УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2016 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №120 161 100 000 003 01, у якому

гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Біла Церква Київської області, громадянин України, українець, з середньою спеціальною освітою, який у шлюбі не перебуває, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва 08.09.2016 надійшло погоджене з прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 клопотання слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На обґрунтування клопотання зазначено, що 06.09.2016 ОСОБА_4 у порядку ст. 208 КПК України затриманий, 07.09.2016 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, яке скоєне за таких обставин.

06 вересня 2016 року, близько 03 години 10 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Kia Rio», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вулиці Київська, напроти будинку №42 у м. Біла Церква, на порушення вимог пунктів 2.3 б), д) ПДР України не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, в порушення вимог пункту 12.1 ПДР не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу, змінив напрямок його руху, не переконавшись що це буде безпечним, чим порушив вимоги пункту 10.1 ПДР, внаслідок чого втратив контроль над керуванням автомобіля, виїхав на праве узбіччя, де допустив зіткнення із деревом.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень загинула, пасажири ОСОБА_9 та ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості.

Слідчий вважає, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні. З огляду на неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу, просив суд обрати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити з підстав, які у ньому зазначені.

Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення клопотання. На думку сторони захисту пред`явлена ОСОБА_4 підозра в частині його перебування у стані наркотичного сп`яніння не є обґрунтованою, оскільки проведене лише експрес-дослідження, що не дозволяє повною мірою встановити наявність або відсутність у підозрюваного стану наркотичного сп`яніння. Крім того, відсутні підстави для незаконного впливу підозрюваного на свідків та потерпілих, оскільки всі вони є друзями. Намірів переховуватися від органу досудового розслідування та суду у підозрюваного немає, він на теперішній час надає матеріальну допомогу потерпілим, намагається мінімізувати негативні наслідки своїх дій.

У зв`язку з цим сторона захисту вважала, що достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного є застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку про таке.
Частиною 1 статті 194 КПК на слідчого суддю під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу покладений обов`язок встановити існування наступних складових:
-чи доведені обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри;
-чи наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК, та на які вказує слідчий;
-чи не є достатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Тлумачення наведених вище процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо застосування до особи запобіжних заходів оцінка наданих сторонами доказів має спрямовуватися не на досягнення остаточного переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Законним є арешт за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Отже на початковій стадії розслідування, що має місце у даному випадку, суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами достатньою мірою для даної стадії розслідування підтверджується наявність в діях гр. ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом та зазначених слідчим ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя приймає до уваги, що у переважній більшості випадків існує певна ймовірність того, що підозрюваний з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, вчинить дії щодо ухилення від органу досудового розслідування та суду.

Разом з тим слідчий суддя повинен оцінити реальність такого ризику з огляду на обставини кримінального правопорушення, особу підозрюваного, доцільність вчинення останнім відповідних дій.

Сукупність даних факторів дозволяє слідчому судді дійти висновку, що ризик переховування існує, однак не може бути визнаний значним.

У той же час не підтверджується матеріалами клопотання небезпека незаконного впливу підозрюваного на потерпілих та свідків, оскільки особливості даного кримінального провадження свідчать, що обставини його вчинення мають встановлятися не шляхом допиту свідків та потерпілих, а через проведення відповідних експертних досліджень. Важелі впливу на експертів прокурор та слідчий не навели.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та стороною захисту, слідчий суддя вважає, що прокурором доведена наявність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК.

Відповідно до ч.2 ст.181 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, якщо остання підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Інкримінований підозрюваному злочин передбачає застосування покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Слідчий суддя вважає, що прокурором зазначена вище обставина не доведена, тобто належну процесуальну поведінку підозрюваного може забезпечити інший, більш м`який запобіжний захід.

Приймаючи до уваги обставини вчинення інкримінованого підозрюваному діяння, яке віднесено до категорії необережних, дані про його особу ОСОБА_4 його вік, наявність міцність соціальних зв`язків, слідчий суддя вважає за необхідне, застосовуючи менш суворий запобіжний захід.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покласти на нього такі обов`язки:

- цілодобово не залишати приміщення квартири за адресою - АДРЕСА_1 ;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзд з України та вїзд в Україну;

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою.

Контроль за виконанням ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_4 .
Строк дії даної ухвали встановити по 08 листопада 2016 року включно.

На ухвалу прокурором, підозрюваним, його захисником протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва.

Слідчий суддя ОСОБА_1