АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/442/18 Справа № 199/5690/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001560 за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Вольнянськ Запорізької області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п. 6,12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживав за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеність вини у скоєнні злочину та кваліфікацію дій обвинувачених, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 і ОСОБА_10 покарання за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 років кожному.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у повній мірі не врахував, що вони вчинили особливо тяжкий злочин, ніде не працюють, за весь час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції так і не зрозуміли, що своїми злочинними діями позбавили життя людини, по-всякому намагалися затягнути розгляд кримінального провадження по суті.

Посилається на те, що у обвинувачених не встановлено обставин, які пом`якшують їм покарання, однак наявна обставина, що обтяжує покарання, а саме: вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить скасувати вирок щодо ОСОБА_9 у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не надав оцінки доказам, не проаналізував їх, а деякі оцінив вибірково.
Посилається на те, що показання обвинуваченого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , надані під час судового слідства, повністю спростовують посилання сторони обвинувачення на попередню домовленість обвинувачених на позбавлення життя потерпілого та підтверджують факт відсутності прямого умислу на позбавлення життя ОСОБА_13 , оскільки у зв`язку із раптовістю виниклого конфлікту, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 не передбачали та не могли передбачити настання наслідків своїх дій у вигляді смерті потерпілого.
Вважає, що суд першої інстанції помилково прийняв докази обвинувачення ОСОБА_9 - показання свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , а також потерпілої ОСОБА_14 , оскільки вказані особи не були очевидцями вбивства.
Також в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України суд не вказав у вироку мотив і мету ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на позбавлення життя ОСОБА_13 , що свідчить про відсутність у обвинувачених взагалі умислу на позбавлення життя потерпілого.
Крім того, показання ОСОБА_9 викладені в протоколі слідчого експерименту від 15 березня 2013 року, є недопустимим доказом з підстав, передбачених ст. ст. 86, 87 КПК України, оскільки слідчим ОСОБА_15 не було виконано вимог кримінального процесуального законодавства в частині збирання доказів, дотримання прав та інтересів обвинуваченого, а саме те, що понятим ОСОБА_16 і ОСОБА_17 до початку проведення вказаної слідчої дії були роз`яснені їхні права та обов`язки, але відмітка про вказаний факт з підписами понятих, яким ці права та обов`язки були роз`яснені,- відсутня у протоколі вказаної слідчої дії; ОСОБА_9 взагалі не знав маршруту до вказаного у протоколі місця події, так як був там лише один раз у темний період доби та поганих погодних умовах; при цьому, обвинувачений був позбавлений правової допомоги, так як його захисник доставався місця проведення слідчого експерименту самостійно, не разом з ОСОБА_9 ; відеозапис проведення слідчої дії зупинявся на весь період руху від відділу поліції до місця події, що також підтвердила в судовому засіданні під час допиту свідок ОСОБА_15 .
Висновок експерта за № 476/110-Е від 22 квітня 2013 року ґрунтується на показаннях ОСОБА_9 , викладених в протоколі слідчого експерименту, який вважає недопустимим доказом, а тому експертні дослідження та зроблені за їх результатами висновки про обставини вчинення злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України не відповідають дійсності, є необ`єктивними та недостовірними, більш того суперечливими.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судове розслідування відбувалося із порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, оскільки в судовому засіданні не було надано речові докази по цьому кримінальному провадженню, а також не було доведено умисел на вчинення злочину.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просив скасувати вирок як незаконний у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю викладених у судовому рішенні висновків фактичним обставинам кримінального провадження, порушенням вимог кримінального законодавства, а також неправильної кваліфікації його дій, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у вироку суду першої інстанції не зазначені усі суттєві ознаки складу злочину - як саме він наносив удари цеглиною в потиличну частину голови потерпілого.
Посилається на те, що в суді першої інстанції не були задоволені заявлені ним клопотання про недопустимість доказів, таких як протокол слідчого експерименту за його участю від 15 березня 2013 року з підстав відсутності підписів понятих про роз`яснення їм прав та обов`язків, а також висновку експерта за № 110-Е від 22 квітня 2013 року, який безпосередньо отриманий внаслідок порушення.
Вважає, що його дії підлягають перекваліфікації з п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки бійка між ним та ОСОБА_13 виникла через словесний конфлікт.
Також під час судового засідання від 13 квітня 2017 року ним було заявлено клопотання про відкладення судового засідання для підготовки до судових дебатів, однак суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону та відмовив у задоволенні його клопотання і провів судові дебати, чим позбавив його права належним чином підготуватися до судових дебатів.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років кожному; вирішено питання щодо судових витрат.
За обставин, викладених у вироку, 09 березня 2013 року приблизно о 05 годині 00 хвилин ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прибули на автомобілі «DАЕWОО», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на ж/м Фрунзенський в м. Дніпропетровськ в район Ломовської насосної станції по вул. Широка,173, для подальшого вживання алкогольних напоїв разом з ОСОБА_13 . На вказаному місці під час спільного вживання алкогольних напоїв, між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з одного боку, та ОСОБА_13 з іншого, розпочався конфлікт, що ґрунтувався на таких, що раніше виникли, неприязних відносинах між ОСОБА_10 та ОСОБА_13 . Під час зазначеного конфлікту ОСОБА_10 і ОСОБА_9 вступили в злочинну змову з метою вбивства ОСОБА_13 , де ОСОБА_9 завдав ОСОБА_13 удар електрошокером у шию, від чого останній втратив рівновагу, після чого ОСОБА_9 ногами почав наносити удари по голові та обличчю потерпілого, і в цей момент підбіг ОСОБА_10 , який також почав наносити останньому взутою ногою удари по голові та в ділянку ребер з правої сторони. Коли потерпілий намагався підвестись на ноги, ОСОБА_10 разом із ОСОБА_9 продовжили наносити багаточисленні удари ногами та руками по тілу та голові ОСОБА_13 . В цей момент ОСОБА_13 , намагаючись втекти від них, почав повзти та впав у яму. Коли ОСОБА_13 намагався вилізти з ями, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обидва нанесли цеглою, яка знаходилась на землі, по голові ОСОБА_13 не менше 7 ударів в потиличну частину голови. Внаслідок ударів, нанесених потерпілому ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у загальній кількості не менше 14-15 ударів, останньому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: численних забійних ран, синців та саден на шкіряних покровах голови; переломів кісток склепіння та основи черепа; крововиливів під м`які оболонки головного мозку та у його речовину, яка ускладнилася набряком головного мозку, приблизно через 20-40 хвилин після нанесення тілесних ушкоджень на місці події настала смерть ОСОБА_13 .

Переконавшись, що ОСОБА_13 не подає ознак життя, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 прикидали труп останнього будівельним сміттям, після чого залишили місце скоєння злочину.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_10 відмовився від своєї апеляційної скарги,просив її не розглядати, а вирок суду щодо нього залишити без змін, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції вимоги та доводи його апеляційної скарги не розглядаються.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги прокурора, у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 просила відмовити, обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення, а підтримали свої апеляційні скарги, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_7 , які відмовились від розгляду апеляційної скарги обвинуваченого та просили відмовити в задоволенні апеляційної карги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, частково їх дослідивши, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 не підлягають задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, істотне порушення норм кримінального процесуального закону, не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено фактичні обставини кримінального провадження на підставі досліджених та належно оцінених судом першої інстанції доказів.

Вина обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні за попередньою змовою групою осіб вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами:

-показаннями потерпілої ОСОБА_14 , яка в суді першої інстанції пояснила, що загиблий ОСОБА_18 був її рідним братом, від нього вона дізналась, що він постійно сварився з ОСОБА_19 ;

-свідка ОСОБА_11 , яка підтвердила, що проживала разом з обвинуваченим ОСОБА_19 , а перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_20 , однак фактичні шлюбні відносини з останнім не підтримувала, 08 березня 2013 року до ОСОБА_21 прийшов ОСОБА_22 , а пізніше з роботи прийшов ОСОБА_23 . Вони разом розпивали алкогольні напої. Пізніше близько 23 години хтось із них запропонував піти ще десь погуляти. Вранці ОСОБА_21 з ОСОБА_24 повернулися без ОСОБА_23 на таксі бордового кольору «Деу». На її запитання щодо місцезнаходження ОСОБА_23 , відповіли, що той залишився з дівчатами. Про те, що знайшли ОСОБА_13 , вона дізналася в міліції. Щодо відносин між ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , пояснила, що між ними постійно були конфлікти,

