УХВАЛА

23 жовтня 2017 року м. Хмельницький
09.10.2017 року потерпіла ОСОБА_3 оскаржила дану постанову до слідчого судді, посилаючись на передчасність прийняття такого рішення. Зазначила, що слідчим при прийнятті рішення не взято до уваги, що ОСОБА_5 рухався в крайній ліві смузі, а не в крайній праві; не було перевірено можливості уникнення зіткнення з пішоходом в разі застосування екстреного гальмування; не звернуто увагу на різницю в показах ОСОБА_5 , а саме: в одних показах він зазначає, що гальмував до зіткнення, а в інших після зіткнення.
В судовому засіданні ОСОБА_3 наполягає на задоволенні скарги, слідчий ОСОБА_4 щодо її задоволення заперечує.
Заслухавши ОСОБА_3 та слідчого, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, приходжу до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура
Ст.91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а ст.92 цього Кодексу обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора. На виконання даних вимог сторона обвинувачення в силу ст.93 КПК України здійснює збирання доказів.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження слідчим ОСОБА_4 були здійсненні усі необхідні дії для виконання вимог зазначених норм кримінально-процесуального кодексу України, зокрема, допитано водія ОСОБА_5 ( а.п.111-114), покази якого знайшли своє підтвердження й під час проведення слідчого експерименту ( а.п.115-117); допитано свідків ОСОБА_7 ( а.п.136-138) та ОСОБА_8 (а.п.139-141) інспекторів роти «2 батальйону УПП в м.Хмельницькому ДПП, які несли службу неподалік пригоди, однак самого моменту наїзду автомобіля на пішохода вони не бачили. Будь-які інші свідки пригоди відсутні, а також через погодні умови (дощ, мокрий сніг) не можливим виявилось слідчому зібрати слідову інформацію з дорожнього полотна ( сліди гальмування, юзу чи ін.), що не дало можливості слідству спростувати чи підтвердити покази ОСОБА_5 ; призначено всі можливі експертизи, зокрема, комплексну транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу, згідно висновку якої №45 від 07.03.2017 р. ( а.п.129-133) покази водія ОСОБА_5 з технічної точки зору можуть бути спроможними, та він не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 , шляхом своєчасного застосування гальмування і зупинки автомобіля до місця наїзду на пішохода з моменту виникнення небезпеки; в заданій дорожній ситуації водій повинен був діяти відповідно до п.п.12.2, 12.3, 12.4 ПДР України.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.306, 307 КПК України, слідчий суддя
ОСОБА_3 в задоволенні скарги відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Хмельницької області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя