АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/327/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 червня 2017 року,
за участю:

представника власника майна ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.06.2017 року задоволено клопотання слідчого Головного управління Національної поліції України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідування та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на автомобіль марки «ВМW Х5»., номер кузова НОМЕР_1 , що зареєстрований за ОСОБА_6 без права його відчуження, розпорядження такористування.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, власник майна подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.
В обґрунтування поважності пропущення строку на апеляційне оскарження зазначає, що розгляд клопотання слідчого був здійснений без повідомлення та без участі власника майна. Про наявність оскаржуваної ухвали власнику майна стало відомо з Єдиного державного реєстру судових рішень 11.12.2017 року.

Мотивуючи апеляційні вимоги апелянт зазначає, що в клопотанні слідчого не визначена мета та правова підстава для накладення арешту на майно, слідчий суддя мав повернути клопотання слідчому для усунення недоліків, оскільки воно не відповідає вимогам КПК України, а натомість перебрав на себе функції сторони обвинувачення, що свідчить про упередженість та необ`єктивність при вирішенні питання про накладення арешту на майно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника та власника майна, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
З матеріалів судового провадження, клопотання слідчого про арешт майна було розглянуто слідчим суддею без повідомлення та участі власника майна. Про наявність оскаржуваної ухвали як зазначає апелянт, вона дізналася лише 11.12.2017 року з Єдиного державного реєстру судових рішень. З апеляційною скаргою власник майна звернулася 18.12.2017 року, тобто в межах визначених законом п`ятиденного строку, таким чином строк на апеляційне оскарження не пропущено, а тому не підлягає поновленню.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0006084, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.06.2015, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.361, ч.2 ст.361. ч.4 ст. 190 КК України.
В ході досудового розслідування зазначено, що невстановлені особи, направили на поштові скриньки приватних нотаріусів електронні листи нібито від Міністерства юстиції України. У даних листах містились електронні файли до яких було приховано прикріплене шкідливе програмне забезпечення. При відкритті вказаних електронних листів на комп`ютери приватних нотаріусів, приховано, без їх відома, встановлено шкідливе програмне забезпечення, основними функціями якого є віддалене управління комп`ютером, викрадення даних облікових записів користувачів, передача файлів на сервер в мережі Інтернет, а також програмне забезпечення, яке має функцію реєстрації натискань клавіш на клавіатурі (кейлоггер). З використанням встановленого програмного забезпечення для віддаленого доступу, було викрадено файли сертифікатів ключів доступу до Державних реєстрів та паролі доступу приватних нотаріусів.
В подальшому отримавши замовлення від третіх осіб, за грошову винагороду, невстановлені особи незаконно знімають арешти, іпотеки та обтяження; об`єктів рухомого та нерухомого майна, від імені приватних нотаріусів.
Так, в період з 17.12.2016 року по 18.01.2017 рік невстановленими особами від імені приватного нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_10 , незаконно внесено зміни до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, а саме знято обтяження з автомобіля марки «ВМW Х5»., номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , реєстраційна дія № 13016808.

Відповідно до висновку експертного дослідження ТОВ «Лабораторія Комп`ютерної криміналістики» №17/4 КТ-4 від 15.02.2017 року на жорсткому диску наданому приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_10 виявлено програмне забезпечення для віддаленого доступу до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Окрім цього, відповідно до інформації отриманої від ПАТ «Г1УМБ» встановлено, що 30.07.2008 р. між ЗАТ «Донгорбанк» правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», в особі керуючого Відділенням № 4 ЗАТ «Донгорбанк» в м. Донецьк ОСОБА_11 та громадянином ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 укладено кредитний договір № 29/2008-99ФЛ на суму 94 000,00 доларів СІЛА, терміном на сім років, з цільовим призначенням для придбання транспортного засобу ВМW Х5.
В забезпечення виконання зобов`язань укладено договір застави транспортного засобу № 29/2008- 99ФЛ/1 від 30.07.2008 згідно якого надано в заставу автомобіль «ВМWХ5»., номер кузова НОМЕР_1 .

При цьому ОСОБА_12 без згоди Банка, не виплативши кредит, здійснив незаконне відчуження вказаного транспортного засобу.

06.06.2017 року слідчий Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідування та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «ВМW Х5»., номер кузова НОМЕР_1 , що зареєстрований за ОСОБА_6 без права його відчуження, розпорядження такористування.

14.06.2017 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва клопотання слідчого було задоволено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 цього Кодексу речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0006084, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого ОСОБА_13 та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що існують достатні підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, матеріали провадження, додані до клопотання слідчого, які обґрунтовують необхідність накладення арешту на майно, колегія суддів приходить до висновку, що незастосування арешту на вказаний автомобіль може призвести до приховування, а також його подальшого незаконного відчуження, заміни або пошкодження транспортного засобу.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, встановив належну правову підставу, передбачену ч. 1 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказаний автомобіль, оскільки він, як встановила колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України. Крім того, в матеріалах провадження наявна постанова про визнання речовим доказом автомобіля марки «ВМWХ5»., номер кузова НОМЕР_1 від 15.02.2017 року.

Також, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на автомобіль марки «ВМW Х5»., номер кузова НОМЕР_1 , що зареєстрований за ОСОБА_6 , врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання органу досудового розслідування, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими. При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати достатньою підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не виявлено, і не вбачаються такі підстави і зі змісту апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга власника майна ОСОБА_6 , з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 червня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідування та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на автомобіль марки «ВМW Х5»., номер кузова НОМЕР_1 , що зареєстрований за ОСОБА_6 без права його відчуження, розпорядження такористування., залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 ., залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4