- свідка ОСОБА_12 , який показав суду, що 08 березня 2013 року увечері його викликав по мобільному телефону ОСОБА_10 як водія таксі. Він приїхав на виклик і на вулиці ОСОБА_25 забрав ОСОБА_10 , ОСОБА_9 і потерпілого, які були у стані сильного алкогольного сп`яніння. Потім вони купили ще алкогольних напоїв, поїхали в посадку перед Кайдацьким мостом. Приїхали на місце, коли вже почало світати. Він з машини не виходив, а його пасажири вийшли з машини, розклали випивку позаду на капоті і продовжили розпивання алкогольних напоїв. Потім він в дзеркало заднього виду побачив, що обвинувачені б`ють потерпілого. Той спочатку чинив опір, а потім перестав. Все це тривало близько 5 хвилин. Пізніше всі вони з його поля зору пропали. Далі ОСОБА_10 і ОСОБА_9 підійшли до машини. Потерпілого з ними не було і де він дівся йому не відомо. Після цього він відвіз їх додому. Інших людей на тому місці, де відбувалися всі ці події, він не бачив. Про смерть потерпілого він довідався вже від працівників міліції,

-протоколом огляду місця події від 12 березня 2013 року (т. 2 а.с. 3-4), та додаткового огляду місця події (т. 2 а.с. 56-57), відповідно до яких була оглянута ділянка місцевості, розташована у лісопосадці на відстані близько 2 км від Кайдацького мосту, на ній розташована бетонна дорога, на відстані від якої близько 20 м розташована яма, всередині якої знаходиться будівельне сміття та уламки шиферу. Із -під будівельного сміття виглядає нога людини, взута у чорний черевик. На момент огляду проводилося відкопування трупа із ями, вилучені речі,

- протоколом огляду трупа (т. 2 а.с. 7, т. 8 а.с. 55), згідно з яким проведено огляд трупа невстановленого чоловіка, вилученого з вищеописаної за протоколом огляду місця події ями. На час огляду під трупом знаходиться шкіряна куртка та спортивна куртка з синтетичного матеріалу. На трупі одягнута сорочка, на котрій розстебнуті ґудзики і яка, як зазначено в протоколі «одягнута лише в області шиї»,

- протоколом огляду місця події від 12 березня 2013 року (т. 2 а.с. 5-6), відповідно до якого були оглянуті речі, вилучені з вищеописаної ями, в якій знаходився труп невідомого чоловіка,

-протоколом додаткового огляду вказаного трупа (т. 2 а.с. 26), в ході якого встановлено наявність ознак насильницької смерті та описано наявні у трупа тілесні ушкодження,

- протоколом пред`явлення трупа для впізнання (т. 2 а.с. 28), в ході якого 18 березня 2013 року ОСОБА_11 в трупі невідомого чоловіка, виявленого 12 березня 2013 року в лісосмузі по вул. Широка м. Дніпро, впізнала свого чоловіка ОСОБА_13 ,

-висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 № 476/97-Е від 16 квітня 2013 року (т. 3 а.с. 31-34), згідно з якою виявлено відкриту черепно-мозкову травму, а також інші тілесні ушкодження, які були спричинені тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути цегла, рука стиснута в кулак, нога взута в взуття, смерть його наступила від відкритої черепно-мозкової травми: численних забійних ран, синців та саден на шкіряних покровах голови; переломів кісток склепіння та основи черепа; крововиливів під м`які оболонки головного мозку та у його речовину, яка ускладнилася набряком головного мозку, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа та даними додаткових методів дослідження.

Між отриманими потерпілим тілесними ушкодженнями у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: переломів кісток склепіння та основи черепа; крововиливів під м`які оболонки головного мозку та у його речовину та смертю потерпілого існує прямий причинний зв`язок.

