Апеляційний суд Рівненської області
________________________________________________копія:_____
У Х В А Л А
Іменем України
15 листопада 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000908 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає у АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України;

За участі:
секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

представника потерпілої-адвоката ОСОБА_8 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_9 -адвоката ОСОБА_10 ;

за апеляційною скаргою представника цивільного відповідача ФОП ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 10 серпня 2017 року;

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_11 просить вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 10 серпня 2017 року відносно ОСОБА_4 змінити в частині вирішення цивільного позову та відмовити у задоволенні, пред`явленого по кримінальному провадженню цивільного позову потерпілої ОСОБА_12 до його довірителя ОСОБА_9 щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненим злочином у сумі 75804 (сімдесят п`ять тисяч вісімсот чотири) грн. та 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн. відповідно в повному обсязі. Також просить стягнути з його довірителя ОСОБА_9 в дохід держави судові витрати в сумі 1008 (одна тисяча вісім) грн..

Згідно оскаржуваного вироку суду першої інстанції ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік. Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувались. Процесуальні витрати за проведення судової експертизи в сумі 351 (триста п`ядтесят одна) грн. 84 (вісімдесят чотири) коп. вирішено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 у дохід держави. Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням, задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 75804 (сімдесят п`ять тисяч вісімсот чотири) грн. у відшкодування понесеної матеріальної шкоди та 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди, всього 100804 (сто тисяч вісімсот чотири) грн.. У задоволенні решти позовних вимог судом було відмовлено. Також, стягнуто з цивільного відповідача ОСОБА_9 в дохід держави судові витрати в сумі 1008 (одна тисяча вісім) грн.. Судом також було вирішено питання щодо речових доказів.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги представник цивільного відповідача адвокат ОСОБА_11 зазначає, що судом першої інстанції необгрунтовано було прийнято рішення про стягнення таких значних сум грошових коштів з його довірителя ОСОБА_9 , не зважаючи на те, що останній уклав договір з страховою організацією, яка до справи залучена не була. Додає, що ОСОБА_9 має на утриманні дитину-інваліда та дружину, яка за ним доглядає, а тому перебуває у скрутному матеріальному становищі. Також доводить, що відповідно до наданих квитанцій, наданих потерпілою ОСОБА_12 , суми на медикаменти та лікування, зазначені у них різняться та не відповідаються сумі, що вказана у вироку.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_11 представник потерпілої адвокат ОСОБА_8 просить залишити таку скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. Свою позицію мотивує тим, що ОСОБА_4 є найманим працівником ФОП ОСОБА_9 і між ними існують трудові відносини згідно закону, а тому обвинувачений як водій транспортного засобу вчинив злочин під час виконання трудових обов`язків, а тому суми, що підлягають стягненню за неправомірні дії ОСОБА_4 на користь потерпілої, судом вірно ухвалено такими, що підлягають стягненню з ОСОБА_9 ..

За вироком суду, ОСОБА_4 , 29 листопада 2016 року близько 11-ї год. 20 хв., керуючи маршрутним пасажирським автобусом марки «MERCEDES BENZ 61 ID», р.н.з. НОМЕР_1 , під час руху на перехресті з вулицею 1-го Травня в м.Костопіль, здійснюючи маневр повороту ліворуч та виїжджаючи на нерегульований пішохідний перехід, проявив неуважність та не надав перевагу пішоходу ОСОБА_12 , яка в цей час перебувала на пішохідному переході та завершувала маневр його переходу. В результаті чого, відбувся наїзд передньою лівою боковою частиною кабіни автобуса, у вигляді поштовху на пішохода ОСОБА_12 , яка від контактування із транспортним засобом впала на проїзну частину вулиці 1-го Травня та отримала тілесні ушкодження, що згідно висновку судово-медичної експертизи №4 від 30 січня 2017 року відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинному зв`язку між зазначеною подією та наслідками, що настали.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника цивільного відповідача ФОП ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 , який повністю підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які також підтримали апеляційну скаргу цивільного відповідача, думку прокурора та представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 про відмову в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до таких висновків.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Оскільки, з апеляційної скарги представника цивільного відповідача ФОП ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 убачається, що вирок ним оскаржується виключно з підстав вирішення судом першої інстанції цивільного позову у даному кримінальному провадженні, а вироком суду підтверджується, що матеріали кримінального провадження розглядались судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України, то в апеляційному порядку не оспорюється призначена міра покарання, тому вирок суду першої інстанції апеляційним судом, переглядається лише в частині вирішення судом першої інстанції заявленого цивільного позову по кримінальному провадженню.
Як убачається з матеріалів даного кримінального провадження, під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_12 (цивільний позивач) пред`явила до ФОП ОСОБА_9 (як роботодавця обвинуваченого) цивільний позов та просила стягнути з ОСОБА_9 на її користь 75804 (сімдесят п`ять тисяч вісімсот чотири) грн. 03 (три) коп. у рахунок відшкодування понесеної матеріальної шкоди та 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Судом першої інстанції у порядку ухвалення вироку, вказаний цивільний позов було розглянуто, позовну заяву прийнято до розгляду та ухвалено рішення про часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_12 та стягнення з ФОП ОСОБА_9 на користь останньої 75804 (сімдесят п`ять тисяч вісімсот чотири) грн. 03 (три) коп. у рахунок відшкодування понесеної матеріальної шкоди та 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди та, відповідно, відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частиною третьою ст.129 КПК України встановлено, що у випадках, передбачених частиною першою статті 326 КПК України, суд залишає позов без розгляду.

