Справа № 163/1757/17
Провадження № 1-кп/163/22/18
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року Любомльський районний суд Волинської області в складі головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області кримінальне провадження №0000240 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Масловець Любомльського району Волинської області, що проживає по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, базової середньої освіти, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.342, ч.1 ст.345 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки села Масловець Любомльського району Волинської області, що проживає по АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, середньої освіти, одруженої, непрацюючої, раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.342 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 біля 04 години 30 хвилин 08 червня 2017 року поблизу автомобільного міжнародного пункту пропуску «Ягодин», що в селі Старовойтове Любомльського району Волинської області, рухаючись поза загальною та пільговою чергою автомобілем «Опель», номерний знак НОМЕР_1 , після зупинки з метою забезпечення безпеки дорожнього руху та черговості проїзду транспортних засобів начальником сектору реагування патрульної поліції №2 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , який виконував службові обов`язки з охорони громадського порядку, вчинив опір, відмовившись виконати законну вимогу останнього переїхати в загальну чергу транспортних засобів, шарпаючи працівника поліції за одяг, виражаючись нецензурними словами, словесно принижуючи.
В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 своєї винуватості не визнали.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що біля 23 години 07.06.2017 року на автомобілі «Опель» на польській реєстрації приїхав до автомобільного пункту пропуску «Ягодин». Зайняв смугу руху, де знаходилось найменше автомобілів. Біля 4 години 08.06.2017 року, об`їхавши декілька автомобілів, під`їхав до пункту пропуску. Після спілкування зі своєю тіткою ОСОБА_8 остання домовилась з ОСОБА_4 про те, що той здійснить його пропуск позачергово за умови одержання контрольного талона у прикордонників. Коли всі черги стали рухатись вперед, також виїхав наперед своєї черги і надав талон ОСОБА_4 . Той талона порвав і повідомив, що без черги не пропустить. Сів за кермо свого автомобіля, завів двигун і робив «прогазовку», однак руху транспортним засобом не здійснював. ОСОБА_4 стояв попереду його автомобіля і наніс удар поліцейським жезлом по лобовому склі його транспортного засобу, внаслідок чого скло зазнало пошкоджень. Після цього вийшов і став сваритись з ОСОБА_4 . Ніяких погроз в сторону ОСОБА_4 не висловлював, бачив його вперше.

Обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що 08.06.2017 року перебувала в черзі на МАПП «Ягодин». Коли здійснювала рух, помітила транспортний засіб свого сина ОСОБА_5 з побитим лобовим склом та осіб, які з ним шарпаються. Підбігла і почала розбороняти. Помітила, що це працівники поліції. ОСОБА_4 схопив її за одяг і відпихнув до колеса автомобіля. Під час конфлікту вона та її син ніяких погроз в сторону працівників поліції не висловлювали.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що 07.06.2017 року заступив у добовий наряд Любомльського відділу поліції, а біля 21 години спільно з інспектором поліції ОСОБА_9 відбув до МАПП «Ягодин». Біля 02 години 08.06.2017 року підійшла ОСОБА_8 і попросила здійснити пропуск поза чергою її племінника. Повідомив, що нікого пускати не буде. Біля 04:20 години зі смуги «реверсного руху», де здійснюють рух особи пільгової категорії, здійснив виїзд автомобіль «Опель», якого зупинив. На питання про пільги для руху по цій смузі ОСОБА_5 відповів заперечливо. Тому поставив водію вимогу повернутись в загальну чергу. ОСОБА_5 відмовився та почав висловлюватись нецензурною лексикою, що продовжувалось біля 20 хвилин. Під час запуску автомобілів в пункт пропуску ОСОБА_5 здійснив наїзд на нього. В результаті цього впав на капот автомобіля та ненавмисно поліцейським жезлом розбив лобове скло. ОСОБА_5 вийшов з автомобіля, вхопив його за формений одяг, намагався нанести удари руками і висловлював погрози, які сприйняв як реальні. В цей час підбігла ОСОБА_6 , котра теж намагалась нанести удари. Будь-яких дій, спрямованих на заподіяння шкоди здоров`ю обвинуваченим, не вчиняв, тільки тримав їх за одяг.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що біля пункту пропуску «Ягодин» помітила знайомого ОСОБА_4 . Попросила, щоб він пропустив в пункт пропуску її племінника ОСОБА_5 без черги. ОСОБА_4 погодився це зробити при можливості та за наявності контрольного талону. Біля 04 години 08.06.2017 року ОСОБА_5 під`їхав до пункту пропуску. При передачі контрольного талону ОСОБА_4 вирвав його з рук та порвав. Знаходилась разом із ОСОБА_4 попереду автомобіля «Опель». Коли її племінник завів автомобіль, потерпілий поліцейським жезлом наніс удар по лобовому склі. В подальшому працівники поліції почали шарпати ОСОБА_5 . Підбігла його матір ОСОБА_6 , яка хотіла їх розборонити. Ніяких погроз в адресу працівників поліції не чула, племінник автомобілем на ОСОБА_4 не наїжджав.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що стояв в пільговій смузі руху в черзі до МАПП «Ягодин». Позаду нього в тій же смузі знаходився в автомобілі ОСОБА_5 , який об`їхав кілька транспортних засобів і став попереду. Коли відбувся запуск автомобілів в пункт пропуску, ОСОБА_5 також почав рух. Бачив працівників поліції, які контролювали чергу. Моменту, коли б ОСОБА_5 наїхав на поліцейського не бачив, так само як і подію пошкодження лобового скла автомобіля обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що ніс службу в прикордонному наряді. До нього підійшла ОСОБА_8 та просила видати їй контрольний талон. Виписав талон на «зелену смугу руху».

Згідно з протоколом огляду місця події від 08.06.2017 року та доданих до нього фото-таблиць при в`їзді в МАПП «Ягодин», що в селі Старовойтове Любомльського району Волинської області, виявлено розміщений перпендикулярно напрямку руху автомобіль «Опель», номерний знак НОМЕР_1 , з наявними механічними пошкодженнями лобового скла у вигляді тріщин.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 є інспектором поліції Любомльського ВП ГУНП.

З наданих стороною захисту та досліджених в судовому засіданні відео-файлів на компакт-диску вбачається, що між обвинуваченим ОСОБА_5 та інспекторами поліції відбувався словесний конфлікт.

З досліджених в судовому засіданні доказів суд вважає доведеними такі обставини.

Обвинувачені ОСОБА_5 і ОСОБА_6 перебували в різних чергах транспортних засобів біля пункту пропуску «Ягодин».

Потерпілий ОСОБА_4 як поліцейський Любомльського ВП ГУНП у Волинській області разом із поліцейським ОСОБА_9 несли службу з охорони громадського порядку в прилягаючій до пункту пропуску «Ягодин» території, в тому числі, в частині регулювання руху автомобілів в чергах.

Між показаннями учасників події, яка є предметом судового розгляду, існують істотні суперечності.

Достовірно доведено факт пошкодження під час цієї події лобового скла автомобіля «Опель», яким керував обвинувачений ОСОБА_5 , від удару жезлом потерпілого ОСОБА_4 . Такий факт підтверджено показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , протоколом огляду місця події.

Однак дійсний механізм пошкодження скла не встановлений.

Так, потерпілий ОСОБА_4 та його напарник поліцейський ОСОБА_9 стверджують, що такий удав був нанесений ненавмисно і в результаті падіння потерпілого на капот автомобіля, який почав рухатись.

Обвинувачений ОСОБА_5 і його тітка рідна сестра обвинуваченої ОСОБА_6 свідок ОСОБА_8 стверджують, що удар ОСОБА_4 наніс умисно, а автомобіль залишався на місці і не рухався.

