Ухвала

Іменем України
29 січня 2018 р.

м. Київ

Справа № 751/6359/17
Провадження № 51-1817 ск 18
Верховний Суд колегією суддів першої палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 19 грудня 2017 року,

в с т а н о в и в:

вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 жовтня 2017 року
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженку м. Чернігова, яка проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь Чернігівського міського бюджету витрати, понесені закладом охорони здоров`я «Чернігівська міська лікарня № 3 Чернігівської міської ради» на лікування потерпілого ОСОБА_5 в сумі 3719 грн 49 коп. та на користь держави 1237 грн процесуальних витрат за проведення судової біологічної (імунологічної) експертизи.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 19 грудня 2017 року вирокмісцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, ОСОБА_4 визнано винуватою у тому, що вона 1 серпня 2017 року приблизно о 14 год 00 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в квартирі за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в ході конфлікту, з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно завдала ОСОБА_5 один удар ножем в область живота, чим спричинила йому тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння.

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_4 просить змінити судові рішення та звільнити її від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Вважає, що при призначенні покарання суд не врахував, що ініціатором конфлікту був сам потерпілий, який постійно зловживав спиртними напоями, періодично заподіював їй тілесні ушкодження, в тому числі й у день вчинення нею злочину. Крім того, на її думку, суд не достатньо врахував обставини, що пом`якшують покарання, визнання вини, щире каяття, наявність на утриманні двох малолітніх дітей та бабусі, яка потребує догляду, відшкодування шкоди, відсутність у потерпілого претензій, погіршення стану її здоров`я.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та кваліфікація дій у касаційній скарзі засудженою не оспорюються та не заперечуються.

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Як убачається з вироку Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 жовтня 2017 року, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до тяжких, особу винної, яка не судима, не заміжня, не працює, має на утриманні двох малолітніх дітей, перебуває на обліку в Чернігівському обласному наркологічному диспансері з 18.09.2012 року з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, має синдром залежності, обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також неправомірні дії потерпілого, а саме, застосування до неї фізичного насильства, думку ОСОБА_5 , який пробачив обвинувачену і просив не позбавляти її волі. Крім того, суд врахував обставину, що обтяжує покарання, вчинення ОСОБА_4 злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши зазначені обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винної, місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України та призначив їй покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 121 КК України.
Суд апеляційної інстанції, розглядаючи матеріали кримінального провадження, обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду стосовно виду та розміру покарання, призначеного ОСОБА_4 , зазначивши, що всі обставини, на які вона вказувала в апеляційній скарзі, було враховано судом першої інстанції.
Таким чином, призначене ОСОБА_4 покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею злочину, всім обставинам кримінального провадження і є необхідним для її виправлення та попередження нових злочинів, як це передбачено ст. 65 КК України.
Ураховуючи наведене, підстав вважати таке покарання явно несправедливим через його суворість, немає. Також суд не знаходить підстав для звільнення засудженої ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженої ОСОБА_4 з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2017 року щодо неї.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3