Провадження № 1-кп/761/602/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7
представника цивільного
позивача ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 120 150 000 000 006 13, у якому
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Жабенці Чемеровецького району Хмельницької області, громадянин України, українець, зареєстрований та фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , не засуджувався;
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 342 КК України;
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Субіч Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, громадянин України, українець, зареєстрований та фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , не засуджувався;
який обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України,
у с т а н о в и в :
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється розгляд кримінального провадження № 120 150 000 000 006 13, у якому гр. ОСОБА_12 обвинувачується за ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 342 КК України, гр. ОСОБА_13 обвинувачується за ч. 3 ст. 258 КК України.
Обвинувачені утримуються під вартою, дія вказаного запобіжного заходу спливає 17.08.2017, у зв`язку з неможливістю до вказаної дати завершити судовий розгляд суд відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України у порядку судового контролю виніс на обговорення сторін кримінального провадження питання доцільності продовження дії вказаного запобіжного заходу.

Прокурор ОСОБА_3 наполягав на необхідності продовження тримання обвинувачених під вартою, оскільки вважав, що ризики неправомірної процесуальної поведінки останніх не зменшилися, зокрема, існує значна ймовірність переховування обвинувачених від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, не виключив прокурор ризику вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення.

Потерпілі та представник цивільного позивача покладалися на рішення суду.

Обвинувачений ОСОБА_12 , його захисник ОСОБА_11 заперечували проти продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, наполягаючи на відсутності обґрунтованої підозри та доведеності ризиків непроцесуальної поведінки.

Обвинувачений ОСОБА_13 , його захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_9 також вважали, що відсутня обґрунтована підозри, заявлені прокурором ризики не доведені.

Захисники також просили взяти до уваги тривалість перебування обвинувачених під вартою.

Головуючий суддя, заслухавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши наявні матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

На стадії досудового розслідування відповідно до ст. 194 КПК під час вирішення питання застосування запобіжного заходу або продовження строку його дії має бути встановлена наявність трьох складових - чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Під час судового розгляду і вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу оцінка обґрунтованості підозри не може бути надана через те, що особі висунуте обвинувачення і суд за наслідками дослідження наданих сторонами доказів має встановити, чи доведена винуватість особи поза розумним сумнівом.

Отже, до завершення судового розгляду оцінка доведеності винуватості особи є передчасною, тому на цій стадії неможлива.

Таким чином, для обґрунтованого вирішення питання продовження тримання особи під вартою підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого та можливість запобігти цим ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що національне кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.
До цих підстав віднесені: наявність ризику, що обвинувачений не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. Russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).
Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. Russia, § 106).
Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Becciev v. Moldova, § 58).
Небезпека того, що обвинувачений буде чинити перешкоди належному проведенню судового процесу, має підкріплюватися фактичними доказами. (Becciev v. Moldova, § 59).
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно з ст.178 КПК суд під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до дій та вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність саме такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.

Надаючи оцінку можливості обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує значна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм злочинів можуть вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику слід віднести відсутність у обвинувачених достатніх стримуючих чинників, які б мінімізували ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Суд приймає до уваги наявність у обвинувачених сімейних зв`язків, постійного місця мешкання, у той же час зазначені фактори не є настільки вагомими, щоб гарантовано виключити ризик переховування обвинувачених від суду.

Крім того, співставлення негативних для обвинувачених наслідків переховування у вигляді їх покарання у невизначеному майбутньому, тобто після їх можливого затримання, з засудженням, у разі доведення прокурором їх винуватості, до покарання у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Не виглядає безпідставним ризик незаконного впливу обвинувачених на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, додаткової актуальності зазначеному ризику додає той факт, що судовий розгляд перебуває на початковій стадії, тобто не досліджені зібрані докази, залишаються недопитаними свідки та потерпілі, експерти.

Обставини вчинення інкримінованого обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 3 ст.258 КК України, свідчать, що залишається високим ймовірність вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов переконання про доведеність чинників, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК.

Зазначене доводить, що встановлені вище обставини є достатніми для продовження щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_13 строку дії застосованого до них запобіжного заходу.
З огляду на зазначене, суд не знаходить переконливими доводи захисників про скасування застосованого до обвинувачених запобіжного заходу.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :
Продовжити дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 14 жовтня 2017 року включно.

Продовжити дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 14 жовтня 2017 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1