АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 27 лютого 2018 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року,

за участі:
прокурора ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання детектива Другого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів НАБ України ОСОБА_9 , яке погоджене із прокурором п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, а саме: автомобіль марки «Subaru Forester», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , vin - номер НОМЕР_2 , 2017 року випуску, що зареєстрований на праві власності за ОСОБА_6 .
В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначив про наявність правових підстав для накладення арешту.

Не погоджуючись з таким рішенням, адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на Конституцію України, Сімейний кодекс України, просить поновити строк на оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання детектива.
Щодо строків апеляційного оскарження, адвокат зазначає, що ОСОБА_6 за приписами ст. 174 КПК України, було подано клопотання про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді від 17 листопада 2017 року, яке було розглянуто тільки 26 січня 2018 року, що призвело до неможливості подачі апеляційної скарги у визначений п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України строк.
Так, автор апеляційної скарги вважає, що слідчим суддею не враховано того факту, що автомобіль на який накладено арешт належить ОСОБА_6 на праві приватної власності, та хоч і придбаний за час шлюбу проте придбаний останньою за власні кошти, на підставі договору купівлі-продажу № 019-НК від 01 лютого 2017 року, та не є спільною власністю подружжя.
Крім того адвокат зазначає, що під час розгляду внесеного детективом клопотання факту придбання вказаного майна судом не перевірялось, клопотання розглядалось без власника майна, що призвело до однобічності судового розгляду та, як наслідок, передчасного та необґрунтованого рішення суду.
Також, в апеляційній скарзі звертається увага на те, що транспортний засіб«Subaru Forester», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 придбаний ОСОБА_6 , в тому числі за кошти, отримані нею від продажу попереднього автомобіля марки «Subaru Forester», модель 2, 5 CVT KS, 2014 року випуску.

Заслухавши доповідь судді, думку адвоката ОСОБА_5 , на підтримку доводів апеляційної скарги і необхідності задоволення її в повному обсязі, доводи прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З апеляційної скарги, доданих до неї документів та матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання детектива про накладення арешту на майно було розглянуто судом у відсутність власника майна та його представника. ОСОБА_6 за приписами ст. 174 КПК України, було подано клопотання про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді від 17 листопада 2017 року, яке було розглянуто тільки 26 січня 2018 року, а тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне підлягає поновленню.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 11 квітня 2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000977, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 26 лютого 2014 року за п. 3.1 та 3.2 протоколу засідання Тарифної комісії Державної адміністрації залізничного транспорту України № 3, членами Тарифної комісії Державної адміністрації залізничного транспорту України, шляхом зловживання своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, було завдано тяжкі наслідки охоронюваним законом правам та інтересам Державної адміністрації залізничного транспорту України в розумінні ч. 2 ст. 364 КК України, яке полягало у неправомірному розрахунку провізної плати за здійснення вантажних транзитних перевезень залізничним транспортом для ряду експедиторських організацій за пільговими коефіцієнтами до базових ставок Тарифної політики на 2013 фрахтовий рік та тарифними ставками, при невиконанні зазначеними експедиторськими організаціями гарантованих обсягів транзитних перевезень вантажів.

У вказаному кримінальному провадженні, зокрема, 15 серпня 2017 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у зловживанні службовим становищем, тобто умисному, з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам юридичних осіб, тобто у злочині, який передбачений ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України (у редакції від 02 лютого 2014 року, яка була дійсною на момент вчинення злочину).

28 вересня 2017 року Міністерством інфраструктури України в порядку передбаченому ст. 55 та 56 КПК України подано заяву про залучення до провадження у якості потерпілого. На підставі даної заяви 05 жовтня 2017 року в порядку ст.ст. 55-57, 110 КПК України винесено постанову про залучення Міністерства інфраструктури України до провадження у якості потерпілого.

13 листопада 2017 року Міністерством інфраструктури України в порядку передбаченому ст. 61 та ст.128 КПК України було подано цивільний позов у даному кримінальному провадженні за яким цивільний позивач (Міністерство інфраструктури України) позивався до цивільних відповідачів (в тому числі й ОСОБА_10 ) про стягнення збитків у розмірі 69 231 464,07 грн.

Того ж дня в порядку ст. 61, 62, 128 та 110 КПК України, за постановою детектива НАБ України, Міністерство інфраструктури України по даному кримінальному провадженні залучено у якості цивільного позивача, а ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у якості цивільних відповідачів.

15 листопада 2017 року детектив Другого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_9 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «Subaru Forester», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , vin - номер НОМЕР_2 , 2017 року випуску, яким користується та розпоряджається ОСОБА_10 , шляхом позбавлення права на відчуження зазначеного майна, та накладення заборони права розпоряджатися та користуватися зазначеним майном фактичним його вилучення з володіння.
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року зазначене клопотання задоволено.

Задовольняючи клопотання детектива, яке внесене в межах кримінального провадження № 0000977, слідчий суддя, заслухав пояснення детектива та дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку про існування достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на такі обставини.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно, в тому числі юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні детектива доводи про необхідність накладення арешту на автомобіль марки «Subaru Forester», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , vin - номер НОМЕР_2 , 2017 року випуску, перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи детектива, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя, всупереч доводам апеляційної скарги встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 6, 10 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання детектива та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя суду першої інстанції обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на автомобіль марки «Subaru Forester», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , vin - номер НОМЕР_2 , 2017 року випуску, який належить на праві власності ОСОБА_6 і яким користується та розпоряджається ОСОБА_10 .
Крім того, в матеріалах провадження міститься цивільний позов Міністерства інфраструктури України про стягнення , в тому числі, з ОСОБА_10 , солідарно в дохід Державного бюджету України 69 231 464, 07 грн. збитків.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Доводи автора апеляційної скарги про те, що автомобіль на який накладено арешт належить ОСОБА_6 на праві приватної власності, придбаний останньою за власні кошти, на підставі договору купівлі-продажу № 019-НК від 01 лютого 2017 року, та не є спільною власністю подружжя, є непереконливими, оскільки у вказаному договорі не зазначено, що арештований автомобіль належить лише ОСОБА_6 на праві приватної власності, а також і те, що автомобіль куплений за особисті кошти останньої та не може бути спільною власністю подружжя.
Переконливих доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, адвокатом, не надано та колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що в даному конкретному випадку, рішення слідчого судді суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, та правомірно накладено арешт на згаданий автомобіль, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Поновити адвокату ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 17 листопада 2017 року, якою задоволено клопотання детектива Другого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів НАБ України ОСОБА_9 , яке погоджене із прокурором п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, а саме: автомобіль марки «Subaru Forester», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , vin - номер НОМЕР_2 , 2017 року випуску, що зареєстрований на праві власності за ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/1135/2018 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_13 Доповідач: ОСОБА_1