ЄУН № 331/2094/18
Провадження № 1-кс/331/1764/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2018 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000539 від 08 вересня 2017 року, за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 353 КК України, про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою відносно підозрюваного:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, громадянина України, освіта повна загальна середня, який є студентом 4 курсу Запорізького національного університету денної форми навчання, офіційно не працевлаштованого, сімейний стан - не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

ВСТАНОВИВ :
Слідчий Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням,погодженим з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 , в якому просить змінити раніше обраний запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, ч. 3. ст. 289, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 353 КК України.
В обґрунтування заявленого клопотання зазначив, що в період часу з червня 2017 року по 17 жовтня 2017 року ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та невстановлені під час досудового розслідування особи, діючи у складі озброєної організованої групи, умисно, повторно, з корисливих мотивів, вчинили ряд розбійних нападів, спрямованих на заволодіння чужим майном на території м. Запоріжжя.
В озброєній організованій групі ОСОБА_8 відвів собі роль керівника, до функцій якого входило: організація її злочинної діяльності, чіткий розподіл ролей між її членами, визначення загальних правил поведінки, конспірації, дисципліни, планування злочинів та ретельна підготовка до їх вчинення, створення матеріальної бази з метою підтримання її життєдіяльності, у т.ч. забезпечення зброєю для вчинення злочинів.

ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та невстановлені в ході досудового розслідування особи, будучи активними учасниками озброєної організованої групи, відповідно до плану і відведеним їм ролям, виконували конкретні дії, спрямовані на досягнення спільної злочинної мети, а також брали безпосередню участь у вчиненні злочинів, обставини яких наведені нижче.

Так, ОСОБА_8 протягом всього часу діяльності озброєної організованої групи, при невстановлених слідством обставинах, заздалегідь придбав гладкоствольну та предмети, які імітували вогнепальну зброю:

- одноствольна мисливська рушниця марки «ИЖ-16» з маркировкою НОМЕР_1 ;

- пістолет «Шмайсер», кал. 9 мм., РА НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ПСШ 790 та п`ять патронів у магазині калібру 9 мм.;

- пістолет «STALKER» - MOD 914 S 0714 002213, made in ATAK arms, cal. 9 mm. P.A.K. та дев`ять патронів до нього калібру 9 мм., які він зберігав в різних місцях свого перебування та передавав іншим учасникам організованої групи ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , для використання при вчиненні злочинів.

Так, 02.07.2017 року ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів, спільно та за попередньою змовою у складі злочинної групи разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , у дворі будинку АДРЕСА_3 із застосуванням погрози фізичного насильства в адресу потерпілого ОСОБА_13 заволоділи його автомобілем ВАЗ 210994, д/н НОМЕР_4 , тим самим вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 289 КК України, яке кваліфікується, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене організованою групою, поєднане з погрозою застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я потерпілого.

Крім того, 16.10.2017 року, ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів, спільно та за попередньою змовою у складі озброєної організованої групи разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , вступили в злочинну змову для нападу на громадян ОСОБА_14 та ОСОБА_15 під час перебування останніх за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_4 , з метою заволодіння належним їм майном.
При цьому, ОСОБА_8 , як організатор організованої групи та ОСОБА_12 і ОСОБА_10 , виконуючи роль виконавців, під виглядом працівників поліції із застосуванням погроз та предмету схожого на пістолет, здійснили обшук у будинку АДРЕСА_4 , та заволоділи майном, яке належить ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а саме 800 доларів США, тим самим вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України, яке кваліфікується як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у приміщення, вчинений організованою групою, самовільно присвоївши владні повноваження, поєднані із вчиненням будь яких суспільно небезпечних діянь, вчинили злочин, передбачений ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 353 КК України.
Крім того, 17 жовтня 2017 року, приблизно о 20 годині 40 хвилин, ОСОБА_8 діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою із ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , в приміщенні будинку АДРЕСА_5 , підійшовши до ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та із застосуванням предмету, зовні схожого на пістолет, який приставив до лівої частини тулубу, проникли до приміщення квартири, після чого, заволоділи майном потерпілого ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: грошовими коштами у сумі 5300 гривен, 400 доларів США, золотими виробами, ключами та техпаспортом на автомобіль марки «Nissan Tida», р/н НОМЕР_5 , завдавши своїми діями потерпілому матеріальну шкоду та зникли з місця вчення кримінального правопорушення, тим самим, ОСОБА_8 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України, яке кваліфікується як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у приміщення, вчинений організованою групою.

