Справа № 307/2603/17
Провадження № 1-м/307/32/17
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 грудня 2017 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді: ОСОБА_1 при секретарі: ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тячів клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо засудженого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до клопотання Міністерства юстиції України та доданих матеріалів, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,вироком Вяземського районного суду Смоленської області від 27 травня 2016 рокузасуджений до покарання у вигляді 6 років 8 місяців позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого частиною 4 статті 111 (умисне заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю, небезпечної для життя людини, що спричинило з необережності смерть потерпілого) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. 25 жовтня 2017 року на підставі статті 606 Кримінально-процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 20 червня 2017 року за №06-72632/17прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого ОСОБА_4 для подальшого відбування покарання. ОСОБА_4 є громадянином України, останнє відоме його місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія №2 УФСВП Росії по Смоленській області», кінець відбуття строку покарання 4 липня 2022 року.

Представник Міністерства юстиції України на розгляд клопотання не з`явився, так як надав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутності, а тому суд розглянув клопотання в його відсутності.

Суд, заслухавши думку прокурора, який не заперечив щодо задоволення клопотання, вивчивши та перевіривши матеріали справи у їх сукупності, вважає за необхідне привести вирок суду Російської Федерації стосовно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 1 статті 602 Кримінального процесуального кодексу України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний та території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна була приєднана на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: а) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11 Конвенції.

Статтею 11 цієї Конвенції зазначено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: а)повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; с) повинен зараховувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів. Якщо процедура заміни вироку здійснюється після передачі засудженої особи, держава виконання вироку тримає цю особу під вартою або іншим чином забезпечує її присутність у державі виконання вироку за закінчення цієї процедури.

Виходячи з положень ст. 10 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 року, в разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку. Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у частині 4 статті 610 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 610 Кримінального процесуального кодексу України, якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті КК України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

При цьому суд, як це зазначено у частині 3 статті 603 Кримінального процесуального кодексу України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_4 є громадянином України, останнє відоме місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 висловив бажання бути переведеним в Україну, що підтверджується його письмовою заявою.

З наданого вироку Вяземського районного суду Смоленської області від 27 травня 2016 рокувстановлено, що дії засудженого ОСОБА_4 за цим вироком кваліфіковано за частиною 4 статті 111 Кримінального кодексу Російської Федерації та йому призначено покарання за цією статтею із застосуванням частини 1 статті 62 Кримінального кодексу Російської Федерації в виді 6 років 8 місяців позбавлення волі, з відбуванням покарання в колонії суворого режиму, без обмеження волі.

Вирішуючи питання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України суд враховує наступні положення законодавства України.

Визначаючи статтю закону України про кримінальну відповідальність, якою передбачена відповідальність за кримінальний злочин, вчинений засудженим, суд виходить з того, що ОСОБА_4 , як встановлено вироком суду РФ, вчинив умисне заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю, небезпечної для життя людини, що спричинило з необережності смерть потерпілого
Частина друга статті 121 Кримінального кодексу України передбачає кримінальну відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене способом, що має характер особливого мучення, або вчинене групою осіб, а також з метою залякування потерпілого або інших осіб, чи з мотивів расової, національної або релігійної нетерпимості, або вчинене на замовлення, або таке, що спричинило смерть потерпілого.

Таким чином, на момент вчинення інкримінованого злочину, відповідно до Кримінального кодексу України, дії ОСОБА_4 належать кваліфікації за частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України, де передбачено покарання від семи до десяти років.

Засудженому ОСОБА_4 призначено покарання за частиною 4 статті 111 Кримінального кодексу Російської Федерації у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі, яке згідно ст. 9-11 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 року, з урахуванням пункту 2 частини 4 статті 610 Кримінального процесуального кодексу України зміні не підлягає.

Строк відбуття покарання слід рахувати з 5 листопада 2015 року.

При цьому визначення режиму відбування покарання не є компетенцією суду України і належить до повноважень регіональних комісій з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі.

На підставі вищезазначеного, керуючись статтями 9-11 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 року, статтями 602, 606, 609, 610 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Привести вирок Вяземського районного суду Смоленської області від 27 травня 2016 року, яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, засуджений за частиною 4 статті 111 Кримінального кодексу Російської Федерації у вигляді 6 (шість) років і 8 (вісім) місяців позбавлення волі, з відбуванням покарання в колонії суворого режиму, без обмеження волі, у відповідність із законодавством України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, вважати засудженим за частиною 2 стаття 121 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років і 8 (вісім) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 при приведенні його у відповідність із законодавством України, рахувати з 5 листопада 2015 року.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Копію ухвали надіслати Міністерству юстиції України та центральному органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Головуючий: ОСОБА_1