Ухвала
19 лютого 2018 р.

м. Київ
Справа № 147/590/14-к
Провадження № 51-4090ск18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 11 січня 2018 року,
в с т а н о в и в:
зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК.
Проте наведених положень процесуального закону засудженим не дотримано.
Так, у касаційній скарзі засуджений, вказуючи про порушення вимог кримінального процесуального закону як підставу для скасування оскаржуваних судових рішень, доводів на обґрунтування зазначеної позиції, як того вимагають положення процесуального закону, не наводить. Натомість, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин, які в силу ст. 459 КПК вважає підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Також, касаційна скарга засудженого не містить доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК з огляду на положення статей 412-414 цього Кодексу.
Наявність зазначених недоліків унеможливлює відкриття касаційного провадження за скаргою.
Оскільки касаційна скарга засудженого не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (засудженим має бути підтверджено, що нею не пропущений встановлений ухвалою суду строк при повторному зверненні до суду).
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
п о с т а н о в и в:
касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 11 січня 2018 року залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3