Справа № 206/3831/17
Провадження № 1-кп/206/290/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" листопада 2017 р. Самарський районний суд

міста Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження внесене до ЄРДР під № 0000062 від 21.11.2012 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, українця, освіта середня, офіційно не працюючого, маючого малолітню дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
11.11.2012 близько 12 годині 15 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у місті Дніпропетровську по вулиці Відпочинку, з боку вулиці Автодорожньої, у напрямку вулиці Оранжерейної. На шляху руху, ОСОБА_4 , в районі будинку № 131, грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при виникненні перешкоди для подальшого руху, у вигляді каміння, що знаходилося на проїжджій частині на смузі його руху, не вжив заходів для безпечного його об`їзду шляхом зменшення швидкості руху з урахуванням дорожніх умов та скоїв на нього наїзд лівим заднім колесом свого автомобіля, що призвело до відриву вказаного колеса від піввісі автомобіля, під його керуванням, та відірване колесо продовжуючи рух далі за інерцією спричинило тілесні ушкодження пішоходу ОСОБА_6 , яка йшла в попутному напрямку у лівого краю проїжджої частини за напрямком руху автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної події потерпілій ОСОБА_6 заподіяні тілесні ушкодження, у вигляді: відкритого 2А ступеню відламкового перелому обох кісток лівої гомілки на межі середньої та нижньої третин зі зміщенням відламків, рани на межі середньої та нижньої третини лівої гомілки, які відносяться згідно судово-медичної експертизи № 1225е від 15.04.2014 року до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, згідно пункту 2.1.3м «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6. Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_4 , управляючи автомобілем «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п.п. 12.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, які свідчать: п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; п. 12.3 «При виникненні небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно здатний виявити, він повинен негайно вжити заходи для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», - невиконання яких знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дружньо-транспортної пригоди.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому злочину визнав у повному обсязі при цьому суду пояснив, що дійсно 11.11.2012 в обідню пору, керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», він рухався у місті Дніпропетровську по вулиці Відпочинку, у напрямку вулиці Оранжерейної. В районі будинку № 131 він скоїв наїзд лівим заднім колесом свого автомобіля на каміння, що призвело до відриву колеса від піввісі автомобіля, після чого відірване колесо продовжуючи рух вдарило потерпілу ззаду. Окрім того, обвинувачений зазначив, що у скоєному щиро розкаюється, позов пред`явлений потерпілою в межах даного кримінального провадження визнає частково, а саме в сумі 20000,00 грн. та готовий сплатити зазначену суму. Також, обвинувачений ОСОБА_4 надав письмову заяву про застосування до нього п. в) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Захисник у судовому засіданні підтримала клопотання обвинуваченого та зазначила, що враховуючи, що обвинувачений визнав вину, частково визнав позовні вимоги потерпілої, щиро розкаявся у вчиненому, має малолітню дитину 2014 року народження, то до нього може бути застосовано п. в) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», в зв`язку із чим, клопотання просила задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала суду, що 11.11.2012 близько 12 годині 15 хвилин вона разом із дитиною проходячи по лівому краю дороги, почула звук двигуна, а потім різку біль, коли вона прийшла до тями, то побачила та зрозуміла, що вона лежить, поряд із нею було колесо автомобіля, після чого вона була на лікарняному 4 місяці. Позов підтримала, просила задовольнити, проти застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» до обвинуваченого не заперечувала.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що 11.11.2012 вона йшла по дорозі, розминувшись з транспортним засобом обвинуваченого, вона продовжила свій рух, потім почула крик дитини, розвернувшись вона побачила, як автомобіль проїхав приблизно 20 метрів по дорозі без колеса, яке пролетіло у свідка за спиною, та вдарило потерпілу ззаду по нозі, після чого остання впала та знепритомніла. Під час руху автомобілю ніхто аварійних ситуацій не створював.

Крім пояснень самого обвинуваченого в судовому засіданні, показів потерпілої та свідка, вина ОСОБА_4 у скоєному злочині підтверджується наступними дослідженими судом письмовими доказами.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 27.04.2014 разом з план-схемою та фототаблицями, де потерпіла вказала як і де рухалась, та місце наїзду на неї колеса (а.п. 106-112).