Не виключена можливість, що на протязі короткого проміжку часу до втрати свідомості, потерпілий міг здійснювати які- небудь самостійні дії. Визначити їх характер, об`єм та цілеспрямованість неможливо у зв`язку з відсутністю експертних даних.

Враховуючи локалізацію та характер тілесних ушкоджень, потерпілому було спричинено не менше 14-15 контактних механічних дій. Вказати їх послідовність неможливо через відсутність експертних даних.

Всі виявлені при експертизі трупа тілесні ушкодження згідно даних судово-медичного дослідження трупа та даних додаткових методів дослідження прижиттєві, спричинені за короткий проміжок часу, який може дорівнювати декільком десяткам хвилин.

Виявлені при судово-медичній експертизі трупа тілесні ушкодження у ділянці голови у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: переломів кісток склепіння та основи черепа; крововиливів під м`які оболонки головного мозку та у його речовину, забійних ран, синців та саден на шкіряних покровах голови розділенню не підлягають і у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню і є небезпечними для життя та здоров`я у момент спричинення.

Враховуючи дані копії протоколу огляду трупа, умови перебування трупа, вираженість трупних явищ при дослідженні трупа у морзі, смерть потерпілого настала більше однієї доби до моменту огляду трупа на місці події.

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15 березня 2013 року за участі обвинуваченого ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 150-153), який під час проведення вказаної слідчої дії на місці вчинення злочину показав і розповів, яким чином він сумісно з ОСОБА_10 , наносили потерпілому ОСОБА_13 ногами та руками тілесні ушкодження по голові та тілу; як потерпілий, намагаючись відповзти від них, впав у яму, спробував вилізти з ями, та він разом з ОСОБА_10 били ОСОБА_13 ногами по голові, перешкоджаючи вилізти з ями. Потім ОСОБА_9 вказав як він взяв камінь з кучі цегли та, тримаючи обома руками, наніс удар по потиличній частині голови потерпілого, ще один камінь кинув на лежачого ОСОБА_13 , так само ОСОБА_10 почав брати каміння та кидати на потерпілого в область голови.

-протоколом проведення слідчого експерименту від 15 березня 2013 року за участі обвинуваченого ОСОБА_10 (т. 2 а.с. 154-157), який під час вказаної слідчої дії на місці вчинення злочину показав і розповів, яким чином він сумісно з ОСОБА_9 наносили потерпілому ОСОБА_13 ногами тілесні ушкодження по голові та тілу, як потерпілий, намагаючись відповзти від них, впав у яму, спробував вилізти з ями, та він разом з ОСОБА_9 били ОСОБА_13 ногами по голові, перешкоджаючи вилізти з ями. Потім ОСОБА_10 вказав як він взяв камінь з кучі цегли і каміння та почав кидати його в область голови потерпілого,

- висновком судово-медичної експертизи № 476/110-Е від 22 квітня 2013 року (т. 3 а.с. 38-39), відповідно до якого тілесні ушкодження у потерпілого могли утворитися за умов та обставин вказаних підозрюваним ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , в ході слідчого експерименту 15 березня 2013 року,

-поясненнями судмедексперта ОСОБА_26 , який підтвердив зроблені ним висновки судово-медичних експертиз № 476/97-Е від 16 квітня 2013 року та № 476/110-Е від 22 квітня 2013 року та показав, що потерпілий після травми, згідно вираженої лейкоцитарної реакції, міг жити приблизно 20-40 хвилин. Той факт, що смерть могла наступити від асфіксії, виключено, оскільки при судово-медичному дослідженні не були знайдені ознаки асфіксії і не були знайдені сторонні тіла в дихальних шляхах. Оскільки при огляді трупа на місці події було встановлено, що трупні плями свої характеристики не змінюють, це свідчить про те, що на час огляду після смерті пройшло не менше доби. Враховуючи місце перебування трупа та причину смерті, не виключає момент настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Підтвердив, що він приймав участь у слідчому експерименті за участі обвинувачених. Під час слідчого експерименту обвинувачені самі показували механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, який співпадав з тими тілесними ушкодженнями, які були виявлені у потерпілого,

- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.