Крім того, 17 жовтня 2017 року, приблизно о 21 годині 15 хвилин, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_6 , куди проникли з метою вчинення розбійного нападу, незаконно заволоділи транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Nissan Tida», р/н НОМЕР_5 , в кузові коричневого кольору, вартістю 210000 гривень, який на праві власності належить ОСОБА_18 , та перебуває в користуванні ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тим самим ОСОБА_8 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 289 КК України, яке кваліфікується, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене організованою групою, поєднане з погрозою застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я потерпілого.

Крім того, ОСОБА_8 , у невстановлений період часу, перебуваючи у невстановленому під час досудового розслідування місці, діючи умисно, з метою незаконного придбання бойових припасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, невстановленим шляхом заволодів вибуховим пристроєм - гранатою, яка згідно висновку експерта № 12-85/6-208 від 04.07.2017 являється бойовою ручною наступальною осколковою гранатою РГД-5 промислового виготовлення та містить у собі заряд вибухової речовини бризантної дії тротил вагою 100-115 г. В подальшому ОСОБА_8 , маючи умисел на зберігання бойових припасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, зберігав зазначену гранату до 18 червня 2017 року за місцем свого тимчасового мешкання за адресою: АДРЕСА_7 , яка на правах власності належить ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та яку він орендував на підставі договору оренди від 30.05.2017 року.

В подальшому під час проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_7 вказану бойову ручну наступальну осколкову гранату РГД-5 промислового виготовлення, 18 червня 2017 року було вилучено співробітниками поліції, тим самим ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: зберігання, придбання бойових припасів, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

18.10.2017 р., о 01:20, (фактичний час затримання:17.10.2017 22:25), ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

18.10.2017 р., в ході розслідування кримінального провадження № 0003832 від 17.10.2017, ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

18.10.2017 р., в ході розслідування кримінального провадження № 0003846 від 18.10.2017, ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

20.10.2017 р. слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

13.12.2017 р. слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, ОСОБА_8 , було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17.01.2018 р.

10.01.2018 р,. розглянувши матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003831 від 17.10.2017 року, і встановивши наявність достатніх доказів для підозри у вчинені кримінального правопорушення, відповідно до ст. ст. 42, 276, 277, 278 КПК України, ОСОБА_8 повідомлено про те, що він підозрюється у скоєнні злочину передбаченому ч. 3 ст. 187 КК України.

10.01.2018 р., розглянувши матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004869 від 07.11.2017 р. і, встановивши наявність достатніх доказів для підозри у вчинені кримінального правопорушення, відповідно до ст. ст. 42, 276, 277, 278 КПК України, ОСОБА_8 повідомлено про те, що він підозрюється у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

15.01.2018 р. керівництвом прокуратури Запорізької області, керуючись ст. ст. 110, 294, 295, 296 КПК України, винесено постанову про продовження строку досудового розслідування до шести місяців, тобто до 17.04.2018 р.

16.01.2017 р. слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, ОСОБА_8 , було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 60 діб, тобто до 16.03.2018 р.

17.01.2018 р. матеріали кримінальних проваджень за № 0003831 від 17.10.2017 р, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, № 0003832 від 17.10.2017 р за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, № 0003846 від 18.10.2017 р за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, № 0004869 від 07.11.2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0003831, про що внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

17.01.2018 р., розглянувши матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003831 від 17.10.2017 р. і, встановивши наявність достатніх доказів для підозри у вчинені кримінальних правопорушень, відповідно до ст. ст. 42, 276, 277, 278 КПК України, ОСОБА_8 повідомлено про те, що він підозрюється у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 289 КК України.

22.01.2018 р. слідчим Шевченківського ВП за погодженням з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1, ОСОБА_8 пред`явлено підозру за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 28, ст. 353 КК України.

22.02.2018 р. ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у цьому ж кримінальному провадженні цілодобовий домашній арешт відносно ОСОБА_8 змінено на домашній арешт із забороною залишати місце проживання у нічний час доби.

02.03.2018 р. в ході розслідування кримінального провадження № 0000539 від 08.09.2017 р. ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2018 року по кримінальному провадженню № 0000539, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.09.2017 року, відносно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 в період часу з 21-00 години вечора до 07-00 години ранку наступного дня. На підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, строком на 2 (два) місяці, а саме: з`являтись до слідчого, прокурора, суду за першим викликом та у призначений час; не відлучатись за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні. Встановлено строк дії ухвали до 02 травня 2018 року.

