Справа № 354/452/17
Провадження № 11-кп/779/67/2018
Категорія ст. 286 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001581 за апеляційною скаргою з доповненням захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Яремчанського міського суду Івано Франківської області від 01 грудня 2017 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 286 ч.2, ст. 135 ч.1 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Надвірна, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, який проходить військову службу за контрактом на посаді старшого пожежного пожежної роти військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, раніше не судимого,

в с т а н о в и л а :

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі з доповненням вважає, вирок Яремчанського міського суду від 01 грудня 2017 року незаконним, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню, оскільки місцевий суд допустив неповноту судового розгляду, а саме відповідно до протоколу обшуку та фото таблиць до нього від 19.06.2017 року було вилучено автомобіль «Ауді А-4», який по даному кримінальному провадженні є речовим доказом. Згідно матеріалів досудового розслідування ОСОБА_8 керуючи вказаним автомобілем, скоїв наїзд на потерпілого ОСОБА_12 , однак суд першої інстанції, не дослідивши ці обставини, які мають істотне значення для ухвалення законного, об`єктивного і справедливого судового рішення, долю автомашини як речового доказу залишив без уваги та вирішення. Також захисник ОСОБА_9 в інтересах свого підзахисного, вказує на те, що висновки місцевого суду викладені в оскаржуваному вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 135 ч.1 КК України не підтверджується доказами дослідженими під час судового розгляду. В основу незаконного вироку щодо наявності в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ст. 135 ч.1 КК України, покладено виключно те, що обвинувачений здійснивши наїзд на потерпілого, що спричинило смерть останнього, сам поставив його у небезпечний для життя стан. Незрозумілими, необ`єктивними є висновки суду, що ОСОБА_8 ніякої допомоги потерпілому ОСОБА_12 не надав, його дії по відношенню до потерпілого обмежились перевіркою живий чи ні потерпілий. Зазначає, що його підзахисний після ДТП зупинив машину, побіг до потерпілого ОСОБА_12 взяв його на руки відніс до автомобіля де передав свідкові ОСОБА_13 та наказав йому робити штучне дихання, а сам поїхав до Яремчанської міської лікарні для передачі дитини лікарям. Тільки перед воротами лікарні після слів ОСОБА_13 , що потерпілий помер, він зупинив машину оглянув ОСОБА_12 та переконався у його смерті, що виключає наявність в діях ОСОБА_8 складу злочину передбаченого ст. 135 ч.1 КК України, а тому суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та незаконно визнав його винним у цій частині.

Окрім цього, вказує що суд першої інстанції неправильно зарахував строк попереднього ув`язнення у строк покарання з 18.06.2017 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Просить скасувати вирок Яремчанського міського суду Івано Франківської області від 01.12.2017 року щодо ОСОБА_8 в частині визнання його винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 135 ч.1 КК України, а кримінальне провадження в цій частині закрити.

Змінити вирок Яремчанського міського суду Івано Франківської області від 01.12.2017 року щодо ОСОБА_8 , визнати щире каяття обвинуваченого обставиною, що пом`якшує його покарання та пом`якшити призначене покарання. Зарахувати ОСОБА_8 строк відбування покарання з 18.06.2017 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Визнати не допустимими доказами показання свідка ОСОБА_13 , протоколи проведення слідчих експериментів від 13.07.2017 року із свідком ОСОБА_14 , від 13.07.2017 року із свідком ОСОБА_13 , від 13.07.2017 року , із свідком ОСОБА_15 .

Під час апеляційного розгляду дослідити наступні докази:

- показання обвинуваченого ОСОБА_8 допитавши його в судовому засіданні;

- показання свідка ОСОБА_13 шляхом дослідження технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове засідання в суді першої інстанції 20.09.2017 року (відтворенням аудіозапису);

- показання свідка ОСОБА_14 шляхом дослідження технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове засідання в суді першої інстанції 20.09.2017 року (відтворенням аудіозапису);

- протоколи слідчих експериментів від 13.07.2017 року із свідком ОСОБА_14 (Т.2 а.с. 91-94) від 13.07.2017 року із свідком ОСОБА_13 ( Т.2 а.с. 95-97) від 13.07.2017 року із свідком ОСОБА_15 (Т.2 а.с. 98-100) та переглянути відеозаписи вказаних слідчих дій.

- письмові докази, що долучені захистом в порядку ст. 315 КПК України, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема протокол парафіяльних зборів прихожан церкви «Святого Михаїла» від 02.08.2017 року та клопотання до судових органів цих зборів від 02.08.2017 року про призначення ОСОБА_8 не суворого покарання та поручення за його дієве перевиховання і належну поведінку.

Прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу з доповненням захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Яремчанського міського суду від 01.12.2017 року, оскільки вважає її безпідставною та необгрунтованою. Зазначає, що Яремчанським міським судом повно, всебічно та об`єктивно проведено судовий розгляд за обвинувальним актом № 0000273 про обвинувачення ОСОБА_8 за ст. 286 ч.2, ст. 135 ч.1 КК України. Посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 на те, що судом першої інстанції не вирішено долю речового доказу, а саме автомобіля марки «Ауді А-4» є безпідставними, оскільки позовні вимоги ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які були задоволенні судом частково не були відшкодовані на день ухвалення вироку, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що підстав для скасування арешту автомобіля «Ауді А-4» моделі «А4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був накладений ухвалою суду 19.06.2017 року немає. Окрім цього, висновки Яремчанського міського суду, викладені у вироку повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, у тому числі і щодо наявності доказів про вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ст. 135 ч.1 КК України. Твердження захисника ОСОБА_9 в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність є безпідставним, оскільки призначаючи покарання ОСОБА_8 суд правильно та правомірно не застосував до нього ст.66 КК України, а саме не визнав пом`якшуючою покарання обставиною його щире каяття, оскільки обвинувачений свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 135 КК України не визнав, не надав критичної оцінки своїй поведінці, направленій на приховання слідів скоєного ним злочину. Просить в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Яремчанського міського суду від 01.12.2017 року відмовити повністю. Вирок Яремчанського міського суду від 01.12.2017 року, згідно якого ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 286 ч.2, ст. 135 ч.1 КК України залишити без змін.

Представник потерпілого ОСОБА_10 також подав заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вважає, що вирок Яремчанського міського суду від 01.12.2017 року є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи та ухвалення вироку, повно та об`єктивно провів судове слідство, висновки суду викладені у вироку відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що обставини викладені в апеляційній скарзі, щодо скасування вироку в частині визнання ОСОБА_8 винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ст. 135 ч.1 КК України є безпідставні та не заслуговують на увагу, так як обвинувачений мав реальну можливість не тільки передати потерпілого ОСОБА_12 лікарям Яремчанської міської лікарні, але хоча б викликати швидку медичну допомогу, вчинити будь які інші дії, які могли зберегти життя потерпілого. Окрім цього, вказує що згідно висновку експерта № 23 від 13.07.2017 року смерть потерпілого могла настати приблизно через 30-60 хвилин після завдання тілесних ушкоджень, зазначивши, що на протязі цього часу організм ОСОБА_12 функціонував. З місця пригоди до Яремчанської центральної клінічної лікарні відстань 10 км, дотримуючись всіх правил дорожнього руху орієнтовний час прибуття до лікарні становить 15-17 хв., тобто у обвинуваченого була реальна можливість доставити потерпілого до лікарні ще за життя. Просить вирок Яремчанського міського суду від 01.12.2017 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст. 286 ч.2, ст. 135 ч.1 КК України, та призначено йому покарання:

- за ст. 286 ч.2 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки;

- за ст. 135 ч.1 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України ОСОБА_8 остаточно визначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання, призначено 6 (шість) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 вказано рахувати з 18.06.2017 року з часу його фактичного затримання. Відповідно до ст. 72 ч.5 КК України зараховано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 18.06.2017 року до дня набрання вироком законної сили у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави із зарахуванням на рахунок № 0002, отримувач: УК у місті Івано Франківську Івано Франківської області, банк отримувача: ГУДКСУ в Івано Франківській області, МФО: 836014, код ЄДРОУ : 37952250, код класифікації доходів: 24060300 «Інші надходження» 2768, 36 грн. процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз № 4.2-420/17 від 13.07.2017 року, № 4.2-447/17 від 06.07.2017 року, № 4.2-488/17 від 24.07.2017 року.

