Дата документу 18.10.2017
Справа № 334/5378/17
Провадження № 1-кп/334/597/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Череповець РФ, громадянина України, одруженого, освіта вища, працює ТОВ «Марка» на посаді директора, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України,
ВСТАНОВИВ:

11.06.2017 року, приблизно о 13 годин 05 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Нісан Сентра» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїзній частині вул. Лобановського, з боку пр. Соборного в напрямку вул. Незалежної України в м. Запоріжжя, в районі будинку №8 зупинив керований ним транспортний засіб та почав здійснювати рух заднім ходом у зворотному напрямку.

В цей же час пішохід ОСОБА_6 здійснював перетин проїзної частини вул. Лобановського, зліва - направо за ходом руху автомобілю «Нісан» заднім ходом, позаду нього.

Водій ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, де зазначено, «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» не переконався в безпеці своїх дії та діючи в порушення вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України, де вказано: «під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб» здійснюючи рух заднім ходом за допомогою до сторонніх осіб не звернувся, в результаті чого допустив наїзд задньою частиною кузова керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_6 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичної експертизи №1749м/д від 10.08.2017 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: забій головного мозку з крововиливом під оболонки головного мозку у задній черепній ямки і з раною у тім`яній ділянці (за наданими медичними документами) кваліфікуються як тілесні ушкодження СЕРЕДНЬОЇ тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; саден кінцівок (за наданими даними без зазначення будь-яких характеристик) самі по собі кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження;

Порушення водієм ОСОБА_4 , згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи №9-396 від 13.07.2017 року, вимог п.п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину в скоєному кримінальному правопорушенні, яке йому інкримінують, визнав у повному обсязі, суду пояснив, що дійсно здійснюючи рух заднім ходом здійснив наїзд на потерпілого. Він одразу викликав швидку допомогу та працівників поліції, надавав матеріальну допомогу потерпілому, відшкодував йому моральну шкоду, та щиросердечно розкаявся.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив суду про обставини вчинення кримінального правопорушення, та пояснив, що ОСОБА_4 відшкодував у повному обсязі матеріальну та моральну шкоду.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вина ОСОБА_4 , крім визнання ним своєї провини у скоєні вказаного кримінального правопорушення, підтверджується наступними письмовими доказами, наданими прокурором у судовому засіданні, а саме:

висновком судово-медичної експертизи №1749м/д від 10.08.2017 року, в якому зазначено, що ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: забій головного мозку з крововиливом під оболонки головного мозку у задній черепній ямки і з раною у тім`яній ділянці (за наданими медичними документами) кваліфікуються як тілесні ушкодження СЕРЕДНЬОЇ тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; саден кінцівок (за наданими даними без зазначення будь-яких характеристик) самі по собі кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження;

- висновком судової інженерно-транспортної експертизи №9-396 від 13.07.2017 року в якому зазначено, що порушення водієм ОСОБА_4 , вимог п.п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст.. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, відношення самого обвинуваченого до вчиненого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, скоєний ОСОБА_4 , злочин за ч. 1 ст. 286 КК України відносяться до злочину невеликої тяжкості.

ОСОБА_4 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має постійне місце проживання, офіційно працює на ТОВ «Марка» на посаді директора, має на утриманні батьків, які досягли 70-річного віку, на диспансерному обліку в спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває, свою вину в вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, в скоєному щиросердно розкаявся, відшкодував матеріальну та моральну шкоду.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття, відшкодування матеріальної шкоди.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу ОСОБА_4 , його відношення до скоєного, думки потерпілого, поведінки після скоєння злочину, суд вважає, що доцільно призначити обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки він раніше до адміністративної відповідальності та кримінальної відповідальності за порушення ПДР України не притягувався.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про звільнення його від відбування покарання відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має батьків, які досягли 70-річного віку.
Відповідно до вимог п. «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07.09.2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання особи, які засуджені за умисні злочини, що не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 , вчинив злочин невеликої тяжкості до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році», має батька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та матір ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто обоє батьків, вже досягли 70-річного віку, та в них немає інших працездатних дітей, обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ч.4 ст.86 КК України, та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 , підлягає звільненню від відбування призначеного судом покарання на підставі п. «е» ст..1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Цивільний позов по справі не заявлено.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст..368-371, 373-376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (один) рік обмеження волі без позбавлення права керування транспортним засобом.

На підставі п. «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання призначеного за ч.1 ст.286 КК України у вигляді 1 (один) рік обмеження волі без позбавлення права керування транспортним засобом.
Речові докази: автомобіль «Нісан Сентра» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 та переданий йому на відповідальне зберігання - залишити за належністю.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти діб з дня його проголошення через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1