справа № 208/552/18
№ провадження 1-кс/208/186/18
УХВАЛА
Іменем України

02 лютого 2018 р. м. Кам`янське
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого про арешт майна,-

в с т а н о в и в:
Слідчий звернулась до суду із вищезазначеним клопотанням, просила суд накласти арешт на мобільний телефон «Fly FS 507» imei НОМЕР_1 , вилучений 31.01.2018 у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В судовому засіданні слідчий підтримала клопотання, просила його задовольнити.
Суд, вислухавши слідчого, вивчивши надані суду матеріали клопотання, вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
31.01.2018 мобільний телефон «Fly FS 507» imei НОМЕР_1 вилучено у свідка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначений телефон визнано речовим доказом у кримінальному провадженні на підставі ст.98 КПК України.
Під час проведення досудового розслідування встановлено, що мобільний телефон «Fly FS 507» imei НОМЕР_1 належить потерпілій ОСОБА_5 згідно наданих нею документів, а саме товарного чеку від 20.09.2017.
Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Вилучені речі відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, є речовими доказами та мають доказове значення для встановлення обставини вчинення кримінального правопорушення.
У своєму клопотанні слідчий просить накласти арешт з метою запобігання можливості приховування, знищення, пошкодження, псування речових доказів, які мають суттєве значення для кримінального провадження, а також з метою подальшого забезпечення відшкодування спричиненої потерпілій від кримінального правопорушення майнової шкоди.
Відповідно до вимог ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з положеннями ч.3 вказаної статті, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до статті 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду.
Згідно з вимогами статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до ч.11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
В судовому засіданні слідчим доведено, що незастосування заборони розпорядження зазначене в клопотанні майно може ускладнити розслідування, але слідчим не доведено, що незастосування заборони користування зазначеним майном може призвести до пошкодження, псування, знищення або втрати майна.
Встановивши, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, та беручи до уваги, що незастосування арешту перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене, суд вважає, що надання дозволу на арешт майна надасть можливість для повного та неупередженого розслідування кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 170-175 КПК України:
Клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 задовольнити частково.
Накласти арешт на мобільний телефон «Fly FS 507» imei НОМЕР_1 , вилучений 31.01.2018 у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із забороною розпоряджатися зазначеним телефоном.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1