19.03.2018 Єдиний унікальний № 371/29/18
Провадження № 3/371/85/18
про повернення обвинувального акта прокурору
19 березня 2018 року м. Миронівка
Миронівський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
прокурора ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
У С Т А Н О В И В :
Кримінальне провадження повторно призначено до підготовчого судового засідання відповідно до вимог ч. 1 ст. 314 КПК України.
У підготовче судове засіданняне з`явився потерпілий ОСОБА_6 , про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання повідомлений належно, що підтверджується телефонограмою.
Судом у підготовчому судовому засіданні поставлено на обговорення питання про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду.
Прокурор вважав за можливе призначити судовий розгляд кримінального провадження, оскільки кримінальне провадження підсудне Миронівському районному суду Київської області, обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, відсутні підстави для закриття кримінального провадження, передбачені п.п. 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України.
Захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору. Клопотання обґрунтував тими обставинами, щообвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України. В обвинувальному акті не зазначено дати та часу вчинення кримінального правопорушення, що інкриміновано обвинуваченому ОСОБА_3 . Обвинувачений ОСОБА_3 частково відшкодував завдану матеріальну шкоду в розмірі 265 гривень шляхом повернення викраденого мобільного телефону, проте в обвинувальному акті в переліку обставин, які пом`якшують покарання, не зазначено добровільне відшкодування завданого збитку як обставину, що пом`якшує покарання.
Обвинувачений підтримав клопотання захисника.
Прокурор заперечив проти задоволення клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, посилаючись на ті обставини, що він відповідає вимогам законодавства, дата та часвчинення кримінального правопорушення в ньому зазначені. Злочинні дії були вчинені 03 грудня 2017 року о 19 годині, коли обвинувачений помітив у потерпілого майно. Обставини, що пом`якшують покарання, у обвинувальному акті зазначені.
Заслухавши клопотання та думку учасників судового провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання та необхідність повернення обвинувального акту прокурору з наступних мотивів.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обовязковими для їх виконання слідчим і прокурором.
У ст. 291 КПК України встановлено процесуальний порядок складення обвинувального акту у кримінальному провадженні, викладено ряд відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, а також чітко визначено ті процесуальні документи, що в обовязковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акта.
Зокрема, згідно з п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт наряду з іншими реквізитами обов`язково має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.
Пунктом 1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження.
Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.
Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема обєктивної, субєктивної сторони та кваліфікуючих ознак. Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення унеможливлює якісний і повний захист обвинувачених.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», зазначено: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції».
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом. Разом з цим ч. 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах, крім випадків, передбачених цією статтею.
Розгляд кримінального провадження без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним, адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
Згідно приписів ч. 1 ст. 91 КПК України обовязок доказування обставин, передбачених вказаною статтею, які, з огляду на зміст закону, має містити обвинувальний акт в формулюванні обвинувачення, з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, - покладається на слідчого, прокурора.
Аналіз змісту обвинувального акту вказує на ті обставини, що при його складанні слідчим не було дотримано вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України у повному обсязі.
Обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, в якому указано на обовязкові ознаки обєктивної сторони інкримінованого злочину, а за своїм змістом обвинувачення не є конкретним, зі змісту сформульованого обвинувачення неможливо зробити однозначний висновок щодо дати та часу вчинення кримінального правопорушення.
Обвинувальний акт містить посилання на ті обставини, що 03 грудня 2017 року о 19 годині у ОСОБА_3 виник умисел на заволодіння чужим майном, реалізуючи який, він здійснив викрадення майна потерпілого ОСОБА_6 . Проте, обвинувальний акт не містить відомостей щодо дати та часу вчинення самого діяння. Коли саме мало місце незаконне таємне вилучення чужого майна в обвинувальному акті не зазначено. Реалізувати умисел на викрадення чужого майна, який виник 03 грудня 2017 року о 19 годині, обвинувачений міг з розривом у часі після вказаної дати та часу.
З урахуванням того, що формулювання обвинувачення не містить викладу всіх елементів вищезазначеного складу злочину, за яким обвинувачується ОСОБА_3 , а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дана обставина перешкоджає подальшому судовому розгляду.
Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Зазначені висновки містяться у рішенні Верховного Суду України від 03 березня 2016 року у справі № 5-347 кс15.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у разі невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України суд у підготовчому судовому засіданні повертає обвинувальний акт прокурору.
Процесуальні порушення, допущені при прийнятті рішень на стадії досудового розслідування не можуть бути усунуті в ході судового розгляду, оскільки відповідно до приписів ст. 22 КПК України суд позбавлений можливості перебирати на себе функції обвинувачення.
Зазначені істотні порушення норм кримінального процесуального закону неможливо усунути під час судового розгляду, оскільки вони є очевидними на стадії підготовчого провадження і потребують проведення відповідних процесуальних дій, які можуть виконати лише слідчі.
Наведені порушення є істотними, такими, що перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі отриманого обвинувального акту та здійсненню належної визначеної КПК України процедури судового розгляду, дотримання загальних засад судочинства, передбачених ст. 7 КПК України, їх неможливо усунути під час підготовчого судового засідання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 315 КПК України, суд
Клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акта прокурору задовольнити.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя підпис ОСОБА_1
Згідно з оригіналом.

Суддя ОСОБА_1