АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
4 квітня 2018 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
- ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
за участю сторін судового провадження:
прокурора - ОСОБА_5
захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11
обвинувачених - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
ОСОБА_16 , ОСОБА_17
В С Т А Н О В И Л А:
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки в ньому не зазначено, в редакції якого саме Закону про кримінальну відповідальність висунуто обвинувачення усім обвинуваченим (кожному окремо) за ч. 2 ст. 200, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 212, ч.4 ст.358, ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України. Крім того, суд послався на те, щоє неконкретною та незрозумілою кваліфікація дій ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України, у той час як фактично він обвинувачується у пособництві.
Також, як на підставу повернення обвинувального акту, суд послався на те, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні дані про внесення до ЄРДР відомостей за ч. 4 ст. 358 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_12 , як і відсутні відомості при об`єднанні матеріалів досудового розслідування.
Крім того, суд послався на те, що ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 грудня 2015 року залишена без змін ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 9 вересня 2015 року, якою обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні повернутий прокурору. Проте, не зважаючи на це, прокурором ухвали суду першої та апеляційної інстанції виконані не були, і, відповідно, недоліки та порушення Закону не усунуті.
Також суд в ухвалі зазначив про те, що вреєстрі матеріалів досудового розслідування відсутня інформація про проведення будь - яких слідчих дій та прийняття процесуальних рішень для встановлення «невстановлених осіб». Захисники та обвинувачені не були повідомленні про закінчення досудового розслідування та позбавлені права на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, виходячи з реєстру матеріалів досудового розслідування, слідством не було проведено жодних слідчих дій після повернення судом обвинувального акта прокурору.
Також, суд першої інстанції зазначив в ухвалі про те, що з дня повідомлення ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , досудове розслідування у кримінальному провадженні тривало майже два роки, що виходить за межі граничних строків досудового розслідування, встановлених ст. 219 КПК України.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, призначити новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Прокурор зазначає про те, що в обвинувальному акті неодноразово вказується, в редакції якого саме Закону про кримінальну відповідальність висунуто обвинувачення усім обвинуваченим (кожному окремо). Також ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 200 (в редакції від 15 квітня2008 року), ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 (в редакції від 15 листопада 2011 року), ч. З ст. 28, ч. З ст. 212 (в редакції від 15 листопада 2011 року), ч. З ст. 28, ч. 5 ст. 27, ч. З ст. 358 (в редакції від 7 квітня 2011 року) ч. З ст. 28, ч. З ст. 27, ч. 2 ст. 364 (в редакції від 21 грудня 2010 року) КК України, тобто, в тому числі й у вчиненні пособництва фіктивного підприємництва.
Також прокурор в апеляційній скарзі вказує про те, що, всупереч посилань в ухвалі суду, у пункті 56 ІІ розділу реєстру матеріалів досудового розслідування вказано, які та з якими номерами об`єднано кримінальні провадження та під яким номером, та зазначено, якою постановою визначено підслідність вказаних проваджень.
Окрім того, прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що питання допустимості доказів вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, а не під час підготовчого засідання.
Апелянт також не погоджується з посиланням в ухвалі суду на відсутність даних в реєстрі про складання обвинувального акта, що на думку суду, є однією із підстав для повернення обвинувального акту, оскільки КПК не передбачено необхідності внесення таких відомостей до реєстру.
Окрім того прокурор вказав на те, що висновок суду про порушення строків проведення досудового розслідування не відповідає дійсним обставинам та не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору, як і відсутність на думку суду у реєстрі відомостей про відкриття стороні захисту матеріалів досудового розслідування, так як у розділі ІІ реєстру, починаючи з п. 713 по п. 731, зазначено про відкриття матеріалів обвинуваченим та їх захисникам.
Щодо посилання суду про відсутність у реєстрі відомостей про проведення будь-яких слідчих дій та прийняття процесуальних рішень для встановлення «невстановлених осіб», то прокурор вказує, що відповідно до даних п.п. 330-332 розділу ІІ реєстру, з матеріалів, на той час кримінальної справи, стосовно невстановлених осіб для перевірки слідчим виділені матеріали та на даний час Дніпровським УП ГУ НП у м. Києві розслідується кримінальне провадження саме щодо зазначених осіб за фактом вчинення кримінальних правопорушень, скоєних за попередньою змовою з обвинуваченими. Крім того, вказані в ухвалі суду обставини також не є підставою для повернення обвинувального акту.
