АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/197/18 Справа № 201/9299/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001958, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2017 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, в іншій частині вирок залишити без змін.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та призначене йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, зі звільненням його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, з іспитовим строком 3 роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, скасовано, звільнено ОСОБА_8 з-під варти в залі судового засідання.

Вирішено питання про речові докази.

ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 02.06.2017 року близько 21 години 35 хвилин, перебуваючи біля магазину «Корзинка» по пров. Добровольців, 6-Д в м. Дніпро, побачив потерпілого ОСОБА_10 , який перебував біля вищевказаного магазину. В цей момент у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном ОСОБА_10 , поєднаний з насильством, небезпечним для здоров`я останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 в цей же день близько 21-35 годин, підійшов до потерпілого ОСОБА_10 , в той час коли останній перебував біля магазину «Корзинка» по пров. Добровольців, 6-Д в м. Дніпро, та, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи відкритий характер своїх протиправних дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, завдав не менше одного удару ззаду в область голови потерпілого ОСОБА_10 тим самим спричинив тілесні ушкодження, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Далі ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, коли потерпілий знаходився у непритомному стані, дістав з лівої кишені джинсів, які у той час були одягнені на потерпілого ОСОБА_10 , мобільний телефон «Нокіа 2330с-2» сріблясто-чорного кольору вартістю 680,00 гривень, після чого був затриманий працівниками поліції охорони.

Вказані дії ОСОБА_8 були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 1 ст. 187 КК України за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор, не оспорюючи правильності встановлення фактичних обставин вчинення злочину, кваліфікації дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 187 КК України, доведеності його вини, у той же час зазначає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 визнав свою вину лише частково, щодо нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, та заперечував наявність у нього мети заволодіння майном потерпілого, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 187 КК України.

Вказує, що судом належним чином не прийнято до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, характеристику обвинуваченого та наявність у нього судимостей за умисні корисливі злочини. Крім того не прийнято до уваги обтяжуючу обставину, а саме рецидив злочину, оскільки обвинувачений раніше був засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.2009 року за ч. 2 ст. 186 КК України, судимість за яким не погашена.

На думку апелянта, судом першої інстанції без достатніх підстав звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання згідно ст. 75 КК України, а також у вироку не наведене належне мотивування прийняття такого рішення.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, що просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі; обвинуваченого та його захисника, які наполягали на залишенні апеляційної скарги прокурора без задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 187 КК України та доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Що стосується доводів сторони обвинувачення про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, то вони є достатньо обґрунтованими і підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Обгрунтовуючи своє рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції зазначив, що останній має на утриманні малолітню дитину, міцні соціальні зв`язки, а також послався на позитивний висновок органу пробації з цього питання.
Разом з тим, суд не взяв до уваги достатньою мірою інші обставини, що мають значення, зокрема те, що ОСОБА_8 свою вину у вчиненому злочині визнав лише частково, в частині заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, що свідчить про його бажання уникнути покарання за фактично вчинене діяння, а отже і про відсутність в нього каяття. Було залишено поза увагою те, що раніше ОСОБА_8 вчиняв умисний злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, за яким фактично відбув покарання у виді позбавлення волі, втім належних висновків для себе не зробив і, маючи не зняту і не погашену судимість, знову вчинив тяжкий умисний корисливий злочин.
Крім того, судом безпідставно та без наведення будь-якого мотивування такого рішення не було враховано як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, рецидив злочинів незважаючи на те, що ця обставина була зазначена в обвинувальному акті і фактично має місце у зв`язку з наявністю в ОСОБА_8 не знятої і не погашеної судимості за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.2009 р., що не впливає на кваліфікацію його дій за оскаржуваним вироком.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без фактичного відбуття ним покарання, а призначене судом покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки зі звільненням обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням строком на 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оцінює як таке, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що тягне скасування вироку у цій частині на підставі ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України, з ухваленням у цій частині нового вироку.

Обговорюючи питання про вид та розмір покарання, колегія суддів згідно ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, - рецидив злочинів; відсутність обставин, що пом`якшують його покарання; відомості про особу цього обвинуваченого, а саме те, що він є раніше судимим, має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, що страждає на тяжке захворювання, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Приймаючи до уваги наведені вище обставини, колегія суддів частково погоджується з апеляційними вимогами прокурора та вважає за необхідне призначити його ОСОБА_8 покарання відповідно до нижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 187 КК України, - у виді позбавлення волі строком на 3 роки, - з реальним його відбуванням, оскільки таке покарання є справедливим за своїм видом та розміром, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора такою, що підлягає частковому задоволенню.
Доводи сторони захисту про необхідність залишення оскаржуваного вироку без змін колегія суддів не вважає достатньо обґрунтованими, оскільки наведені на їх підтвердження доводи є підставою для призначення обвинуваченому мінімального покарання за вчинений ним злочин, втім не свідчать про можливість досягнення щодо нього мети кримінального судочинства без реального його відбування.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 в порядку виконання вироку.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення до строку відбування покарання за період з 02.06.2017 р. до 20.06.2017 р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 р. до 25.10.2017 р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вирок суду - залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії вироку безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Копії вироку після проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4