Цивільний позов ОСОБА_16 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_16 26334,1 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_17 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_17 150000 (сто п`ятдесят тисяч ) гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 18.06.2017 року близько 18 години 20 хвилин, у світлу пору доби, перебуваючи під впливом наркотичних речовин, що значно знижує реакцію і унеможливлює здатність належним чином реагувати на зміну дорожньої обстановки, керуючи технічно справним автомобілем марки «AUDI» моделі «А4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись зі швидкістю не менше 80 км/год. ділянкою автодороги Н -09 сполученням Мукачеве Львів у напрямку м. Львів із заокругленням у ліву сторону, що по вул. Грушевського у с. Микуличин Яремчанської міської ради Івано Франківської області, у порушення вимог пунктів 1.2, 2.3, 2.9, 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, перевищив максимально швидкість у населеному пункті, проявив неуважність , не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, унаслідок чого допустив занос свого автомобіля та виїхав на смугу зустрічного руху і ліве узбіччя, де вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув.

В той же день ОСОБА_8 близько 19 год. 00 хв., діючи умисно, здійснивши наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_12 , поставивши потерпілого у небезпечний для життя стан, перебуваючи під впливом наркотичних речовин, рухаючись автомобілем марки «AUDI» моделі «А4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якому знаходився ОСОБА_12 , в напрямку Яремчанської центральної міської лікарні Івано Франківської області, маючи реальну можливість надати допомогу ОСОБА_12 , який перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, таку допомогу потерпілому не надав, поблизу будинку №6 по вул. Довбуша в м. Яремче розвернув автомобіль в протилежному напрямку та відвіз ОСОБА_12 в смт. Делятин Надвірнянського району Івано Франківської області, де залишив останнього в кущових насадженнях на березі річки Прут, що знаходиться поблизу будинку № 76 по вул. 16 Липня після чого покинув місце події.

Під час апеляційного розгляду:

Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали заявлені клопотання про дослідження під час апеляційного розгляду наступних доказів:

- допит обвинуваченого ОСОБА_8 ;

- показання свідка ОСОБА_13 шляхом дослідження технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове засідання в суді першої інстанції 20.09.2017 року (відтворенням аудіозапису);

- показання свідка ОСОБА_14 шляхом дослідження технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове засідання в суді першої інстанції 20.09.2017 року (відтворенням аудіозапису);

- протоколи слідчих експериментів від 13.07.2017 року із свідком ОСОБА_14 (Т.2 а.с. 91-94) від 13.07.2017 року із свідком ОСОБА_13 ( Т.2 а.с. 95-97) від 13.07.2017 року із свідком ОСОБА_15 (Т.2 а.с. 98-100) та переглянути відеозаписи вказаних слідчих дій.

- письмові докази, що долучені захистом в порядку ст. 315 КПК України, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема протокол парафіяльних зборів прихожан церкви «Святого Михаїла» від 02.08.2017 року та клопотання до судових органів цих зборів від 02.08.2017 року про призначення ОСОБА_8 не суворого покарання та поручення за його дієве перевиховання і належну поведінку.

Колегія суддів порадившись на місці ухвалила задовольнити клопотання захисника ОСОБА_9 щодо допиту обвинуваченого ОСОБА_8 , в решті заявлених клопотань відмовила так як вони є безпідставними, надуманими, спрямованими на затягування розгляду кримінального провадження, оскільки дані обставини були у повному обсязі та без порушень вимог КПК України досліджені судом першої інстанції.

Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали подану апеляційну скаргу з доповненням просили її задовольнити;

- прокурор, заперечив з приводу поданої апеляційної скарги з доповненням захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

- представник потерпілого ОСОБА_10 заперечив з приводу поданої апеляційної скарги з доповненням захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненням, колегія суддів вважає, що вирок суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і його висновок про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 286 ч.2, ст. 135 ч.1 КК України підтверджується наведеними у вироку доказами, що ґрунтуються на всебічному, повному і безпосередньому дослідженні всіх обставин вчинених злочинів, яким дана належна правова оцінка.

Посилання захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі з приводу того, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, а саме відповідно до протоколу обшуку та фото таблиць до нього від 19.06.2017 року в обвинуваченого було вилучено автомобіль «Ауді А-4», який по даному кримінальному провадженні є речовим доказом. Згідно матеріалів досудового розслідування ОСОБА_8 керуючи вказаним автомобілем, скоїв наїзд на потерпілого ОСОБА_12 , однак суд, не дослідивши ці обставини, які мають істотне значення для ухвалення законного, об`єктивного і повного судового рішення, долю автомашини як речового доказу залишив без уваги та вирішення.