Також апелянт зазначає в апеляційній скарзі, що посилання в ухвалі, як на підставу повернення обвинувального акта, на порушення строків досудового розслідування, як і припущення щодо недопустимості доказів, порушення права на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та невнесення деяких відомостей до реєстру є такими, що не відповідають вимогам ст. ст. 314-315 КПК України, та ці питання повинні вирішуватись судом під час судового розгляду обвинувального акта.
Не погоджуються з поданою апеляційною скаргою прокурора захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_20 , захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_17 , захисник ОСОБА_21 в інтересах ОСОБА_16 , обвинувачені ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 подали заперечення, в яких просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
В запереченнях захисники та обвинувачені посилаються на те, що апеляційна скарга, подана прокурором, не містить належного обґрунтування та мотивування, є такою, що не відповідає вимогам КПК України, оскільки відсутні підстави для призначення нового розгляду в суді.
Так сторона захисту зазначає про те, що після того, як ухвалою районного суду від 9 вересня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду, було повернуто обвинувальний акт прокурору, недоліки, про які було зазначено в ухвалах як суду першої, так і апеляційної інстанції, усунуті не були, в т.ч. органом досудового розслідування не вказано коректно редакцію статті КК України, у вчиненні яких обвинувачуються обвинувачені.
Також в обвинувальному акті допущено неконкретність висунутого обвинувачення, оскільки незрозуміло, в якій редакції закону обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 200, 212 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , від 15 квітня 2008 року чи від 15 листопада 2011 року.
Крім того, сторона захисту вказує, що по закінченню досудового розслідування в 2017 році обвинувачені та захисники, в порушення вимог ст. 290 КПК України, не були повідомлені про закінчення досудового розслідування та, всупереч вимог ст.. 290 КПК України, їм не були відкриті матеріали кримінального провадження.
Окрім того, як зазначається в поданих запереченнях, в реєстрі матеріалів досудового розслідування не відображено розслідування провадження стосовно невстановлених осіб, відносно яких виділені матеріали для перевірки слідчим шляхом виділені матеріали, та на даний час Дніпровським УП ГУ НП у м. Києві розслідується провадження щодо зазначених осіб за фактом вчинення кримінальних правопорушень, скоєних за попередньою змовою з обвинуваченими, при тому, що згідно обвинувального акту невстановлені особи виконують основну частину об`єктивної сторони всіх складів кримінальних правопорушень.
Тому сторона захисту вважає, що слідством та прокуратурою допущено істотні порушення вимог ст.ст. 109, 291 КПК України, а доводи прокурора, які викладені в апеляційній скарзі, надумані та необґрунтовані.
Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, пояснення обвинувачених та їх захисників, які вважали рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу - безпідставною, та просили відмовити в її задоволенні, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень, колегія суддів доходить наступного висновку.
З матеріалів судового провадження вбачається, що 9 червня 2017 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні (ас. 91 т.2).
Ухвалою суду від 13 червня 2017 року у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання (ас. 93 т. 2).
Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, серед іншого, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Вимоги, яким повинен відповідати обвинувальний акт, та відомості, які він має містити, встановлені чч.1-3 ст.. 291 КПК України, а саме: обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
Обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9) дату та місце його складення та затвердження.
Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд в ухвалі зазначив про невідповідність обвинувального акту вимогам кримінального процесуального закону, а саме на те, що в обвинувальному акті не зазначено, в редакції якого саме Закону про кримінальну відповідальність висунуто обвинувачення усім обвинуваченим (кожному окремо) за ч. 2 ст. 200, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 212, ч.4 ст.358, ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України, та кваліфікація дій ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України є неконкретною та незрозумілою, у той час, як фактично він обвинувачується у пособництві.
Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком місцевого суду.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , крім інших відомостей, викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність із зазначенням редакції статті кримінального закону та формулювання обвинувачення (ас. 1, 22, 28, 33-34, 39, 54, 70, 85, 100, 115, 130, 131, 136, 142, 157 та інш.).
Колегія суддів також враховує, що відповідно до ст.ст. 338, 339, 340 КПК України прокурор уповноважений змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення або відмовитись підтримувати державне обвинувачення, висунуте кожному з обвинувачених.
