Справа № 289/2001/17
Номер провадження 1-кп/289/181/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.12.2017 м. Радомишль
Радомишльський районний суд Житомирської області у складі

головуючий: суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000504 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Радомишль Житомирської області, українця, освіта середня, працюючого водієм-навантажувачем на ПБК "Радомишль", розлученого, має двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України,
ВСТАНОВИВ:
26.08.2017 року в період з 10 годин по 10 годин 30 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в своєму автомобілі марки ВАЗ-2112 реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходячись неподалік від кафе-бару «Ярославна», яке розташоване по вул. Шевченка в м. Радомишль Житомирської області, ігноруючи законні вимоги працівників поліції, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 та старшого сержанта поліції ОСОБА_8 надати пояснення по суті порушення ним правил дорожнього руху, а саме те, що він не був пристебнутий ременем безпеки та керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, почав поводитись агресивно та виражатись нецензурною лайкою в бік працівників поліції. На повторні, неодноразові вимоги працівників поліції про негайну зупинку та надання пояснення за фактами порушення правил дорожнього руху, ОСОБА_4 , не бажаючи підкорюватись законним вимогам працівників поліції, намагався протидіяти їх законній діяльності з охорони громадського порядку, демонструючи свою зневагу до працівників правоохоронних органів, почав вчиняти активний фізичний опір, який тривалий час не зупинявся та виразився у неодноразовому відштовхуванні обома руками від себе, хватанні їх за форменний одяг та супроводжуючи свої дії лайкою. При спробі працівників поліції застосувати засоби фізичного впливу до ОСОБА_4 , останній достовірно знаючи, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є працівниками правоохоронних органів та перебувають при виконанні службових обов`язків щодо охорони громадського порядку, маючи умисел, спрямований на опір працівникам правоохоронних органів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер вчинюваних ним дій, продовжував вчиняти фізичний опір, та, після застосування до ОСОБА_4 кайданок та доставлення до Радомишльського ВП Коростишівськького ВП ГУ НП в Житомирській області незаконні дії з його сторони були припинені.

В приміщенні Радомишльського ВП Коростишівського ВП, яке знаходиться по вул. Мала Житомирська, 13 в м. Радомишль Житомирської області, продовжив вчиняти активний фізичний опір працівникам поліції, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, а також достовірно знаючи, що працівник поліції ОСОБА_6 перебуває під час виконання службових обов`язків, посягаючи на його здоров`я, свідомо допускаючи наслідки у вигляді заподіяння останньому тілесних ушкоджень, кулаком наніс удар в область обличчя, заподіявши ОСОБА_6 тілесне ушкодження у вигляді перелому спинки носу, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Обвинувачений у вчиненні інкримінованого йому злочину винним себе визнав повністю і підтвердив факт вчинення злочину при викладених вище обставинах. Повідомив, що в той час знаходився в стані алкогольного сп`яніння, шкодує за вчинене та щиро кається у скоєному, просив вибачення у потерпілого. Заявлений цивільний позов визнав частково, а саме в сумі 5000 грн., зазначивши, що має змогу сплатити саме таку суму.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин при викладених вище обставинах. Заявлені позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задовольнити та стягнути з ОСОБА_4 на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн., так як після нанесення удару ОСОБА_4 у потерпілого погіршився стан здоров`я, в зв`язку з чим перебував на лікуванні, ніяких коштів на лікування обвинувачений не пропонував, до судового засідання вибачення не просив.

Переконавшись у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнає свою вину в інкримінованому йому, органом досудового розслідування злочині, обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст обвинувачення, фактичні обставини справи, які ніхто не оспорює, погоджуються з кваліфікацією вчиненого діяння, а прокурор, не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, роз`яснивши цим особам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження, згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за викладеним фактом за ч. 2 ст. 342 як вчинення опору працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків, та за ч. 2 ст. 345 КК України умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я при виконанні останнім службових обов`язків.

Згідно до ст. 337 КПК України суд діє лише в межах висунутого обвинувачення.

Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , при цьому встановлено, що він: раніше не судимий; офіційно працевлаштований; за місцем реєстрації на диспансерних обліках у нарколога і психіатра не перебуває; за місцем проживання характеризується посередньо; на утриманні має двох неповнолітніх дітей, стосовно яких не позбавлений батьківських прав, згідно висновку органу пробації обвинувачений має плани на майбутнє, мотивацію до позитивних змін, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній, обвинувачений має можливість виправлення без ізоляції від суспільства.

В суді ОСОБА_4 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав, надав правдиві покази, що свідчить про надання допомоги суду у встановленні обставин справи, що на підставі ст. 66 КК України визнається пом`якшуючою покарання обставиною.

В той же час суд не вбачає як пом`якшуючу обставину щире каяття, яке повинно бути діяльним, супроводжуватися відшкодуванням заподіяної шкоди та іншими позитивними діями, підтверджуючими глибоке каяття і усвідомлення протиправності своєї поведінки, такого не встановлено. Перед потерпілим обвинувачений вибачився лише в судовому засіданні, ніякої допомоги на лікування не надавав.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Суспільна небезпечність злочинів зумовлена тим, що вони посягають на авторитет правоохоронних органів, внаслідок цих дій може бути порушена нормальна діяльність правоохоронного органу, створюються перешкоди для виконання його працівниками своїх службових обов`язків, підривається їх авторитет, заподіюється шкода здоров`ю, майновим та іншим законним інтересам працівників правоохоронних органів.

При призначенні покарання суд враховує, що вчинені злочини являються злочинами середньої тяжкості, враховує наявність як пом`якшуючої, так і обтяжуючої покарання обставини, те, що ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності притягується вперше, має постійне місце проживання, двох неповнолітніх дітей та мотивацію до позитивних змін.

Враховуючи зазначене, особу обвинуваченого, зважаючи на позицію державного обвинувача та потерпілого, суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції його від суспільства, а тому ОСОБА_4 доцільно призначити покарання в межах санкції, яка передбачена нормами ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, з випробуванням та покладенням відповідно обов`язків, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності і захистом інтересів потерпілого.

Застосування більш суворих розмірів покарання або ізоляції від суспільства, за конкретних обставин справи і поведінки обвинуваченого, суд визнає явно не справедливим і достатніх підстав для цього не вбачається, так само як і для застосування правил ст. 69 КК України.

Під час розгляду справи захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , звернулася до суду із заявою про застосування до ОСОБА_4 акту амністії та звільнення його від відбування покарання, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Прокурор та потерпілий не заперечували проти застосування щодо обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році» за наявності для цього підстав.
Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набув чинності 07.09.2017 року, постановлено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного за вказаним вироком суду, оскільки обвинувачений має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо яких він не позбавлений батьківських прав, що підтверджується довідкою служби у справах дітей Радомишльської РДА № 685 від 30.11.2017 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набув чинності 07.09.2017 року, а тому необхідно його звільнити від відбування призначеного покарання, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілого щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн., суд враховує вимоги ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, у тому числі, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить із засад справедливості, добросовісності, розумності та співмірності із заподіяною шкодою.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначені розміру грошового стягнення в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, враховуючи той факт, що винними діями ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 спричинено легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, завдано тривалого фізичного болю, порушений звичайний життєвий ритм, він змушений був лікуватися та терпіти в зв`язку з цим незручності, однак, виходячи з вимог розумності, справедливості та співмірності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 15 000,00 грн..

Судові витрати на сплату судового збору, за правилами ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого в розмірі 640,00 гривень.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався і підстав для його застосування суд не вбачає.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 369-378 КПК України, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 342 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 345 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю даних злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Звільнити від відбування призначеного покарання ОСОБА_4 на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Речові докази:

диск з відеозаписом, який приєднаний до матеріалів кримінального провадження № 0000504 залишити в матеріалах кримінального провадження;

чоловічу футболку, яка знаходиться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів при Радомишльському ВП - знищити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 15 000,00 гривень моральної шкоди та 640,00 грн. сплаченого судового збору, а всього 15 640,00 грн..
Вирок може бути оскаржений з передбачених ст. 349 КПК України підстав до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд, протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_1
"___" __________ 20 __
(дата засвідчення копії)