), будинок 9, гараж НОМЕР_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00);
- машиномісце № НОМЕР_4 у підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).
Як зазначає прокурор, оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Сторона обвинувачення зазначає про те, що у судовому засідання доведено усі обставини, передбачені ст.ст. 170, 173 КПК України.
Крім того, прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_10 з 07 жовтня 2006 року по 05 січня 2016 року перебував у шлюбі із ОСОБА_9 , яка підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368-2, ст. 366-1 КК України, а після розірвання шлюбу продовжує проживати однією сім`єю із останньою.
Також прокурор додає, що матеріали клопотання містять достатньо доказів на підтвердження необхідності накладення арешту та наявності ризиків, передбачених абзацом другим ч. 1 ст. 170 КПК України.
Посилається автор апеляційної скарги, зокрема і на те, що відповідно до повідомленої ОСОБА_9 підозри, останній інкриміновано вчинення кримінального корупційного правопорушення, у тому числі передача ОСОБА_10 грошових коштів на придбання вищезазначених транспортного засобу та нерухомого майна.
Крім того, прокурор зазначає, що органом досудового розслідування враховано, що згідно з ч. 1 ст. 74 СК України, вказане майно, незважаючи на реєстрацію права власності на нього лише за ОСОБА_10 , вважається спільною сумісною власністю ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив про її задоволення, доводи представника власника майна щодо необхідності залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження,Третім підрозділом детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 04 січня 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000015, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 366-1, ч. 3 ст. 368-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що голова Державної аудиторської служби України ОСОБА_11 відповідно до пункту а) п.1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» та примітки 2 ст. 368 КК України є особою уповноваженою на виконання функцій держави, яка займає особливо відповідальне становище.
За період з 26 квітня 2015 року по 27 квітня 2017 року ОСОБА_12 , перебуваючи на посадах голови державної фінансової інспекції України та голови Державної аудиторської служби України, набула у власність активи, законність підстав набуття яких не підтверджено доказами та вартість яких значно перевищує її законні доходи та передала їх частину ОСОБА_10 на загальну суму 9 939 525,93 грн., що згідно з п. 2 примітки до ст. 368-2 КК України є значним розміром.
23 січня 2018 року ОСОБА_13 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 366-1, ч. 3 ст. 368-2 КК України.
В обґрунтування клопотання детектив також зазначає, що ОСОБА_12 передала ОСОБА_10 грошові кошти для придбання транспортного засобу та нерухомого майна, а саме: транспортного засобу «Toyota Land Cruiser 200 2016 року випуску, VIN авто НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_2 , вартістю 2 218 645,00 грн.; машиномісце № НОМЕР_3 у підземному паркінгу по вул. Михайла Гришка, 9 в м. Києві, площею 21,4 кв.м, вартістю 126 500 грн.; машиномісце № НОМЕР_4 у підземному паркінгу по АДРЕСА_2 , площею 26,0 кв.м, вартістю 149 600 грн.
Зазначив, що 07 жовтня 2006 ОСОБА_14 уклала із ОСОБА_10 шлюб. 05 січня 2016 року шлюб між ОСОБА_15 та ОСОБА_10 розірваний.
Крім того, незважаючи на розірвання шлюбу, вони не припинили шлюбних (сімейних) відносин між собою, не укладали шлюбів з іншими особами, а продовжували спільно проживати, а тому розірвання шлюбу між ними за своєю сутністю було фіктивним і мало на меті створення видимості відсутності підстав декларування ОСОБА_15 майна, право власності на яке було зареєстроване на ОСОБА_10 , як особу, яка для останньої є близькою.
За таких умов вищевказане майно, право власності на яке зареєстроване на ОСОБА_10 , є їхнім спільно набутим з ОСОБА_15 майном, а тому сторона обвинувачення вбачає наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_10 з метою конфіскації майна як виду покарання.

23 січня 2018 року детектив Національного бюро Четвертого відділу детективів Третього підрозділу детективі Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 , за погодженням заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_8 , звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту у вигляді тимчасового позбавлення права на відчуження та розпорядженням майном на нерухоме та рухоме майно, право власності на яке зареєстровано на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , а саме:

- транспортний засіб транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER 200, VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_6 ;

- машиномісце № НОМЕР_3 у підземному паркінгу за адресою: місто Київ, вулиця Гришка Михайла (Дарницький р-н), будинок 9, гараж НОМЕР_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00);
- машиномісце № НОМЕР_4 у підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 31 січня 2018 року у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні даного клопотання детектива, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення детектива, адвоката власника майна, та дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним, навіть якщо достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, а також, що наданим документами не підтверджується право власності за ОСОБА_9 на зазначене майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Як встановлено слідчим суддею, 05 січня 2016 року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розірвано.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що детективом не надано доказів про те, щовказане майно, право власності якого зареєстроване на ОСОБА_10 є спільно набутим з ОСОБА_9 майном а також, що вони проживали однією сім`єю після розірвання шлюбу, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є непереконливими.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 173 КПК України, для відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту на вказане майно, оскільки особа яка подала вищевказане клопотання, не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Правильність такого рішення випливає також і з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, детектива, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання детектива Четвертого відділу детективів третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 , яке погоджене з заступником Генерального прокурора керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_10 .

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, відмовляючи в задоволені вищевказаного клопотання діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, а тому доводи прокурора стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Твердження апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги, колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора, навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 31 січня 2018 року, якою залишено без задоволення клопотання детектива Четвертого відділу детективів третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 , яке погоджене з заступником Генерального прокурора керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_8 , про арешт майна, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора другого відділу управління Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/1193/2018 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_16 Доповідач: ОСОБА_1