АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 551/465/16-к Номер провадження 11-кп/786/109/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000921 від 12.12.2015 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1
за апеляційною скаргою прокурора відділу Прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 на вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 04 травня 2017 року

з участю
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_9 засуджений за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Стягнуто із ОСОБА_9 в дохід держави витрати за проведення судової авто технічної експертизи в сумі 1935 грн. 12 коп.

Відповідно до ст.100 КПК вирішено долю речових доказів.

У поданій апеляційній скарзі прокурор прохає вирок суду щодо ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме через безпідставне застосування ст.75 КК України та у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що при застосуванні ст.75 КК України щодо ОСОБА_9 суд не в повній мірі врахував характер допущених ним порушень вимог Правил дорожнього руху, тяжкість наслідків у виді смерті потерпілого, а також те, що скоївши ДТП ОСОБА_10 не зупинився, та залишив місце ДТП.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржили.

За вироком суду, 24 грудня 2015 року близько 19 годин 30 хвилин, в темний час доби, ОСОБА_9 , керуючи автомобілем ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , в районі будинку № 21 по вулиці Заводській від центральної частини смт. Шишаки в напрямку с. Яреськи Шишацького району Полтавської області, скоїв наїзд на потерпілого ОСОБА_11 , який утримуючи у руках велосипед рухався з ним по краю проїзної частини в попутному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у виді тупої травми голови, яка призвела до виникнення крововиливів у м`які тканини голови, м`яку мозкову оболонку та перелому кісток основи черепа, що спричинили смерть потерпілого.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; прокурора ОСОБА_7 на підтримання поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційної скарги та просили застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_9 ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році»; перевіривши вирок суду та матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчинені злочину, за який він засуджений, ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються. Дії ОСОБА_9 кваліфіковані судом за ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається зі змісту вироку, суд дотримався цих вимог закону.

Так, призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції, виходячи із вимог ст. 65 КК України, урахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується задовільно, одружений та має на утриманні малолітню дитину. Обставинами, що пом`якшують покарання винного суд визнав щире каяття та добровільне відшкодування обвинуваченим шкоди завданої злочином на стадії досудового розслідування. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Належним чином обґрунтувавши своє рішення, суд призначив ОСОБА_9 основне та додаткове покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України та на підставі ст.75 КК України звільнив його від відбування основного покарання з випробуванням.

Колегія суддів погоджується з таким судовим рішенням.

Доводи прокурора про те, що суд безпідставно звільнив ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що в зв`язку із заявленим обвинуваченим клопотанням, останній взагалі підлягає звільненню від призначеного судом покарання на підставі акту амністії.

Так, 06.09.2017 року набрав чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році».
За змістом ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі та від інших покарань підлягають особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили. Зокрема, відповідно пункту «в» ст.1 «Про амністію у 2016 році» до таких відносяться особи не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
Злочини передбачені ст.286 КК України віднесено до категорії необережних.
Відповідно до статті 12 КК України, злочини передбачені ч.2 ст.286 КК України не є особливо тяжкими.
Зі змісту матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 є батьком дитини 2012 року народження (т. 2, а.с 42).
Обмеження щодо застосування амністії до ОСОБА_9 визначенні ст.9 закону України «Про амністію у 2016 році» - відсутні.
Оскільки вирок суду яким ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким не набрав законної сили, а обвинувачений ОСОБА_9 не позбавлений батьківських прав та на день набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році» має дитину, якій не виповнилося 18 років клопотання про звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання на підставі пункту «в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» підлягає до задоволення.
З урахуванням конкретних обставин справи, особи обвинуваченого та положень ст.15 «Про амністію у 2016 році», колегія суддів вважає можливим звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.
Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,405,407,418 КПК України колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора відділу Прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 04 травня 2017 року щодо ОСОБА_9 без змін.

На підставі пункту «в» ст.1, ст.15 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного вироком Шишацького районного суду Полтавської області від 04 травня 2017 року основного покарання.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня оголошення ухвали Апеляційним судом Полтавської області.
Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4