Єдиний унікальний номер 243/1118/17
Номер провадження 11-кп/775/95/2018

21 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
судді доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті розглянувши апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Слов`янської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на вирок Слов`янського міськрайоного суду Донецької області від 25 липня 2017 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1
визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі положень статей 75 та 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового злочину, і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
за участі прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
в с т а н о в и л а :
Вироком Слов`янського міськрайоного суду Донецької області від 25 липня 2017 року, ОСОБА_6 визнано винним у тому, що 21 жовтня 2016 року приблизно о 11 годині 40 хвилин він, керуючи технічно справним, належним йому автомобілем марки «ВАЗ 2105» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Сучасної, зі сторони вул. Свободи у напрямку вул. Донської, м. Слов`янська. В районі буд. № 18, що розташована по вул. Сучасній, м. Слов`янська, всупереч вимог, п. 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, згідно з якими, відповідно до п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Діючи необережно - проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення не забезпечив безпечний рух, не врахував дорожню обстановку, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не вжив заходів до зменшення швидкості або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, скоїв наїзд передньою, центральною частиною кузову керованого ним автомобіля на велосипед марки «Україна» під керуванням ОСОБА_8 , який перетинав проїзну частину вул. Сучасна, м. Слов`янська, з право на ліво по ходу руху автомобіля ОСОБА_6 ..

Внаслідок дорожньо-транспортної події водію велосипеда «Україна», ОСОБА_8 заподіяно відкритий перелом обох кісток лівої гомілки, закрита черепно - мозкова травма, забій головного мозку середньої тяжкості, підшкірна гематома правої тім`яної області, забійна рана потиличної області, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

В принесеній на вирок суду першої інстанції апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, посилаючись на не відповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного, просить вирок у відношенні ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на три роки із позбавлення права керувати транспортними засобами протягом 2 років. На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк у 2 роки. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що в результаті дій обвинуваченого потерпілому ОСОБА_8 було заподіяно вкрай тяжкі тілесні ушкодження, які позбавляють його можливості відновити втрачене внаслідок ДТП здоров`я.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_7 , який підтримав доводи поданої апеляційної скарги та просив про її задоволення, обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вина ОСОБА_6 доведена сукупністю фактичних обставин, встановлених на досудовому слідстві та досліджені під час судового розгляду, та підтверджені сукупністю об`єктивних доказів, визнавалась обвинуваченим на досудовому слідстві, у судовому засіданні, а також не оскаржується в апеляційній скарзі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковані вірно.

Згідно вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Тому вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку в цій частині не переглядається.

Колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 , призначене у відповідності до вимог ст. 65 КК України та в межах санкції інкримінованої статті. На думку колегії суддів судом першої інстанції належним чином враховано обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, а призначене покарання є обґрунтованим з огляду на вимоги ст. 50 КК України.

На обґрунтування свої вимог, що до застосування такого виду покарання, як позбавлення права керування транспортним засобом на певний період, прокурор посилається на те, що внаслідок дій обвинуваченого потерпілому було завдано вкрай тяжких наслідків. На думку колегії суддів таке посилання не ґрунтується на вимогах закону з огляду на наступне. Приписами пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року визначено, що відповідальність, зокрема за статтею 286 КК України настає лише за умови, що винна особа внаслідок порушення певних правил спричинила з необережності потерпілому середньої тяжкості чи тяжке тілесне ушкодження або його загибель. Тобто визначено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, спричинення яких утворює склад злочину передбаченого відповідними чистинами ст. 286 КК України. Така кваліфікуюча ознака, як вкрай тяжкі наслідки, у диспозиції ч. 2 ст. 286 КК України відсутня, а тому доводи прокурора, про неналежне врахування судом першої інстанції наслідків вчиненого кримінального правопорушення є безпідставними.

Крім того, колегія суддів не полишає без уваги ту обставину, що у судовому засіданні суду першої інстанції було допитано експерта ОСОБА_9 , який підтримав свій висновок, суду пояснив, що з наданих на дослідження матеріалів він дійшов висновку, що ДТП сталася з вини обох водіїв. Дії обох водіїв солідарно не відповідали ПДР.

Колегія суддів також враховує думку потерпілого ОСОБА_8 , який у судовому засіданні суду першої інстанції не наполягав на призначенні суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

Колегія суддів дослідивши матеріали кримінального провадження, приймаючи до уваги фактичні обставини справи у їх сукупності, вважає за можливе не застосовувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 додаткову міру кримінального покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції вмотивованим та обґрунтованим, порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність, як підстав для його скасування, не вбачає.

Керуючись ст. 405, 407,419, КПК України колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 на вирок Слов`янського міськрайоного суду Донецької області від 25.07.2017р. відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без задоволення.

Вирок Слов`янського міськрайоного суду Донецької області від 25.07. 2017 року відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду на протязі трьох місяців з дня її проголошення.

Колегія суддів: