АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1648/2017 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК:ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Полонне, Хмельницької області, українки, громадянки України, не заміжньої, студентки, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, не заміжньої, студентки, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2017 року, ОСОБА_8 визнано винуватою за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та застосовуючи вимоги ст. 69 КК України, призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн., та ОСОБА_7 визнано винуватою за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та застосовуючи вимоги ст. 69 КК України, призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2017 року, у кримінальному провадженні № 0003753 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у скоєнні нею кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України скасувати, та ОСОБА_7 визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та виправдати за недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення.

На обґрунтування апеляційної скарги, захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , зазначає, що вирок суду винесений із істотним порушенням кримінального процесуального закону, при його винесенні має місце невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та допущено неповноту судового розгляду.

Апелянт зазначає, що як встановлено в ході судового засідання під час проведення невстановленою працівницею гіпермаркету «Ашан» особистого обшуку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ані працівники поліції, ані поняті під час огляду їх особистих речей присутні не були, ніякі процесуальні документи з метою фіксування факту вилучення та огляду особистих речей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на предмет виявлення неоплаченого товару не складались. Огляд місця події, проведено працівниками Голосіївського відділення поліції ГУНП у м. Києві лише через півтори години, їх перебування у приміщенні з порушенням вимог ст. 42, 208, 223, 236 КПК України в частині незалучення понятих до початку вчинення даної процесуальної дії, не роз`яснення їх прав як учасників слідчої дії при тому, що ОСОБА_7 фактично була присутня під час огляду місця події та надавала пояснення, про що слідчим у протоколі зроблено запис. Протокол огляду місця події для ознайомлення та підпису підозрюваним не надано. Слідчий в ході огляду обмежився лише переліком товарів, які знаходились на столі, після чого вилучив їх без належного опису, без опечатування та скріплення підписами учасниками даної процесуальної дії, у передбаченому законом порядку.

Також апелянт зазначає, що у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , показала, що вона не була присутня у якості понятого під час огляду місця вчинення злочину, 07 квітня 2016 року її покликали до кімнати та попросили підписати якісь документи. Однак, що це за документи, вона не знає, їх зміст не читала.

Крім того, апелянт зазначає, що на відеозаписі з камери спостереження, які було продемонстровано у суді, відображений лише факт знаходження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у приміщенні гіпермаркету та одягнення ними невстановленого взуття, обставини перетинання ними кас, їх дії та їх затримання на відеозапису не відображено.

Також апелянт зазначає, що в ході досудового і судового слідства взагалі не встановлено предмет злочину, оскільки в ході огляду місця події вилучено жіночі кросівки із малюнком у вигляді птахів, а у всіх наданих суду документах мова йде про жіночі кеди, що не є тотожним.

Крім того, апелянт зазначає, що в ході судового розгляду до Голосіївського районного суду м. Києва надано клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та передачу її на поруки трудового колективу ТОВ «Зап-екоресурс». Однак за наслідками його розгляду судом відмовлено у його задоволенні, оскільки товариство знаходиться у м. Запоріжжя, а ОСОБА_7 працює дистанційно та навчається у м. Києві. У зв`язку з цим, не було досягнуто мети, визначеної ст. 47 КПК України, оскільки здійснення відносно особи заходів виховного характеру вимагає постійного перебування в колективі та безпосередньої роботи в ТОВ.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо апеляційної скарги захисника, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , 07.04.2016 року приблизно о 15:50 годин, перебували в магазині «Ашан», за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 176, переконавшись, що поряд немає працівників магазину, та скориставшись тим, що за ними ніхто не спостерігає, вирішили таємно викрасти чуже майно. Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , взяли з полиці магазину по одній парі білих кедів, кожна вартістю по 243 грн. 93 коп. та взули їх, а взуття в якому прийшли заховали до своїх рюкзаків. Крім того, взяли з полиць жіночі труси, вартістю 63 грн. 58 коп. та вартістю 91 грн. 60 коп., які заховали в пакет, який знаходився в руках у ОСОБА_8 , а всього товару на загальну суму 643 грн.04 коп., та направилися до виходу.