Колегія суддів вважає, що дані посилання захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 є безпідставними та необґрунтованими, оскільки як вбачається з вироку та матеріалів кримінального провадження питання законності набуття права користування ОСОБА_8 автомобіля марки «Ауді А-4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не являлось предметом судового розгляду.

На даний автомобіль марки «Ауді А-4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ухвалою від 19.06.2017 року (Т. 2 а.с. 69-70) було накладено арешт, однак у зв`язку з тим, що на день ухвалення вироку позовні вимоги ОСОБА_16 та ОСОБА_18 у сумі 26334,1 грн. матеріальної шкоди та 300000 грн. моральної шкоди були не відшкодовані, суд першої інстанції підставно не скасував арешт на даний автомобіль.

Дана обставина наведена захисником ОСОБА_9 не є підставою для скасування вироку, оскільки питання про скасування арешту накладеного на даний автомобіль може бути вирішено відповідно до ст. 174, ст. 539 КПК України під час виконання вироку.

Щодо доводів наведених захисником ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу того, що в діях його підзахисного відсутній склад злочину передбаченого ст. 135 ч.1 КК України так , як після дорожньо - транспортної пригоди ОСОБА_8 зупинив машину, підбіг до потерпілого ОСОБА_19 взяв його на руки, відніс до автомобіля, де передав ОСОБА_13 та наказав йому робити штучне дихання, а сам поїхав до Яремчанської міської лікарні для передачі дитини лікарям. Тільки перед воротами лікарні після слів ОСОБА_13 , що потерпілий помер ОСОБА_8 зупинив машину оглянув ОСОБА_19 та переконався у його смерті, що виключає наявність в його діях складу злочину, передбаченого ст. 135 ч.1 КК України.

Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті » відповідно до якого порушення особою правил безпеки дорожнього руху чи експлуатації транспорту, водіння або експлуатації машин і наступне залишення потерпілого від такого злочину без допомоги, слід кваліфікувати за сукупністю злочинів, передбачених відповідними частинами ст. 286 та ст. 135 КК України.

Стаття 3 Конституції України, передбачає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека є найвищими соціальними цінностями.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції беручи до уваги показання потерпілого ОСОБА_16 , цивільного позивача ОСОБА_17 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , експерта ОСОБА_29 , обґрунтовано прийняв їх як докази винуватості обвинуваченого і після безпосереднього дослідження всіх матеріалів кримінального провадження, давши їм належну оцінку, прийшов до правильного висновку, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ст. 286 ч.2 та ст. 135 ч.1 КК України.

Суд першої інстанції на підставі показів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження, законно та обґрунтовано визнав винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ст. 135 ч.1 КК України, оскільки даний злочин вважається закінченим з моменту ухилення від надання допомоги особі, що перебуває в небезпечному для життя стані, незалежно від того, наскільки ефективною могла бути така допомога, та незалежно від настання небезпечних наслідків у виді смерті чи інших тяжких наслідків.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з пункту 3 висновку експерта № 23 від 13.07.2017 року (Т.2 а.с. 128-132) в якому вказано : «Враховуючи характер виявленої черепно мозкової травми, характер та локалізацію травматичного розриву грудного відділу хребта з повним розривом спинного мозку та його оболонок, слід вважати, що смерть ОСОБА_12 настала безпосередньо після отримання вищезазначених травм голови та грудного відділу хребта, тобто на протязі короткого проміжку часу».

Проте, під час допиту в судовому засіданні експерт ОСОБА_30 в суді першої інстанції як вбачається з вироку, роз`яснив даний висновок, та зазначив, що смерть потерпілого могла настати приблизно через 30-60 хв. після події, так як на протязі цього часу організм ОСОБА_12 функціонував.

А тому, враховуючи вище наведенні обставини, колегія суддів, вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 здійснивши наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_12 , мав реальну можливість надати допомогу потерпілому, який перебував у небезпечному для житті стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, однак таку допомогу потерпілому не надав.

Щодо доводів наведених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу того, що судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог КПК України, так як вирок ухвалено на підставі незаконних і недопустимих доказів, а саме показань свідка ОСОБА_13 , протоколів слідчих експериментів від 13.07.2017 року зі свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Так, як встановлено судом першої інстанції 18.06.2017 року протиправні дії, а саме злочини передбачені ст. 286 ч.2, ст. 135 ч.1 КК України, вчинені водієм ОСОБА_8 , оскільки ОСОБА_13 особисто не керував автомобілем «Audi» модель «А4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не порушував правил безпеки дорожнього руху як особа, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_12 він не вчиняв, та своїми діями потерпілого в небезпечний для життя стан не ставив.

