Ухвала
Іменем України
9 січня 2018 р.

м. Київ
справа № 162/359/16-к

провадження № 51-118 ск 18
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Кримінального касаційного суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Любешівського районного суду Волинської області від 23 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 3 жовтня 2017 року,
встановила:
вироком Любешівського районного суду Волинської області від 23 квітня 2017 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 ,
засуджений за частиною 1 статті 152 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Стягнуто з засудженого на користь потерпілої ОСОБА_6 444 грн. 57 коп. майнової шкоди, 27000 грн. процесуальних витрат на правову допомогу та 100000 грн. моральної шкоди.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 3 жовтня 2017 року вирок Любешівського районного суду Волинської області від 23 квітня 2017 року залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник не погоджується з постановленими у кримінальному провадженні судовими рішеннями, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зокрема вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, недопустимість доказів у кримінальному провадженні та порушення права на захист на стадії досудового розслідування.
Відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК України у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК України, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК України.
Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону захисник не дотримався.
Так, відповідно до частини 1 статті 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як убачається зі змісту касаційної скарги захисник фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК України не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Крім того, захисник у прохальній частині касаційної скарги просить скасувати судові рішення у повному обсязі, однак у її мотивувальній частині не наводить доводів щодо цивільного позову потерпілої, як і не вказує про його незаконність чи необґрунтованість.

До того ж, не виконано захисником і вимог частини 6 статті 427 КПК України, оскільки не додано до касаційної скарги стільки її копій з додатками в кількості, що буде необхідною для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.
Таким чином, недодержання захисником вимог, передбачених статтею 427 КПК України, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
На підставі викладеного та керуючись статтею 5 КПК України, частиною 1 статті 429 цього Кодексу, колегія суддів

постановила:

касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Любешівського районного суду Волинської області від 23 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 3 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху, надавши йому п`ятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3