АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/2271/2017 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.1 ст. 309 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2018 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, українки, громадянки України, з вищою освітою, не заміжньої, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1 ст. 309 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України.
По справі вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року, внесено виправлення у резолютивну частину ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року відносно ОСОБА_11 , звільненої від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ч. 4 ст. 309 КК України та зазначено-стягнути з ОСОБА_12 ової ОСОБА_13 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 1587 грн. 72 коп.
Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування апеляційної скарги, прокурор Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не з`ясував питання стосовно добровільності проходження обвинуваченою саме лікування від наркологічної залежності, оскільки з діагнозу, зазначеному у довідці, стану залежності встановлено не було, та обвинувачена раніше на обліку у лікаря нарколога не перебувала. Саме по собі звернення обвинуваченої за реабілітаційною допомогою до КМНКЛ «Соціотерапія» не може бути підставою для звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 309 КК України. Отримання реабілітаційної допомоги не є тотожним зверненню до лікувального закладу і проходженню лікування від наркоманії.
Також апелянт зазначає, що довідка КМНКЛ «Соціотерапії» не є достатньою підставою для застосування положень ч. 4 ст. 309 КК України та звільнення ОСОБА_7 , у зв`язку із цим, від кримінальної відповідальності, оскільки обвинувачена не перебувала на обліку у лікаря нарколога на час проведення досудового розслідування, також судом не було проведено експертизу з метою встановлення чи дійсно особа потребувала лікування від наркологічної залежності чи просто мала на меті уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Крім того апелянт зазначає, що суд ухвалюючи рішення порушив права обвинуваченої. Так як, згідно п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цих вад. Визнавши довідку про лікування на режимі денного стаціонару в КМНКЛ «Соціотерапія» ОСОБА_7 від наркотичної залежності, суд фактично визнав наявність психічних вад обвинуваченої. Однак, в силу вимог КПК України не залучив до участі захисника, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону згідно п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК України.
Також апелянт зазначає, що суд під час підготовчого судового засідання у вказаному кримінальному провадженні прийшов до передчасного висновку про можливість його закриття на підставі ст. 44, ч. 4 ст. 309 КК України, не мавши можливості на даному етапі дослідити всі докази, що містяться у матеріалах провадження, наперед надав їм оцінку, а отже прийшов до незаконного висновку про наявність підстав для задоволення клопотання обвинуваченої та звільнення її від кримінальної відповідальності.
Апеляцій, заперечень та доповнень від інших учасників кримінального провадження не надходило.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинувачену ОСОБА_7 , яка заперечувала щодо апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
На переконання колегії суддів, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, ухвала суду першої інстанції зазначеним вимогам кримінального процесуального закону відповідає.
Так, судом визнано доведеним, щоОСОБА_7 у невстановленої досудовим розслідуванням особи в грудні 2016 року, через всесвітню мережу «Інтернет» придбала для власного вживання, без мети збуту, 3 поліетиленових пакетики із порошкоподібною речовиною білого кольору масою 0, 641 г, 0, 813 г, 0, 015 г, що в своєму складі містить психотропну речовину - амфетамін, масою 0, 314 г, 0, 350 г, 0, 007 г відповідно та 2 таблетки жовтого кольору масою 0, 510 г та масою 0, 501 г, що в своєму складі містить особливо небезпечну психотропну речовину - тенамфетамін (МДА), масою 0, 133 г та 0, 115 г відповідно. Вказані психотропні речовини ОСОБА_7 забрала шляхом «закладки» за адресою: м. Київ, вул. Ахматової, 31, на спортивному майданчику та перенесла їх до квартири за адресою свого місця проживання.
Після цього, ОСОБА_7 три поліетиленових пакетики із порошкоподібною речовиною білого кольору поклала до власної косметички рожевого кольору, а 2 таблетки жовтого кольору - до лівої кишені своєї зеленої куртки, які стала умисно незаконно зберігати для власного вживання, без мети збуту.
21.01.2017 року в період часу з 00.53 год. по 02.15 год. під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 добровільно видала працівникам поліції дві таблетки жовтого кольору, що містять у собі особливо небезпечну психотропну речовину - тенамфетамін (МДА), загальною масою 0, 248 г та три поліетиленових пакетики з порошкоподібною речовиною білого кольору, що містять у собі психотропну речовину - амфетамін, загальною масою 0, 671 г, які ОСОБА_7 умисно, незаконно придбала та зберігала для власного вживання без мети збуту.
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 підтвердила встановлені судом першої інстації фактичні обставини, вину свою в інкримінованому злочині визнала повністю, щиро розкаялась та показала, що хоча вона не перебувала на обліку в лікаря нарколога, однак відчувала залежність в психотропних речовинах, а тому звернулась за допомогою до медичної установи, оскільки вважала, що самостійно вилікуватись не зможе. В медичній установі вона пройшла повний курс лікування, в тому числі і за участю психологів та психіатрів. У зв`язку з чим не потребувала та не потребує обов`язкової участі у кримінальному провадженні захисника.
З висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , учасниками кримінального провадження не оспорюються, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.
Так , ч.4 ст.309 КК України, передбачає спеціальні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті, у випадку, якщо особа, добровільно звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії. Тобто, дана норма передбачає два обов`язкові елементи, за яких особу можливо звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України: добровільність звернення до лікувального закладу та початок її лікування від наркоманії.
Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що дане рішення суду першої інстанції постановлено у відповідності до вимог п.14 постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності " №12 від 23.12.2005, в якій зазначено, що ухвала судді( суду) про звільнення особи від кримінальної відповідальності має бути вмотивованою.
Відповідно до п.23 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про злочини в сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів" №4 від 26.04.2002 передбачено, що вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватись від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Судом першої інстанції при прийнятті рішення про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України, встановлено та в ухвалі суду від 27 листопада 2017 зазначено умови та підстави, з урахуванням яких суд вирішив звільнити особу від кримінальної відповідальності, а саме вказано на наявність довідки № 1302 від 25.09.2017 року, отриманої на запит суду про те, що ОСОБА_7 з 25.04.2017 року по 25.05. 2017 року перебувала на лікуванні в режимі денного стаціонару з діагнозом: «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання інших стимуляторів, включаючи кофеїн, пов`язане зі шкодою для здоров`я». При цьому лікування проводилось у відповідності з протоколами надання медичної наркологічної допомоги, затвердженої наказом МОЗ України від 21.09.2009 р. № 681.
Крім того, в оскаржуваному рішенні зазначено, що будь-яких даних, які би свідчили, що ОСОБА_7 проходила лікування виключно з метою ухилення від кримінальної відповідальності, відсутні, з чим і погоджується колегія суддів.
Також колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною, а особа, хвора на наркоманію - це особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз «наркоманія». Разом з тим у відповідних Стандартах, затверджених МОЗ України, діагноз наркоманія не використовується через відсутність такого захворювання у Міжнародній класифікації хвороб десятого перегляду (МКХ-10). При цьому згідно шифру МКХ-10 Клас V Розлади психіки та поведінки (F10-F19) передбачено «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин», що в свою чергу спростовує доводи апеляційної скарги в частині того, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не з`ясував питання стосовно добровільності проходження обвинуваченою саме лікування від наркотичної залежності.
Стосовно доводів апеляційної скарги в частині того, що довідка КМНКЛ «Соціотерапії» не є достатньою підставою для застосування положень ч. 4 ст. 309 КК України та звільнення ОСОБА_7 у зв`язку із цим від кримінальної відповідальності, оскільки обвинувачена не перебувала на обліку у лікаря нарколога на час проведення досудового розслідування, також судом не було проведено експертизу з метою встановлення чи дійсно особа потребувала лікування від наркологічної залежності чи просто мала на меті уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, то вони є безпідставними. Як убачається з оскаржуваного рішення ОСОБА_7 , звернулась сама добровільно до лікувального закладу і розпочала курс лікування від наркоманії, відповідно до вимог ч. 4 ст. 309 КК України, ще під час досудового розслідування, що в свою чергу свідчить, що вона бажала вилікуватися та зробила для себе відповідні висновки.
Стосовно тверджень прокурора про те, що суд ухвалюючи рішення порушив права обвинуваченої на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону згідно п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК України, то вони також є безпідставними. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 , ще під час досудового розслідування та до подачі обвинувального акту до суду пройшла курс лікування, тому на думку колегії суддів особа здатна повною мірою реалізовувати свої права, про що заявила в суді апеляційної інстанції.
Також не знайшло своє підтвердження те, що суд під час підготовчого судового засідання у вказаному кримінальному провадженні, прийняв рішення про його закриття на підставі ст. 44, ч. 4 ст. 309 КК України, не мавши можливості на даному етапі дослідити всі докази, що містяться у матеріалах провадження, наперед надав їм оцінку та прийшов до поспішного, а отже незаконного висновку про наявність підстав для задоволення клопотання обвинуваченої та звільнення її від кримінальної відповідальності, виходячи з наступного.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, що згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
За правилами ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала курс лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Таким чином суд першої інстанції, провів підготовче судове засідання з дотриманням вимог глави 27 КПК України.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, а також той факт, що судом першої інстанції довідка № 1302 від 25.09.2017 Київської місцевої наркологічної клініки лікарні «Соціотерапія» про добровільне звернення та проходження курсу лікування ОСОБА_7 на денному стаціонарі КМНКЛ «Соціотерапія» з 25.04.2017 по 25.05.2017 року визнана належним та допустимим доказом, доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не знаходять свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Отже з врахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення, повністю дотримався вимог матеріального та процесуального законів, а тому підстави для його скасування відсутні.
Істотних порушень кримінального процесуального закону судом першої інстанції, які були б підставою для скасування ухвали, колегією суддів також не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4