Справа № 359/1815/18
Провадження №1-в/359/207/2018

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2018 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , представника колонії ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з технічною фіксацією в режимі відеоконференції з ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
в с т а н о в и в :
13.03.2018 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Своє клопотання ОСОБА_5 обґрунтував тим, що він відбув 2/3 частини покарання, призначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 23.03.2015 року. Зазначив, що він став на шлях виправлення, в місцях позбавлення волі показав сумлінну поведінку, стягнень не має, а тому відсутня необхідність повного відбування ним призначеного судом строку покарання. У зв`язку з чим, просив звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вказаним вироком.

Засуджений в судовому засіданні просив клопотання про умовно-дострокове звільнення задовольнити та звільнити його від відбування покарання.

Представник Бориспільської виправної колонії №119 заперечив щодо застосування до ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від подальшого покарання.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що підстави для задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого відсутні.

Заслухавши думку учасників процесу, ознайомившись з матеріалами клопотання та матеріалами особової справи засудженого, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.
Згідно вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 23.03.2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
02.04.2015 року ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської зараховано ОСОБА_5 в строк відбування покарання перебування в установах попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі період з 08.09.2014 року по 10.09.2014 року.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської від 22.03.2016 року зараховано ОСОБА_5 в строк відбування покарання перебування в установах попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі період з 08.09.2014 року по 22.04.2015 року.
З урахуванням зазначеного, станом на 29.03.2018 року засуджений ОСОБА_5 відбув 2/3 строку покарання.
За час знаходження в Київському слідчому ізоляторі зарекомендував себе посередньо, стягнень та заохочень не мав.
В Бориспільській виправній колонії № 119 відбуває покарання з 23.05.2015 року. За час відбування покарання характеризується посередньо. Стягнень та заохочень не має. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує дружні стосунки із засудженими, як позитивної так і негативної спрямованості.
З матеріалів особової справи вбачається, що засудженому було запропоновано бути працевлаштованим на виробництві, але засуджений відмовився, останній не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє розумну соціально-корисну активність в організації роботи. Вину у скоєному злочині визнав.
Зважаючи на характеристики від 16.09.2016 року, від 26.01.2017 року та від 31.01.2018 року, засуджений ОСОБА_5 не довів своє виправлення та не може бути застосовано відносно останнього умовно-дострокове звільнення відповідно, що підтверджується наявними в особовій справі доказами.
Згідно ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до ч. 2 вказаної статті умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до коментованої ст. 81 КК України, сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушень правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма поведінки засудженого, яка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання, прагнення до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, інструментів, суворе додержання правил охорони праці і техніки безпеки тощо.

Виходячи з приписів ст. 81 КК України, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Пунктом 2 ППВСУ "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 р., передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Крім того, пунктом 17 даної Постанови передбачено, що під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених та інше. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Таким чином, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Для застосування звільнення, згідно п.2 ч. 3 ст. 81 КК України, необхідно щоб засуджений фактично відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України тяжким злочином є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 засуджений за тяжкий злочин, відбув 2/3 призначеного строку покарання, однак своєю поведінкою засуджений не довів, що став на шлях виправлення.
З цього приводу, суд приймає відповідні характеристики на засудженого, які надавались останньому при розгляді питань про застосування до нього різних видів пільг згідно КК України та КВК України: переведення з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації, зміну невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно-дострокового звільнення на засіданні Бориспільської виправної колонії №119.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_5 не є зразковою, та не може свідчити про його чесне та сумлінне ставлення до праці за весь період відбування покарання та те, що засуджений твердо став на шлях виправлення.

Таким чином, враховуючи, що основною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання, суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 за час відбування покарання не є сумлінною. Аналіз даних про особу засудженого вказує на те, що засуджений на даний момент не досяг необхідного ступеню виправлення, а лише починає ставати на шлях виправлення.

Таким чином, незважаючи на те, що засуджений ОСОБА_5 відбув встановлену законом частину строку покарання, однак матеріали особової справи не містять відомостей про те, яким чином засуджений своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

За таких обставив, враховуючи тяжкість та характер вчиненого ОСОБА_5 злочину, дані про особу засудженого, пройшло ще недостатньо часу для його виправлення, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення.

У цьому зв`язку, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Враховуючи зазначене, на підставі ст. 81 КК України та керуючись ст.ст. 376, 536-539 КПК України, суд -

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення на невідбуту частину покарання, - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області на протязі 7 днів з дня проголошення шляхом подання апеляції через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Повний текст ухвали суду оголошено 30.03.2018 року.

Суддя ОСОБА_1