Частина друга ст.326 КПК України встановлює, що якщо в судове засідання не прибув за викликом цивільний відповідач, який не є обвинуваченим, або його представник, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за відсутності зазначених осіб з`ясувати обставини, що стосуються цивільного позову, вирішує питання про проведення судового розгляду без них або про відкладення судового розгляду.

З журналу судового засідання Костопільського районного суду по даній справі від 10 серпня 2017 року вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду на місці ухвалив рішення про проведення розгляду справи за відсутності цивільного відповідача ОСОБА_9 ..

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

В даному випадку, колегія суддів уважає, що неприбуття цивільного відповідача ОСОБА_9 в судове засідання суду першої інстанції перешкодило суду першої інстанції ухвалити законне та обгрунтоване рішення в частині вирішення цивільного позову, що в свою чергу призвело до неправильного його вирішення. До того ж, як убачається з матеріалів кримінального провадження, ТзДВ «Страхове товариство «Глобус " до участі у справі залучена не була.

Судом було достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , який здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_12 , є працівником ФОП ОСОБА_9 , а саме - водієм, тобто перебуває у трудових правовідносинах із ОСОБА_9 , відповідно до Трудового договору від 26 липня 2005 року.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до вимог ст.ст. 22, 23-27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу застрахована, витрати на лікування в межах ліміту відповідальності за виключенням франшизи відшкодовує страховик.
Під час подачі апеляційної скарги, ФОП ОСОБА_9 було долучено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/4751890, згідно якого автомобіль «MERCEDES BENZ 611 ID», р.н.з. НОМЕР_1 ,», який належить ОСОБА_9 , було застраховано в ТзДВ «Страхове товариство «Глобус»» на строк з 03 вересня 2016 року по 02 вересня 2017 року.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 вчинив злочин на належному ОСОБА_9 транспортному засобі 29 листопада 2016 року, а саме у межах строку дії вказаного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто у даному кримінальному провадженні підлягає встановленню чи є дана дорожньо-транспортна пригода страховим випадком.
У п.19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року зазначено, що з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України від 07 березня 1996 року «Про страхування», у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.
У відповідності до ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.1194 ЦК України питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст.33 Закону обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у виді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст.33 зазначеного Закону обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

А тому, колегія суддів ураховує, що під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції повинен був залучити страхову компанію ТзДВ «Страхове товариство «Глобус»» до розгляду справи. Розглянувши цивільний позов у кримінальному провадженні за відсутності цивільного відповідача (страхової компанії), суд не міг постановити законне та обгрунтоване рішення, в порядку ст.370 КПК України, що стосується вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, у тому числі, й істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що в розумінні ст.415 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 10 серпня 2017 року відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.286 КК України в частині вирішення цивільного позову підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
При новому розгляді кримінального провадження в порядку цивільного судочинства суду першої інстанції слід врахувати вищевикладене, ретельно дослідити наявні в матеріалах кримінального провадження та надані сторонами докази щодо вирішення цивільного позову, дати їм належну юридичну оцінку та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ФОП ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 10 серпня 2017 року відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.286 КК України в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1