Осіб, які б не були заінтересованими стосовно учасників події, по справі не встановлено, клопотання про їх допит не заявлено.

Будь-яка криміналістична експертиза з приводу пошкодженого скла не призначалась, відповідний висновок суду не поданий.

Отже, обставини, за яких було пошкоджено лобове скло автомобіля, достовірними і достатніми доказами не встановлені, а суперечності в судовому засіданні не усунуті.

Докази заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень під час досліджуваних подій, які були б здобуті в ході досудового розслідування і відповідали б критеріям належності і допустимості(виписки з медичної документації, висновки експерта), сторона обвинувачення не надала.

Приєднана до позовної заяви довідка ТМО Любомльського і Шацького районів стосується лише цього позову і не здобута в якості допустимого доказу стороною обвинувачення.

З врахуванням цих міркувань та висновків щодо механізму пошкодження лобового скла автомобіля обвинуваченого суд вважає недоведеним факт руху керованого обвинуваченим ОСОБА_12 автомобіля і наїзду на потерпілого ОСОБА_4 .

Доведеним є факт виїзду обвинуваченим наперед черги і відсутності в нього пільг чи переваг для позачергового в`їзду в пункт пропуску, що ОСОБА_5 і сам не заперечує.

Доведеним є факт зупинки руху черги транспортних засобів через заблоковану автомобілем обвинуваченого ОСОБА_5 проїжджу смугу і його відмову прийняти свій транспортний засіб. Такі обставини вбачаються з показань самого обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , протоколу огляду місця події.

Суд із показань тих же осіб та показань обвинуваченої ОСОБА_6 вважає доведеним факт шарпанини між обвинуваченим ОСОБА_5 і потерпілим ОСОБА_4 . При цьому основною причиною цієї шарпанини суд вважає дії ОСОБА_5 (виїзд наперед черги, відмова звільнити проїзд), побічною пошкоджене лобове скло автомобіля.

Як вбачається з диспозиції ч.2 ст.342 КК України, опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків вчиняється з прямим умислом. Під опором слід розуміти активну фізичну протидію винного здійсненню особою своїх службових обов`язків.

Отже, дії ОСОБА_5 повністю відповідають цьому складу злочину, а винуватість його доведена дослідженими доказами.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується за ч.2 ст.342 КК України у вчиненні опору працівнику поліції ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 при тих же обставинах обвинувачення.

Крім цього, ОСОБА_5 також обвинувачується за ч.1 ст.345 КК України у висловленні погроз працівнику поліції ОСОБА_4 при тих же фактичних обставинах, що стосуються обвинувачення за ч.2 ст.342 КК України.

В діях ОСОБА_6 умислу на опір діям поліцейського ОСОБА_4 суд не вбачає з таких підстав.

Із показань допитаних в судовому засіданні осіб встановлено, що обвинувачена на початку конфліктної ситуації присутньою не була, а вже втрутилась в триваючу між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 шарпанину.

Доказів того, що її дії були спрямовані на перешкоджання затриманню чи іншим передбаченим законом силовим діям ОСОБА_4 не здобуто, оскільки такі дії потерпілим не здійснювались, як не спростовано і показань обвинуваченої про її дії як матері, що захищала свою дитину, в умовах недостатньої видимості, відсутності в поліцейських світло-відбиваючих жилетів, скупчення значної кількості людей, ажіотажу і напруженості серед учасників черги до пункту пропуску.

Відсутні докази того, що ОСОБА_6 вчиняла дії, спрямовані на перешкоджання виконанню ОСОБА_4 службових обов`язків по регулюванню черги.

За вказаних суд обставин суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним своїх службових обов`язків, тобто злочину, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, та про недоведеність вчинення такого злочину ОСОБА_6 , через що вона підлягає виправданню.

Крім цього, суд вважає недоведеним обвинувачення ОСОБА_5 за ч.1 ст.345 КК України.