05.03.2018 р. матеріали кримінальних проваджень за № 0003831 від 17.10.2017 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 28, ст. 353 КК України, № 0000539 від 08.09.2017 р.за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0000539, про що внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

12.03.2018 р., в ході розслідування кримінального провадження № 0000283 від 11.08.2017 р., ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.

Таким чином, слідство приходить до висновку, що для забезпечення належної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 , з метою уникнення ризиків передбачених ст. 177 КПК України, необхідно змінити йому запобіжний захід з домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому слідчий звернувся до суду із вказаним клопотанням.

Прокурор в судовому засіданні внесене клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Захисники адвокати: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що зміст клопотання не відповідає вимогам ст. 184 КПК України, відсутні обставини, передбачені ч. 2 ст. 200 КПК України, які надають право прокурору, слідчому за погодженням з прокурором звернутися до слідчого судді з вказаним клопотанням, відсутні ризики, на які посилається прокурор. Обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_20 , є студентом 4 курсу Запорізького національного університету, на його утриманні знаходиться матір ОСОБА_21 , якій встановлений діагноз онкологічного захворювання, має стійкі соціальні зв`язки, не має наміру переховуватись від суду та якимось чином впливати на потерпілих або свідків. Обвинуваченому вже обраний запобіжний у вигляді домашнього арешту по даному кримінальному провадженню, який він не порушував, на підставі викладеного, просять суд у задоволенні клопотання відмовити.

Підозрюваний ОСОБА_8 в судовому засіданні повністю підтримав позицію своїх захисників та просив суд у задоволенні клопотання відмовити.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та надані матеріали, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, дійшов наступного висновку.

Згідно статті 200 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.
Частиною першою статті 184 КПК України, зокрема пунктами 1 та 2 передбачено, що клопотання повинно містити короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа та правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Як вбачається з матеріалів, доданих до клопотання, 22 січня 2018 року ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри про те, що він підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 28, ст. 353 КК України в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003831 від 17.10.2017 року. Разом з тим, 02 березня 2018 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 263 КК України в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000539 від 08.09.2017 року. Постановою прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 від 05.03.2018 року матеріали вказаних кримінальних проваджень об`єднані в одне провадження.
Проте, звертаючись до слідчого судді з вказаним клопотанням, слідчий за погодженням з прокурором, по змісту даного клопотання, кваліфікують дії підозрюваного ОСОБА_8 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 353 КК України.
З наведеного вбачається, що зміст повідомленої ОСОБА_22 підозри та правова кваліфікація дій останнього не збігається зі змістом та правовою кваліфікацію, викладеною в даному клопотанні, що в свою чергу не відповідає загальним засадам кримінального провадження та вимогам ст. 184 КПК України та ставить під сумнів ефективність захисту підозрюваного, на що слідчий суддя звертає увагу.
Разом з тим, в силу ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25. 04. 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою» подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Murrey v. the United Kingdom»). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»).
Клопотання слідчого вмотивоване тим, що досудовим слідством встановлена причетність підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, передбаченихч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, ч. 3. ст. 289, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 353 КК України та наявність ризиків того, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні в тому числі особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки на даний час у кримінальному провадженні здійснюється подальша перевірка щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки на даний час з матеріалів кримінального провадження вбачається певний тиск на свідків по кримінальному провадженню з боку ОСОБА_8 ; вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України).

Як вбачається з доданих до клопотання про застосування запобіжного заходу матеріалів, підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення.
Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 353 КК України, підтверджується зібраними доказами, а саме:

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_17
- протокол пред`явлення особи для впізнання потерпілому ОСОБА_17
- протокол пред`явлення особи для впізнання свідку ОСОБА_23
- протоколом допиту свідка ОСОБА_16

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімком свідку ОСОБА_16

- протоколом затримання особи.

- протокол допиту свідка ОСОБА_24

- протоколом допиту свідка ОСОБА_25
- протоколом огляду автомобіля «Nisan Tiіda» в кузові коричневого кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_5 ».

- протоколом огляду автомобіля «Opel Vectra B» в кузові синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_6 .

- протокол допиту свідка ОСОБА_26

- протоколом огляду місця події, а саме: квартири АДРЕСА_6 .