Висновком комплексної судової металознавчої, автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 9509/9510/12698 від 30.12.2013 разом з фототаблицями, згідно якої, в даному випадку технічна можливість попередити настання даної дорожньо-транспортної пригоди для водія автомобіля ВАЗ-2101 ОСОБА_4 визначалась виконанням ним вимог п. 12.1 та п. 12.3 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля ВАЗ-2101 ОСОБА_4 не відповідали вимогам п. 12.1 та п. 12.3 Правил дорожнього руху України та знаходились з технічної точки зору у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (а.п. 81-99).

Висновком експерта № 1225е від 15.04.2014, яким встановлено, що за своїм характером виявлені ушкодження у ОСОБА_6 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, згідно п. 2.1.3м «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6 (а.п. 103-105).

Всі вищенаведені докази свідчать про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Окрім того, згідно інформації Самарської районної у місті Дніпрі ради, комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Самарської районної у місті Дніпрі ради питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не розглядалось (а.п. 163).

Судом встановлено, що дані докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі. Досліджені судом і покладені в основу вироку докази не суперечать один одному і узгоджуються між собою.

Між тим, суд не може прийняти в якості належного та допустимого доказу протокол огляду місця дорожньо-транспортної події від 11.11.2012 разом із схемою та фототаблицями, оскільки даний огляд місця дорожньо-транспортної події відбувався у іншому місці за іншою адресою, що також підтвердив у судовому засіданні слідчий СВ ДМУ ОСОБА_9 в провадженні якого перебувало дане кримінальне провадження (а.п. 58-65).

Оцінюючи в сукупності зібрані та безпосередньо досліджені під час судового розгляду докази, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та доведена в повному обсязі.

Дії ОСОБА_4 , що виразилися в порушені Правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження, кваліфікуються за ч. 2 ст. 286 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, одружений, має малолітню дитину 2014 року народження, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлені.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи відношення обвинуваченого до скоєного, його щире каяття, також наслідки, що настали від дій обвинуваченого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 ще можливо без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим, вважає за необхідне призначити основне покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням вимог ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів.

Окрім цього, як визначено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 КК України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до пункту в) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07.09.2017, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили - особи не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 має малолітню дитину 2014 року народження, в зв`язку з чим прохав застосувати відносно нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році», про що свідчить його заява, яка мається в матеріалах кримінального провадження.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, передбачених ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалася.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Вирішуючи позовні вимоги потерпілої (а.п. 10-11), щодо стягнення з обвинуваченого на її користь матеріальної шкоди в розмірі 18082 грн. 90 коп., суд вважає, що позовні вимоги потерпілої обґрунтовані та на підставі ст.ст. 16, 1166 ЦК України підлягають частковому задоволенню, а саме в частині витрат, що підтверджені відповідними доказами (квитанціями), що складають 12082 грн. 90 коп. - придбання медикаментів та отримання висновку спеціаліста, в іншій частині матеріальної шкоди, що полягала у витраті коштів на правову допомогу, в сумі 6000 грн. необхідно відмовити, оскільки потерпілою не надано доказів понесення відповідних витрат із наданням повних і детальних розрахунків.

Що стосується позовних вимог, щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, то суд вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла, за наявності її вини.

Суд приходить до висновку про наявність у потерпілої ОСОБА_6 моральних переживань, нервових потрясінь, оскільки, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень було порушено її звичний уклад життя, та призвело до зламу побутових і професійних відносин.

Враховуючи характер душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла потерпіла, суд вважає, що заявлена сума 500000 гривень, як компенсація моральної шкоди явно завищена та з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 підлягає стягненню сума в розмірі 7917 грн.10 коп.

Вирішуючи питання про речові докази по кримінальному провадженню, суд вважає за необхідне заднє ліве колесо та задню ліву вісь з автомобіля ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , направлене на відповідальне збереження до камери зберігання речових доказів Дніпропетровського МУ ГУМСВ України в Дніпропетровській області - знищити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

В порядку пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 12082 грн. 90 коп., моральної шкоди в розмірі 7917 грн.10 коп., а всього 20000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Речові докази по справі: заднє ліве колесо та задню ліву вісь з автомобіля ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , направлене на відповідальне збереження до камери зберігання речових доказів Дніпропетровського МУ ГУМСВ України в Дніпропетровській області знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1