Справа № 333/5045/16-к
Номер провадження 1-кп/333/103/17
У Х В А Л А
м. Запоріжжя 23 серпня 2017 р.

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючий суддя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , представників потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000211, внесеному в ЕРДР 2 серпня 2016 р., про обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, керуючись ст. 314-316, 376 ч.2 КПК України, -

В с т а н о в и в:
В судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_8 заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.
Клопотання мотивовано тим, що обвинувальний акт в кримінальному проваджені не відповідає вимогам ст. 291 ч.2 КПК України, зокрема, в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення та міститься лише виклад фактичних обставин кримінального правопорушення; обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 сформульовані однаково, що унеможливлює визначити роль кожного з них в інкримінованому злочині; обвинувачення, висунуте ОСОБА_9 та ОСОБА_10 містить в собі суперечності, які неможливо усунути в попередньому судовому засіданні; обвинувачення не містить як фактичні обставини кримінального правопорушення, так і формулювання обвинувачення в частині мотивів вчинення ОСОБА_9 злочину та його наслідків; у якості речового доказу по кримінальному провадженню визнано травматичний пістолет ПМ, належний ОСОБА_9 , однак в обвинувальному акт не вказано, яким чином цей пістолет використовувався, кому він належить, хто його використовував, яке це має значення для кваліфікації злочину; в обвинувальному акту не зазначено, чому саме такий спосіб вимагання, як визнання вини потерпілим ОСОБА_5 за злочин, який він нібито взагалі не вчиняв, був обраний обвинуваченими; обвинувальний акт не містить інформації щодо того, в чому полягали погрози застосування насильства над ОСОБА_4 , погрози якого ступеню тяжкості висловлювались ОСОБА_9 та чому взагалі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано потерпілими; сторона обвинувачення не коректно відобразила в обвинувальному акті пом`якшуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, не зазначено такі обставини: вчинення злочину особою, раніше не судимою, наявність у підозрюваного позитивної характеристики з місця роботи та проживання, відсутність тяжких наслідків, завданих злочином.
Вважаючи вказані недоліки такими, що не можуть бути виправлені на наступних стадіях провадження, захисник просить суд повернути обвинувальний акт прокурору відповідно до ст. 314 ч. 4 п. 3 КПК України.
Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 314 ч.4 п. 3 КПК України упідготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Згідно зі ст. 291 ч. 2 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9)дату та місце його складення та затвердження.

Суд вважає, що обвинувальний акт у даному кримінальному проваджені відповідає зазначеним вимогам процесуального законодавства. Вказаний висновок суду ґрунтується наступним.

Аналіз п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України, на порушення якого звертає увагу захисник, свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1) фактичних обставин кримінального правопорушення;

2) правової кваліфікації;

3)формулювання обвинувачення.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 р.).

При цьому Європейський суд з прав людини звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Аналізом обвинувального акту, що надійшов до суду, встановлено, що він відповідає вимогам ст. 291 ч. 2 п. 5 КПК України щодо його вмісту. В обвинувальному акті зазначено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, щодо кожного з обвинувачених, із зазначенням обставин, які відповідно до ст. 91 ч.1 КПК України підлягають доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, викладено чітко і конкретно.

В обвинувальному акті зазначена правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність: ч.2 ст. 189 КК України, а також формулювання обвинувачення: вимога передачі чужого майна із застосуванням погроз насильства над потерпілим та його близьким родичем, та погроз розголошення відомостей, які потерпілі бажають зберегти в таємниці (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що обвинувальний акт у даному кримінальному проваджені відповідає вимогам п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України, його зміст носить конкретний характер щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, його правової кваліфікації та формулювання обвинувачення.

Вказаний висновок суду кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 24 листопада 2016 р. у справі 5-328кс16, згідно якій під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Ствердження захисника про те, що обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 сформульовані однаково, що унеможливлює визначити роль кожного з них в інкримінованому злочині; обвинувачення, висунуте ОСОБА_9 та ОСОБА_10 містить в собі суперечності, які неможливо усунути в попередньому судовому засіданні; обвинувачення не містить як фактичні обставини кримінального правопорушення, так і формулювання обвинувачення в частині мотивів вчинення ОСОБА_9 злочину та його наслідків; що в обвинувальному акту не зазначено, чому саме такий спосіб вимагання, як визнання вини потерпілим ОСОБА_5 за злочин, який він нібито взагалі не вчиняв, був обраний обвинуваченими; обвинувальний акт не містить інформації щодо того, в чому полягали погрози застосування насильства над ОСОБА_4 , погрози якого ступеню тяжкості висловлювались ОСОБА_9 та чому взагалі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано потерпілими; судом не приймаються до уваги з таких підстав.
Фактичні обставини кримінального правопорушення в обвинувальному акті викладено таким чином, як їх бачить слідчий та прокурор, що відповідає положенню п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України; формулювання обвинувачення зазначено у відповідності із диспозицією ч. 2 ст. 189 КК України; наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 р., на яке міститься посилання у клопотанні захисника, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.
Відсутність в обвинувальному акті зазначення, яким чином пістолет, визнаний речовим доказом, використовувався, кому він належить, хто його використовував, яке це має значення для кваліфікації злочину; не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкоджає призначенню кримінального провадження до судового розгляду.
Ствердження захисника про те, що сторона обвинувачення не коректно відобразила в обвинувальному акті пом`якшуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, не зазначено такі обставини: вчинення злочину особою, раніше не судимою, наявність у підозрюваного позитивної характеристики з місця роботи та проживання, відсутність тяжких наслідків, завданих злочином; не приймаються до уваги з таких підстав.
Частиною 1 ст. 66 КК України передбачено перелік обставин, які пом`якшують покарання. Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно зі ст. 291 ч. 2 п. 6 КПК України обвинувальний акт має містити обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.

Вказана вимога органом досудового розслідування виконана: в обвинувальному акті зазначено, що обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, не виявлено.

Врахування при призначені покарання обставин, які не зазначені в ч. 1 ст. 66 КК України, у якості обставин, які пом`якшують покарання, згідно положенням ч. 2 ст. 66 КК України, є правом суду, а не обов`язком органу досудового розслідування.

З наведених підстав суд відмовляє у задоволені клопотання захисника ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту прокурору.
Керуючись ст. 314, 350 КПК України, суд
У х в а л и в :
У задоволені клопотання захисника ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає, заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1