З викраденим товаром, не оплативши його, пройшли повз касу, проте не довели свій спільний злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки були затримані працівниками охорони.
Таким чином, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , визнано винними у тому, що вони своїми діями вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. ст. 185 КК України, а саме, замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

З такими висновками колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.
Оскільки вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2017 в частині визнання ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України не був оскаржений, а відтак колегією суддів не переглядається.

Як вбачається з вироку, свої висновки щодо доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, суд першої інстанції обґрунтував на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені сукупністю доказів, досліджених під час судового розгляду та які суд оцінив у відповідності до вимог, передбачених ст.94 КПК України.
Так, обвинувачена ОСОБА_7 , визнала себе винною у тому, що взяла кеди та труси, але забула оплатити.
На підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, вчиненого ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Крім того в основу вироку покладено не тільки показання свідків, а й інші дані, які містять матеріали кримінального провадження і які були досліджені судом під час судового розгляду, з наданням їм правової оцінки.

Зокрема:

-протоколом огляду від 07.04.2016 року;
-рапортом працівників поліції;
-протоколом перегляду та вивчення знятої інформації з камер відео спостереження та ДВД диском, який був переглянутий судом, і в якому відображено обставини того, як обвинувачені взувають взуття взяте в магазині, а своє кладуть у рюкзаки;
-постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів.
Вищезазначені докази суд першої інстанції визнав належними та допустимими і такими, що в сукупності з показаннями обвинувачених, які діяли узгоджено, підтверджують їх винність у вчиненні злочину, з чим також погоджується колегія суддів.
Також суд першої інстанції, проаналізував показання обвинувачених з приводу того, що вони просто забули оплатити за взуття та труси та наміру викрадати товар не мали, суд до уваги не взяв. Оскільки, враховуючи встановлені судом обставини того, що обвинувачені взуття на себе одягли ще в торговому залі, а своє поклали в рюкзаки, а також приховали від надання для оплати труси і оплативши лише незначні суми за продукти, що підтверджується копіями чеків, свідомо не провівши оплати за взуття та труси, пройшли повз каси і були виявлені охороною, свідчать про умисний, узгоджений характер їх дій направлений на таємне заволодіння чужим майном, якене змогли довести до кінця з причин, що не залежали від їх волі, що в свою чергу спростовує доводи захисту, що на відеозаписі з камери спостереження, які було продемонстровано у суді, відображений лише факт знаходження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у приміщенні гіпермаркету та одягнення ними невстановленого взуття, обставини перетинання ними кас, їх дії та їх затримання на відеозапису не відображено.

Крім того, суд першої інстанції не погодився та відкинув доводи захисту відмічені в судових дебатах з приводу того, що відсутні достатні та переконливі докази винності обвинувачених, а зібрані докази є недопустимими. Посилання захисту на обставини того, що обвинувачені, будучи виявлені охороною з майном яке мали намір викрасти, пропонували оплатити вартість товару навіть у 10 кратному розмірі, не є свідченням існування доказу невинуватості, з чим і погоджується колегія суддів.
Що стосується доводів апеляційної скарги в частині, того що суд відмовив в задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та передачу її на поруки трудового колективу ТОВ «Зап-екоресурс», то суд першої інстанції належним чином його розглянув та обґрунтовано відмовив в задоволенні, разом з тим зазначене не спростовує вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

Твердження апелянта про те, що у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , показала, що вона не була присутня у якості понятого під час огляду місця вчинення злочину, 07 квітня 2016 року та її покликали до кімнати та попросили підписати якісь документи, є голослівними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 , не спростовують наведених у вироку висновків суду першої інстанції, а тому не заслуговують на увагу колегії суддів.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, в повній мірі дослідивши докази, надані стороною обвинувачення та доводи сторони захисту надавши їм вірну оцінку, прийшов до правильного висновку, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати саме, як замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2017 року, яким ОСОБА_8 визнано винуватою за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та застосовуючи вимоги ст. 69 КК України, призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн., та яким ОСОБА_7 визнано винуватою за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та застосовуючи вимоги ст. 69 КК України, призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн., - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4