Відповідальність з вчинення такого злочину настає також за наявності у винної особи прямого умислу, а стосовно суб`єктивної сторони погроза вбивством чи насильством або пошкодженням майна повинна бути реальною та конкретною і такими погрози мають сприйматись як винною особою, так і потерпілим.

Про погрози з боку обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні засвідчили потерпілий та свідок ОСОБА_9 , заперечили їх обоє обвинувачених та свідок ОСОБА_8 .

Незаінтересованих свідків цих подій, як встановлено в судовому засіданні, під час досудового розслідування не встановлено, незважаючи на значну кількість осіб в чергах до пункту пропуску.

Переглянуті в судовому засіданні два файли з відеозаписом, здійсненим після досліджуваних подій, містять словесну суперечку потерпілого з обвинуваченими, однак її характер та зміст не містить погроз потерпілому.

З огляду на фактичні обставини події обвинувачення, характеристику обвинуваченого ОСОБА_5 , відсутність негативних відомостей про нього, в тому числі, про притягнення до відповідальності за будь-які адміністративні правопорушення, суд не вбачає достатньо обгрунтованих підстав вважати, що досліджувана подія дала привід обвинуваченому погрожувати потерпілому таким чином, що його дії відповідали б диспозиції ч.1 ст.345 КК України.

Відсутні підстави для сприйняття будь-яких слів обвинуваченого як погрози потерпілим з врахуванням наступної поведінки останнього після конфлікту, оскільки обвинувачений не був затриманий в порядку ст.208 КПК України.

За таких міркувань суд приходить до висновку, що вчинення ОСОБА_5 погроз працівнику поліції при виконанні ним службових обов`язків, тобто злочину, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, не доведене і за цим обвинуваченням його слід виправдати.

Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_13 в межах доведеного обвинувачення, суд враховує характер і тяжкість вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який посередньо характеризується по місцю проживання.

Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин не встановлено. Інкриміноване як обтяжуюча обставина «вчинення злочину у зв`язку з виконанням потерпілим службового обов`язку» підлягає виключенню з обвинувачення, оскільки передбачена ч.2 ст.342 КК України відповідальність настає саме за кваліфікуючою ознакою виконання працівником правоохоронного органу службових обов`язків.

Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що для попередження вчинення нових злочинів покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити в межах закону, за якими він притягується до кримінальної відповідальності, у вигляді штрафу. Застосування більш тяжкого покарання відповідно до санкції ч.2 ст.342 КК України не відповідатиме як особі обвинуваченого, так і фактичним обставинам події злочину.

Поданий до судового розгляду потерпілим ОСОБА_4 цивільний позов про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає з огляду на виправдання ОСОБА_5 за ч.1 ст.345 КК України та ОСОБА_6 за ч.2 ст.342 КК України, а заподіяння йому як працівнику поліції моральної шкоди від вчиненого ОСОБА_5 опору, на думку суду, не доведена.
Судові витрати по справі відсутні. Визнаний речовим доказом автомобіль обвинуваченого, щодо якого ухвалою суду від 02.10.2017 року знято арешт і повернуто ОСОБА_5 , слід надати останньому в повне розпорядження.

Запобіжний захід щодо обвинувачених не обирався, клопотання про обрання таких заходів сторонами не заявлено.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, і за цим законом призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400(три тисячі чотириста) гривень.
ОСОБА_5 у пред`явленому йому за ч.1 ст.345 КК України обвинуваченні визнати невинуватим за недоведеністю вчинення злочину і по суду виправданим.
ОСОБА_6 у пред`явленому їй за ч.2 ст.342 КК України обвинуваченні визнати невинуватою за недоведеністю вчинення злочину і по суду виправданою.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди від злочину відмовити.
Визнаний речовим доказом «Опель Зефіра», польський номерний знак НОМЕР_1 , який передано на зберігання ОСОБА_5 , надати останньому в повне розпорядження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_5 , виправданій ОСОБА_6 та прокурору.

Головуючий : суддя ОСОБА_1