Тобто, ОСОБА_13 був очевидцем вчинення злочинів ОСОБА_8 , а тому в судовому засіданні він допитаний в якості свідка і його показання є допустимим доказом, окрім цього його притягнуто до кримінальної відповідальності за ст. 396 ч.1 КК України за обвинувальним актом у іншому кримінальному провадженні.

Щодо відеозаписів до протоколів слідчих експериментів від 13.07.2017 року зі свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , які на думку апелянта не відображають де і ким вони підписані, то такі порушення не відносяться до істотних порушень прав і свобод людини, які унеможливлюють використання таких доказів.

Окрім цього, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції були допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , дослідженні протоколи проведення слідчих експериментів від 13.07.2017 року із свідком ОСОБА_14 (Т.2 а.с. 91-94), свідком ОСОБА_13 (Т.2 а.с. 95-97) та свідком ОСОБА_15 (Т.2 а.с. 98-100) переглянуті відеозаписи даних слідчих дій, а тому на думку колегії суддів посилання апелянта є необґрунтованими, оскільки судом відповідно до вимог ст. 85,86 КПК України було підставно визнано дані докази належними та допустимими, їх доказове значення обґрунтоване у вироку, досліджено в судовому засіданні, і будь-яких сумнівів щодо їх належності при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Посилання захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу того, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставно не визнав відповідно до ст. 66 КК України пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставним.

Так, як призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд правильно та правомірно не застосував до нього ст. 66 КК України, а саме не визнав пом`якшуючу покарання обставину його щире каяття, оскільки ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочину передбаченого ст. 135 ч.1 КК України не визнав, не надав критичної оцінки своїй поведінці, направленій на приховання слідів скоєного злочину.

Твердження апелянта про те, що у вироку від 01.12.2017 року Яремчанський міський суд допустив невідповідність призначеного ним покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необґрунтованим та не відповідає дійсності.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 2, роз`яснив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання дотримався.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та невеликої тяжкості злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий (Т.2 а.с. 161), на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває (Т.2 а.с. 163-164), проходить службу у Збройних силах України за контрактом (Т. 2 а.с. 180-181,191-192), посередньо характеризується за місцем проходження служби (Т.2 а.с. 166), неодноразово заохочувався за місцем проходження служби ( Т.2 а.с. 199-200) позитивно характеризується за місцем проживання (Т.2 а.с. 167,183) не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має.

При цьому, як вбачається з вироку судом першої інстанції визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 в силу ст. 66 КК України, часткове відшкодування заподіяних матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_16 .

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Також, судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 було враховано думку потерпілого ОСОБА_16 , який наполягав на призначенні обвинуваченому справедливого покарання та думку цивільної позивачки ОСОБА_17 , яка наполягала на призначенні обвинуваченому самого суворого покарання.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України.

Окрім цього, колегією суддів не встановлено підстав, передбачених ст. 409 КПК України для зміни вироку суду першої інстанції, так як суд призначив покарання, яке відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, в межах санкції ст. 286 ч.2, ст. 135 ч.1 КК України, як і не встановлено обставин для застосування ст. 69 КК України та пом`якшення призначеного покарання.

Щодо доводів наведених захисником ОСОБА_9 в апеляційній скарзі з приводу того, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, зарахувавши ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 18.06.2017 року до дня набрання вироком законної сили за правилами, передбаченими ст. 72 КК України один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, на думку колегії суддів є безпідставними.

Так, згідно з ст. 72 ч.5 (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, який набув чинності 24 грудня 2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення, крім іншого, включається строк тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінальної справи.

Однак, 21.06.2017 року набрав чинності Закону України № 2046- VIII від 18.05.2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», відповідно до якого, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Окрім цього, питання з приводу зарахування строку попереднього ув`язнення в строк призначеного покарання у виді позбавлення волі може бути вирішено відповідно до вимог ст. 537 КПК України в порядку виконання вироку.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу з доповненням захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок Яремчанського міського суду Івано Франківської області від 01 грудня 2017 року без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407,418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу з доповненням захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити - без задоволення, а вирок Яремчанського міського суду Івано Франківської області від 01 грудня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 286 ч.2, ст. 135 ч.1 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом:

Суддя ОСОБА_3