н/п 1-в/640/356/17
УХВАЛА
іменем України

04.12.2017 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
участю захисника адвоката ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Харкова подання дільничного лікаря - психіатра Комунального закладу здоров`я «Харківський міський психоневрологічний диспансер № 3» ОСОБА_5 про продовження строку застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2017 р. дільничний лікар- психіатр КЗОЗ «ХМПНД № 3» ОСОБА_5 звернулась до суду з поданням щодо продовження строку застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у відношенні ОСОБА_6 терміном на 6 місяців.
В поданні зазначається, що ОСОБА_6 психічно хворий з 2003 року: мали місце девіації в поведінці вчинення безглуздих вчинків, причину яких пояснити надалі не міг. Вперше бригадою ШМП був госпіталізований в ХОКПЛ №3, де проходив лікування з 02.03.2003 по 02.04.2003 року з діагнозом: гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Після виписки зі стаціонару ХОКПЛ №3 до психіатрів більш не звертався, лікування не приймав. 01.04.2014 року скоїв правопорушення передбачене ст. 259 ч.1 КК України, а саме з вуличного таксофону зателефонував оператору служби «101» та повідомив, на вокзалі «Харків-Пасажирський» може статись вибух, бо йому повідомив про це невідомий, внаслідок чого 02.04.2014 року був затриманий співробітниками міліції, було порушено кримінальну справу і застосовано запобіжний захід у вигляді взяття під варту. В ході слідства знаходився в СІЗО м. Харкова, і 28.04.2014 року пройшов АСПЕК в ХОКПЛ №3, але експертні питання вирішені не були. Надалі пройшов стаціонарну СПЕК в Дніпропетровській обласній психіатричній лікарні, за висновком експертів від 10.07.2014 року визнаний таким, що страждає психічним розладом у формі параноїчної шизофренії і не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Постановою Ленінського районного суду луганської області від 24.07.2014 року до пацієнта застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим режимом спостереження. 15.09.2014 року ОСОБА_6 поступив до стаціонарного психіатричного відділення з посиленим режимом спостереження Полтавської ОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева. 12.05.2015 року оглянутий комісією психіатрів, та складено висновок: за психічним станом пацієнт не представляє особливої соціальної небезпеки, та потребує зміни примусових заходів медичного характеру на примусове лікування у відділенні зі звичайним режимом спостереження. 12.06.2015 року ОСОБА_6 був виписаний з Полтавської ОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева. Для подальшого застосування примусових заходів медичного характеру зі звичайним режимом спостереження госпіталізований до СОПЛ (згідно району проживання). Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 18.11.2015 року продовжено застосування примусових заходів медичного характеру у відділенні зі звичайним режимом спостереження. Пацієнт перебував на примусовому лікуванні у відділенні №4 СОПЛ з 12.06.2015 по 25.052016 року з діагнозом: шизофренія параноїчна форма, епізодичний тип перебігу з нарастаючим дефектом F 20.01. В подальшому 21.01.2016 року пройшов огляд МСЕК, визнаний інвалідом 2 групи, терміном до 01.02.2017 року. В ході проведеного лікування стан пацієнта покращився, редукувалася психотична симтоматика, покращився фон настрою. 27.04.2016 року оглянутий комісією з огляду осіб, які перебувають на примусовому лікуванні, де було зроблено висновок: за психічним станом пацієнта змінити примусові заходи медичного характеру зі звичайним режимом спостереження в умовах стаціонару на амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 05.05.2016 року на підставі заяви лікаря-психіатра