- протоколом огляду місця події, а саме: будинку АДРЕСА_4 .

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_14 ,
- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_27
- протокол пред`явлення особи для впізнання потерпілому ОСОБА_14
- протоколом обшуку від 18.06.2017 р. за адресою АДРЕСА_7
- протоколом допиту свідка ОСОБА_28
- протоколом допиту свідка ОСОБА_29
- висновком експерта №12-85/6-208 від 04.07.2017 р.

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_30 від 14.08.2017 р.
- протокол пред`явлення особи для впізнання потерпілому ОСОБА_30 , в ході якого останній впізнав підозрюваного ОСОБА_8 від 05.03.2018 р.
- протокол слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_30 , в ході якого останній на місці показав обставини вчиненого відносно нього злочину, вчиненого ОСОБА_8 та іншими особами від 03.03.2018 р.
За змістом вимог ст. 200 КПК України законодавець наділяє прокурора, слідчого за погодженням з прокурором заявляти клопотання слідчому судді про зміну раніше обраного запобіжного заходу. Обов`язковими умовами за ч. 2 статті 200 КПК України є обґрунтування прокурором, слідчим появи обставин, які змушують звернутись із клопотанням про зміну запобіжного заходу, оскільки виконання завдань кримінального провадження через їх наявність утруднюється. Якщо дані обставини мали місце і під час розгляду первинного клопотання про застосування запобіжного заходу, то сторона обвинувачення повинна довести свою необізнаність щодо їх існування саме на той момент.
Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вперше ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у жовтні 2017 року та з цього часу підозрюваним нового злочину не вчинялося, органом досудового розслідування фактично постійно доповнюється та уточнюється правова кваліфікація інкримінованих підозрюваному дій, шляхом вручення нових підозр.
Матеріалами, доданими до клопотання встановлено, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого злочину; відомостей щодо наявності у підозрюваного будь-яких психічних та інших хронічних захворювань в матеріалах кримінального провадження немає; підозрюваний ОСОБА_8 є особою, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягалась, навчається у Запорізькому національному університеті на денній формі навчання, має постійне місце реєстрації та проживання; має на утриманні матір, яка страждає на тяжке онкологічне захворювання та потребує допомоги та піклування сторонніх осіб, зокрема сина ОСОБА_8 , який їй постійно її надає; наявні в матеріалах справи дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 свідчать про стійкість його соціальних зв`язків. Будь-яких даних, які б підтверджували порушення підозрюваним обраного запобіжного заходу до матеріалів клопотання не долучено, а судом в ході судового розгляду не встановлено.

Наявні та можливі по справі ризики, в тому числі і наведені слідчим та прокурором у своєму клопотанні, враховані слідчими суддями при зміні раніше обраного запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт (кримінальне провадження № 0003831 від 17.10.2017 року) та при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту (кримінальне провадження № 0000539 від 08.09.2017 року), фактично не змінилися та нових ризиків не виникло.

Органом досудового розслідування в розумінні положень ст. 200 КПК України не надано доказів появи обставин для зміни раніше обраного запобіжного заходу на більш суровий, які йому не були відомі під час розгляду попередніх клопотань про застосування запобіжного заходу.
Одночасно, органом досудового розслідування не надано доказів порушення підозрюваним обов`язків, покладених на нього, в тому числі і ухвалою слідчого судді від 02 березня 2018 року.
Виходячи із приписів ст. 184 КПК України слідчий (прокурор), як в клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у ст. 177 КПК України, послатися на обставин, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій підозрюваного, і на докази, що підтверджують ці обставини.

Проте, в порушення наведеної норми процесуального права, прокурором в суді не доведено існування тих ризиків, на які він посилається в клопотанні в обґрунтування обрання відносно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися факторами, пов`язаними з характером особи, її моральністю, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Зокрема, у практиці Європейського суду з прав людини визначено, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, проте суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі «Єчус проти Литви»).

При цьому Європейський суд з прав людини зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії»). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, оскільки раніше обраний підозрюваному запобіжний захід на сьогоднішній день в повній мірі забезпечує належну процесуальну поведінку підозрюваного та відповідає вимогам КПК України, засадам Конвенції про захист прав та основоположних людини, а також практиці Європейського суду з прав людини.

Керуючись ст. ст. 176-179, 200 КПК України,

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання слідчого Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000539 від 08 вересня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, ч. 3. ст. 289, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 353 КК України, про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою відносно підозрюваного: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1