У вироку суду обґрунтовано встановлення судом домовленості обвинувачених на позбавлення життя потерпілого, що спростовує доводи апеляційної скарги захисника.

Обґрунтовуючи наявність умислу у обвинувачених на позбавлення життя потерпілого, суд врахував стійкі неприязні відносини між ОСОБА_13 та обвинуваченим ОСОБА_10 , а також, в день подій, з обвинуваченим ОСОБА_9 , кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень у потерпілого (згідно висновків судово-медичних № 476/97-Е від 16 квітня 2013 року, № 476/110-Е від 22 квітня 2013 року), які могли утворитися за умов та обставин, вказаних ОСОБА_9 і ОСОБА_10 в ході слідчого експерименту 15 березня 2013 року; те, що обвинувачені, згідно із протоколами проведення слідчих експериментів, наносили удари руками і ногами в область голови, що є життєво важливим органом, при цьому застосовували каміння, і такі їх показання узгоджується з висновками експертиз, показаннями свідка ОСОБА_12 та протоколом огляду місця події від 12 березня 2013 року, а також причини, через які обвинувачені припинили наносити удари потерпілому ОСОБА_13 , а саме - втрата останнім свідомості, та дійшов правильного висновку, що обвинувачені усвідомлювали суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачали їх суспільно небезпечні наслідки у виді смерті ОСОБА_13 і бажали її настання. На наявність попередньої змови між ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на вбивство ОСОБА_13 вказує узгоджений характер їх дій, які вчинялися одночасно, доповнювали один одного і були об`єктивно спрямовані на досягнення єдиного злочинного результату, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Поведінка обвинуваченого ОСОБА_9 , який першим завдав ОСОБА_13 удар електрошокером у шию, від чого останній втратив рівновагу, після чого ОСОБА_9 ногами почав наносити удари по голові та обличчю потерпілого, що не спростовується стороною захисту в апеляційних скаргах, та подальші узгоджені дії обвинувачених, також свідчить про умисел ОСОБА_9 саме на реалізацію домовленості між обвинуваченими на позбавлення життя потерпілого.

Також судом вказано про мотиви вчинення злочину- наявний конфлікт між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з одного боку, та ОСОБА_13 з іншого, що ґрунтувався на таких, що раніше виникли, неприязних відносинах між ОСОБА_10 та ОСОБА_13 . Під час зазначеного конфлікту ОСОБА_10 і ОСОБА_9 вступили в злочинну змову з метою вбивства ОСОБА_13 , що спростовує доводи захисника про не встановлення мотиву вчинення вбивства.

Суд обґрунтовано відніс до доказів обвинувачення показання потерпілої ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_11 , оскільки вони підтвердили про наявність конфлікту між ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , що підтверджує наявність мотиву вбивства, а також свідка ОСОБА_12 , який був очевидцем того, що обвинувачені б`ють потерпілого. Те, що свідок ОСОБА_12 не бачив, чим скінчився конфлікт, не спростовує висновків суду про доведення вини обвинувачених, оскільки відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 № 476/97-Е від 16 квітня 2013 року (т. 3 а.с. 31-34)всі виявлені при експертизі трупа тілесні ушкодження згідно даних судово-медичного дослідження трупа та даних додаткових методів дослідження прижиттєві, спричинені за короткий проміжок часу, який може дорівнювати декільком десяткам хвилин. Зазначений висновок підтверджений поясненнями судмедексперта ОСОБА_26 , який показав, що потерпілий після травми, згідно вираженої лейкоцитарної реакції, міг жити приблизно 20-40 хвилин, та з урахуванням місця перебування трупа та причини смерті, не виключає момент настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , що узгоджується також із зазначеним висновком, що виключає твердження захисника ОСОБА_8 про настання смерті в будь-який інший час.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 щодо визнання недопустимим протоколу слідчого експерименту від 15 березня 2013 року за участі обвинуваченого ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 150-153) та висновку судово-медичної експертизи № 476/110-Е від 22 квітня 2013 року (т. 3 а.с. 38-39) не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції з наведенням відповідних мотивів надано оцінку вказаним доказам, дослідженням в суді апеляційної інстанції зазначених доказів не встановлено підстав для визнання їх недопустимими.

