Справа № 206/1078/18
Провадження № 1-кс/206/89/18
У Х В А Л А
27.02.2018року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро заяву про самовідвід слідчого судді ОСОБА_3 за клопотанням про проведення обшуку житла у кримінальному провадженні №0000196 від 12.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В :

В порядку автоматичного розподілу справ судді ОСОБА_1 надійшла заява про самовідвід слідчого судді ОСОБА_3 за клопотанням про проведення обшуку житла у кримінальному провадженні №0000196 від 12.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Слідчий суддя ОСОБА_3 в заяві про самовідвід посилається на те, що він перебуває у дружніх стосунках з ОСОБА_4 , оскільки він з 2011 року відвідує Фітнес центр «Придніпровський», де той працює тренером з боксу, з метою недопущення виникнення в учасників судового провадження сумнівів у обєктивності та неупередженості слідчого судді ОСОБА_3 та виходячи з положень п.4 ч.1 ст.75 КПК України, заявляє собі, як слідчому судді, самовідвід в розгляді клопотання про проведення обшуку житла, так як зі змісту клопотання та доданих матеріалів вбачається, що особою причетною до скоєння даного злочину, є ОСОБА_4 (справа №206/1078/18 провадження №1-кс/206/85/18).

Відповідно до ст. ст. 8 та 9 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення від 09.11.06. у справі «Білуга проти України», від 28.10.98. у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.
В свою чергу у Рішенні по справі «П`єрсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium) від 01.10.1982, заява № 8692/79, Європейський Суд з прав людини вказав (п.30): не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції. У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу.
Вказаний висновок, що потім був підтриманий у наступних рішеннях Суду, зокрема, у справі «МакГоннелл проти Сполученого Королівства» (McGonnell v. the United Kingdom), заява № 28488/65, § 51, ECHR 2000, та Клейн та інші (Kleyn and Others), започаткував розмежуванням критеріїв неупередженості (безсторонності):
- суб`єктивний - беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі;
- об`єктивний - визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий та його склад відсутність будь яких сумнівів у його безсторонності.
Таким чином, судді заборонено брати участь у розгляді справи за наявності будь-яких обставин, які викликають чи можуть викликати сумнів у його об`єктивності, а наслідком порушень такої заборони є звільнення з посади або дисциплінарна відповідальність.
Сумніви в незалежності судді відсутні, коли, на думку ЄСПЛ, у «об`єктивного спостерігача» не виникне підстав для занепокоєння з цього питання в обставинах справи, що розглядається («Кларк проти Сполученого Королівства»).
Визначаючи, чи є суд незалежним, ЄСПЛ звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватися навіть гіпотетичної можливості впливу на суд. Існування самої лише можливості зовнішнього впливу на суд ЄСПЛ іноді визнає достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду («Бєлілос проти Швейцарії», «Очолан проти Туреччини»). ЄСПЛ застерігає, що навіть самі лише сумніви «розсудливого спостерігача» в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянами права на справедливий суд («Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілд проти Данії», «Веттстейн проти Швейцарії»).
У преамбулі «Бангалорських принципів поведінки суддів» йдеться про те, що «компетентність, незалежність і неупередженість судових органів має велике значення у питанні захисту прав людини, оскільки здійснення всіх інших прав цілком залежить від належного здійснення правосуддя». Тобто, коли немає незалежного суду - можна забути про права людини, бо немає кому їх захищати.
У світлі прецедентної практики Суду об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім. При цьому, суб`єктивна впевненість сторони в упередженості судді навіть за відсутності об`єктивних підстав для неї є чинником, що перешкоджає реалізації її права на справедливий суд.
Як зазначається у п. 11 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Європи державам членам щодо суддів: незалежність не є прерогативою чи привілеєм, наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантією свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідними для гарантування рівності сторін перед судом» (п.11).
Крім того, Консультативна рада Європейських суддів у п. 12 Висновку №1 (2001) наголошує «Судовій владі повинні довіряти не лише сторони окремої судової справи, а й суспільство в цілому».
Таким чином, суддя не просто повинен насправді бути вільним від будь-яких зв`язків, прихильностей, упередженості, він чи вона також повинні вважатися вільними від цього з точки зору розсудливого спостерігача. У протилежному випадку довіру до судової влади не можу бути підірвано».
Про розгляд заяви про самовідвід судді повідомлено учасників судового провадження.

Суд дослідивши матеріали, вважає, що заява про самовідвід підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.4 ч.1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, якщо є обставини, які викликають сумнів у його неупередженості.

За наявності встановлення цих обставин, відповідно до ч. 1 ст. 80 КПК України, слідчий суддя, суддя зобов`язані заявити самовідвід.

Як вбачається зі змісту поданої заяви про самовідвід, в ній наведені достатні дані, які унеможливлюють розгляд слідчим суддею ОСОБА_3 вищезазначеного клопотання.

Таким чином заява про самовідвід є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 35, 75, 81, 82 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву про самовідвід слідчого судді ОСОБА_3 - задовольнити.

Матеріали клопотання про проведення обшуку житла у кримінальному провадженні №0000196 від 12.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, передати негайно до канцелярії суду для подальшого розподілу відповідно до ч. 3 ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1