При цьому, на переконання колегії суддів, приймаючи рішення за результатами підготовчого судового засідання, місцевий суд має виходити й з положень ст. 22, ст. 26 КПК України щодо змагальності та диспозитивності кримінального провадження та положень ст. 337 КПК України, яка визначає межі судового розгляду, який проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а обов`язок доказування обставин, передбачених ст.. 91 КПК України, відповідно до ст. 92 КПК України, покладається під час судового розгляду на прокурора.
У разі, коли в ході судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини кримінального провадження або не знайдуть підтвердження фактичні обставини, які прокурор вважав доведеними, або якщо не знайде підтвердження кваліфікуюча ознака складу злочину, в якому обвинувачується особа, або взагалі суд прийде до висновку про відсутність складу, події злочину, або про недоведеність вини, то КПК України передбачає процесуальні рішення, які має прийняти суд у таких випадках.
Зазначені положення норм процесуального законодавства судом першої інстанції не були враховані належним чином.
Крім того, на думку колегії суддів, є необґрунтованими посилання в ухвалі суду першої інстанції, як на підстави повернення обвинувального акту, на:
- відсутність даних про внесення до ЄРДР відомостей за ч. 4 ст. 358 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_12 ,
- відомості про об`єднання матеріалів досудового розслідування;
- відсутність посилань на номери кримінальних проваджень, які виділялись та об`єднувались згідно даного реєстру;
- невиконання прокурором вимог ухвал суду першої та апеляційної інстанції за 2015 рік;
- відсутність інформації про проведення будь-яких слідчих дій та прийняття процесуальних рішень для встановлення «невстановлених осіб»;
- відсутність даних про повідомлення захисників та обвинувачених про закінчення досудового розслідування та ознайомлення їх з матеріалами кримінального провадження;
- те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні тривало майже два роки, що виходить за межі граничних строків досудового розслідування, встановлених ст. 219 КПК України,
оскільки реєстр матеріалів досудового розслідування, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України, є додатком до обвинувального акту, а, окрім того, суд першої інстанції вийшов за межі повноважень, наданих йому кримінальним процесуальним законом в стадії підготовчого засідання, вдався до оцінки доказів, обставин, що стосуються проведення досудового розслідування, які підлягають перевірці саме під час судового розгляду кримінального провадження.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України з підстав, зазначених в ухвалі, яка оскаржується, є необґрунтованим, оскільки суперечить засадам кримінального провадження, передбаченим ст..7, 8, 9, 10, 17, 20, 22, 23, 26 КПК України.
Таким чином, під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлена невідповідність обвинувального акту вимогам ст.. 291 КПК України, яка б перешкоджала призначенню кримінального провадження до розгляду, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність повернення обвинувального акта є обґрунтованими, а тому ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 вересня 2017 року, якою обвинувальний акт відносно ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 28 ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст.200 (в редакції від 15 квітня 2008 року), ч. З ст. 28 ч.5 ст. 27 ч. 2 ст.205 (в редакції від 15 листопада 2011 року), ч. З ст. 28 ч. З ст. 212 (в редакції від 15 листопада 2011 року), ч. З ст. 28 ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 358 (в редакції від 7 квітня 2011 року), ч. З ст. 28 ч. З ст.27 ч. 2 ст. 364 (в редакції від 21 грудня 2010 року) КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 28 ч. 2 ст. 200 (в редакції від 15 квітня 2008 року), ч. З ст. 28 ч. 2 ст. 205 (в редакції від 15 листопада 2011 року), ч. З ст. 28 ч. З ст. 212 (в редакції від 15 листопада 2011 року) КК України, ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 28 ч. 2 ст. 200 (в редакції від 15 квітня 2008 року), ч. З ст. 28 ч.1 ст. 205 (в редакції від 15 листопада 2011 року) КК України, ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 28 ст. 2 ст. 200 (в редакції від 15 квітня 2008 року), ч. З ст. 28 ч. З ст. 212 (в редакції від 15 листопада 2011 року), ч. З ст. 28 ч. 2 ст. 364 (в редакції від 21 грудня 2010 року), ч. З ст. 28 ч. 1 ст. 366 (в редакції від 7 квітня 2011 року) КК України, ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 кожної - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 28 ч.2 ст.200 (в редакції від 15 квітня 2008 року), ч. З ст. 28 ч. З ст.212 (в редакції від 15 листопада 2011 року), ч. З ст. 28 ч. 2 ст. 364 (в редакції від 21 грудня 2010 року) КК України, - повернуто прокурору у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України, - скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________________ _____________________________ ___________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3