Відповідно до ч. 3 ст. 104 КПК України, якою встановлено вимоги до складання протоколу, щодо наявності у протоколі підписів понятих про роз`яснення їх прав, - така вимога відсутня. Крім того, протокол підписаний понятими без будь-яких зауважень про достовірність даних, викладених в протоколі, тому протокол відповідає вимогам до його складання.

Твердження захисника ОСОБА_8 щодо порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту з тих підстав, що в ході проведення цієї слідчої дії при переміщенні до місця події його підзахисний знаходився в автомобілі з водієм, конвоїром, одним з понятих та слідчим, тоді як був відсутній захисник, не вказують на порушення права на захист, оскільки суд першої інстанції правильно зазначив, що крім слідчих в автомобілях перебували водій, конвоїр та один з понятих, під час переміщення в автомобілі обвинувачені не давали жодних показань, всі їх дії чи висловлювання під час переміщення в ході слідчого експерименту не могли бути занесені до протоколу, слідчий експеримент за участю обвинуваченого ОСОБА_9 , проводився із участю захисника, двох понятих, судово-медичного експерта ОСОБА_26 , а також були присутні водій та конвоїр, тому застосування будь-якого тиску на обвинуваченого було неможливим, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Також повідомлені ОСОБА_9 обставини узгоджуються із іншими доказами, які підтверджують повідомлені ним відомості в ході слідчого експерименту. Встановлена під час судово-медичної експертизи причина смерті ОСОБА_13 узгоджується з тим механізмом спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, який був продемонстрований обвинуваченим під час слідчого експерименту. Час залишення обвинуваченими потерпілого на місці події узгоджується з показами судмедексперта ОСОБА_26 , який не виключає настання смерті потерпілого ІНФОРМАЦІЯ_3 , та наявністю у потерпілого на час смерті сильного алкогольного сп`яніння, яке було наслідком спільного з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 вживання алкогольних напоїв. Зазначений обома обвинуваченими під час слідчих експериментів механізм початку нанесення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, а саме: натягнення потерпілому на голову куртки, яка внаслідок цих дій впала на землю і в подальшому була кинута в яму до трупа ОСОБА_13 , узгоджується з результатами огляду місця події та трупа ОСОБА_13 , за якими куртка загиблого не була одягнена на ньому, а знаходилася окремо, а сорочка загиблого була піднята на рівень шиї і трималася лише на верхньому ґудзику. Також повідомлені в ході слідчого експерименту обставини спричинення потерпілому ушкоджень камінням та уламками цегли підтверджуються висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_13 , відповідно до якого наявні у потерпілого в області голови тілесні ушкодження спричинені дією тупого твердого предмета (або його частиною) контактуюча поверхня якого (яких) - лінійні ребра з упором на площину, що узгоджується також з результатами огляду місця події, під час якого на місці події було виявлене будівельне сміття.

Твердження сторони захисту про те, що відеозапис ходу проведення слідчої дії переривався, не є підставою для визнання його недопустимим доказом, оскільки під час проведення вказаної слідчої дії були залучені двоє понятих, у зв`язку з чим відповідно до ч. 7 ст. 223 КПК України недотримання безперервності відеозапису не свідчить про допущені порушення.

За вказаних обставин відсутні підстави для визнання протоколу слідчого експерименту від 15 березня 2013 року за участі обвинуваченого ОСОБА_9 та висновку судово-медичної експертизи № 476/110-Е від 22 квітня 2013 року недопустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що не було досліджено речових доказів, не свідчать про неповноту судового розгляду, оскільки згідно із повідомленням прокурора речові докази не можуть бути надані суду для дослідження у зв`язку з їх втратою, що підтверджується письмовою інформацією Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, де вони знаходилися на зберіганні (т. 8 а.с. 30-32). А тому суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки такі речові докази були на відповідній стадії відкриті стороні захисту, раніше досліджувалися судом, були втрачені вже після набрання законної сили вироком суду, за яким вони підлягали знищенню, їх відсутність не впливає як на належність та допустимість решти досліджених судом доказів, так і на доведеність винуватості обвинувачених в цілому.