Сватівської ОПЛ про зміну застосування примусових заходів медичного характеру вимоги лікаря було задоволено і було прийнято рішення змінити пацієнтові ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним режимом спостереження на застосування примусової амбулаторної психіатричної допомоги за місцем проживання. На теперішній час, ОСОБА_6 проживає у АДРЕСА_1 , та має статус тимчасово переміщеної особи на підставі довідки від 26.05.2016 року №, відповідно до цього застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги провадиться у КЗОЗ «ХМПНД №3», за місцем фактичного проживання. Ухвалами Київського районного суду м. Харкова від 01.12.2016 року та від 05.05.2017 року, на підставі заяви дільничного лікаря-психіатра КЗОЗ «ХМПНД №3» у відношенні до ОСОБА_6 було продовження строку застосування АППД терміном по 6 місяців відповідно. З 03.01.2017 року по 01.02.2017 року знаходився на стаціонарному лікуванні в 4 п/в ХОКПЛ №3 у зв`язку з загостренням хвороби, що виявилося у прояві періодичного безсоння, тривоги, а також для періодичного огляду МСЕК. За висновком МСЕК термін інвалідності продовжено до 01.02.2018 року 2 група. Пацієнт щомісяця відвідує амбулаторні прийому в ХМПНД №3, виконує рекомендації лікаря-психіатра. 26.10.2017 року ОСОБА_6 знов представлений на огляд комісії лікарів психіатрів КЗОЗ «ХМПНД №3» для вирішення питання щодо скасування чи продовження строку застосування АППД. Психічний статус на момент огляду: доступний вербальному контакту. На запитання відповідає по суті, простими фразами, мовна продукція без патологічних включень і голосових модуляцій, зовні охайний, дистанцію утримує, орієнтований в місці, часу і власної особистості правильно, свідомість не порушено, в бесіді з куратором безініціативний, гіпомімічний. Про раннє виниклі хворобливі переживання розповідає неохоче. Фон настрою знівельовано, зазначає зниження рухової активності. На момент огляду ознак продуктивної психотичної симптоматики не виявляє. Критика до стану свого здоров`я формальна. Висловлює плани на майбутнє: хоче працевлаштуватися, щоб допомагати своїй сім`ї. Регулярно отримує підтримуюче лікування. Діагноз: шизофренія, параноїчна форма, епізодичний тип перебігу з наростаючим дефектом F 20.00. Тому, враховуючи вище наведене, нестійкий характер ремісії, відсутність критики до свого стану здоров`я, лікар-психіатр звернулась до суду з вказаним поданням.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , захисник-адвокат ОСОБА_4 підтримали подання в повному обсязі, просили його задовольнити.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши думки прокурора, захисника-адвоката, вважає, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 514 КПК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування.

Відповідно до ч. 3 ст. 514 КПК України, розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за поданням представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому статтею 95 Кримінального кодексу України та статтею 512 цього Кодексу порядку. До подання додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Згідно до ч. 1 ст. 95 КК України,продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Згідно висновку ЛКК КЗОЗ „ХМПНД № 3 № 42 від 26.10.2017 р., в психічному стані доступний вербальному контакту. Свідомість не порушена. На запитання відповідає по суті, простими фразами, мовна продукція без патологічних включень і голосових модуляцій, орієнтований в місці, часу і власної особистості правильно, зовні охайний, дистанцію утримує. Активна увага у бесіді привертається. Про раннє виниклі хворобливі переживання розповідає неохоче. Фон настрою знівельовано, емоційно одноманітний. В бесіді з куратором безініціативний, гіпомімічний, зазначає зниження рухової активності. На момент огляду ознак продуктивної психотичної симптоматики не виявляє. Критика до стану свого здоров`я формальна. Висловлює плани на майбутнє: бажає працевлаштуватися, щоб допомагати своїй сім`ї. Регулярно отримує підтримуюче лікування. ЛКК КЗОЗ „ХМПНД № 3 вважає необхідним продовжити строк надання заходів медичного характеру у вигляді амбулаторного примусового психіатричного лікування.

З огляду на викладене, суд вважає можливим задовольнити подання та продовжити строк застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги стосовно ОСОБА_6 терміном на 6 місяців.

Керуючись ст.ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст.ст. 12, 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд-

УХВАЛИВ:

Продовжити строк застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , терміном на 6 (шість) місяців.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області в 7-денний строк з моменту його проголошення, через Київський районний суд м.Харкова.

Суддя ОСОБА_8