Отже, суд дійшов висновку, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинувачених складу інкримінованого їм злочину та доведеності їх вини у його вчиненні.

Із вироку вбачається, що суд належним чином виклав ознаки прямого умислу обвинувачених, навів докази на підтвердження такого висновку, правильно визнав обвинувачених винуватими у вчиненні умисного вбивства і правильно кваліфікував їх дії, кожного окремо, за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Інші доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 полягають у викладенні змісту статей кримінального та кримінального процесуального закону, цитуванні пунктів постанов Пленуму Верховного Суду України, Конституції України та рішень Європейського Суду з прав людини, на які він необґрунтовано посилається як на підставу скасування вироку суду і призначення нового судового розгляду, підстав для чого в ході апеляційного перегляду не встановлено.

Як витікає з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особам обвинувачених через м`якість суд вважає необґрунтованими, оскільки при призначенні покарання було враховано обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, а саме: характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину який, відповідно ст. 12 КК України відноситься до категорії умисних особливо тяжких злочинів, за який передбачена максимальна міра покарання у виді довічного позбавлення волі, направлений проти життя особи і має підвищений рівень суспільної небезпеки, а також враховано невідворотність наслідків, які настали в результаті вчиненого злочину.

Судом першої інстанції належним чином враховані відомості про особи обвинувачених, відповідно до яких ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності притягується вперше (т. 3 а.с. 64), має зареєстроване місце проживання (т. 3 а.с. 57) та стійки соціальні зв`язки (т. 3 а.с. 61), на обліку лікаря-психіатра не перебуває (т. 3 а.с. 60), разом з тим перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання інших стимуляторів, включно з кофеїном, вживання з шкідливими наслідками» (т. 3 а.с. 62), за місцем реєстрації характеризується позитивно (т. 3 а.с. 65, т. 1 а.с. 249-251), за місцем навчання в школі також характеризується позитивно (т. 1 а.с. 248), у вчиненому не розкаявся та неправдивими свідченнями намагався уникнути відповідальності за вчинені діяння, будь-яким хронічним психічним захворюванням раніше не страждав та на теперішній час не страждає; ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності також притягується вперше (т. 3 а.с. 76), має зареєстроване місце проживання (т. 3 а.с. 66, 73) та стійки соціальні зв`язки (т. 3 а.с. 69), має на утриманні дитину ОСОБА_27 , 2009 року народження (т. 4 а.с. 74), на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (т. 3 а.с. 74, 75), є військовозобов`язаним (т. 3 а.с. 72), за місцем реєстрації квартальним комітетом № 10 характеризується негативно (т. 3 а.с. 68), а квартальним комітетом № 11 - задовільно (т. 3 а.с. 70), у вчиненому не розкаявся, будь-яким хронічним психічним захворюванням раніше не страждав та на теперішній час не страждає.

На підставі викладеного, з урахуванням відсутності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченим, наявності обставини, що обтяжує покарання обох обвинувачених,- перебування їх у стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення як ОСОБА_9 , так і ОСОБА_10 та попередження нових кримінальних правопорушень як самими обвинуваченими, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі для кожного із обвинувачених, оскільки більш м`які види покарання не зможуть забезпечити досягнення його мети, виправлення обвинувачених можливе лише в умовах ізоляції останніх від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити надмірний тягар для особи та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Вимоги апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у повній мірі не врахував, що вони вчинили особливо тяжкий злочин, ніде не працюють, за весь час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції так і не зрозуміли, що своїми злочинними діями позбавили життя людини, по-всякому намагалися затягнути розгляд кримінального провадження по суті, а також неврахування відсутності обставин, які пом`якшують покарання обвинувачених, та наявності обставини, що обтяжує покарання, а саме: вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу, оскільки перелічені прокурором обставини фактично враховані судом при призначенні покарання обвинуваченим, які вперше притягуються до кримінальної відповідальності.

Підстав для призначення обвинуваченим покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, судом не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для змінити чи скасування вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які перебувають під вартою, з моменту отримання копії судового рішення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4