АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1829/17 Справа № 206/1741/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000274 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, який проживає по АДРЕСА_1 ;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання за ч. 2 ст. 389 КК України до 2 місяців арешту.

На підставі ст. 71, п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за даним вироком повністю приєднано не відбута частину покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2016 року та остаточно призначено покарання у виді 2 місяців 25 днів арешту.

Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

07 листопада 2016 року обвинувачений ОСОБА_7 на підставі вироку Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2016 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт, прибув до приміщення Самарського сектору Індустріального міжрайонного відділу з питань пробації м. Дніпра Південно-Східного МРУ ВКПП МЮУ (далі Інспекція), розташованого за адресою: м. Дніпро, вул.. Вознюка, 7-А, де був ознайомлений під розписку з порядком та умовами відбування призначеного судом покарання у виді громадських робіт строком 200 годин, а також попереджений про те, що у разі ухилення від виконання покарання у виді громадських робіт, він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України.

Того ж дня ОСОБА_7 вручено направлення на виконання громадських робіт до Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, згідно з яким останній повинен приступити до виконання покарання з 08.11.2016 року.

Однак ОСОБА_7 , маючи умисел на ухилення від відбуття покарання, призначеного йому вироком суду у виді 200 годин громадських робіт, реалізуючи його у формі бездіяльності, не ставлячи до відома уповноважені органи про свої дії, достовірно знаючи, що за невиконання покарання, призначеного вироком суду, йому загрожує кримінальна відповідальність, на призначений день без поважних причин для відпрацювання громадських робіт до Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області не прибув, тим самим ухилився від відбування громадських робіт, про причину неявки нікому не повідомив.

18 листопада 2016 року ОСОБА_7 прибув до Інспекції, де надав пояснення з приводу неявки до Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області для відбування покарання у вигляді громадських робіт. У своєму письмовому поясненні ОСОБА_7 повідомив, що не приступив до відбування покарання у вигляді громадських робіт на об`єкті, а саме у Самарському ВП ДВП в Дніпропетровській області у зв`язку із відсутністю у останнього коштів на проїзд у громадському транспорті. Того ж дня співробітниками Інспекції ОСОБА_7 вдруге письмово роз`яснено порядок та умови відбування покарання у вигляді громадських робіт та зобов`язано приступити до їх виконання на території Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області до 01.12.2016 року.

У подальшому, незважаючи на застереження у виді письмового попередження. ОСОБА_7 прибув до Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лише 19.12.2016 року, де наказом т.в.о. начальника Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 19.12.2016 року № 270 його прийнято на безоплатні громадські роботи на території Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровські області. Відповідно до зазначеного наказу інспектором Самарського ВП ДВП в Дніпропетровській області складено графік виходу ОСОБА_7 на роботу для відбування призначеної кількості годин громадських робіт протягом грудня 2016 року, з яким останній ознайомлений під особистий підпис.

Так. згідно з табелем виходу на роботу у грудні 2016 року ОСОБА_7 до відбування призначеного Самарським районним судом м. Дніпропетровська покарання у вигляді 200 годин громадських робіт умисно у формі бездіяльності не приступив.

19 січня 2017 року ОСОБА_7 з`явився до Інспекції, де надав письмове пояснення, в якому вказав, що не приступив до відбування призначеного судом покарання у вигляді громадських робіт з листопада 2016 року у зв`язку з тим. що хворів та звертався до лікаря - терапевта за місцем проживання. Однак, у наданій засудженим медичній довідці зазначено, що він відвідував лікаря терапевта лише 17.01.2017 року, у зв`язку із чим ОСОБА_7 вкотре винесено застереження у вигляді письмового попередження про наслідки за ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт та роз`яснено положення ч. 2 ст. 389 КК України.

Згідно з отриманим Інспекцією від Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області повідомленням від 06.02.2017 року ОСОБА_7 після складання графіку виходу на громадські роботи від 19.12.2016 року на об`єкт, а саме до Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області для відпрацювання громадських робіт не прибув, тим самим умисно ухилився від відбування 200 годин громадських робіт, про причину неявки нікому не повідомив.

Таким чином, ОСОБА_7 будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, призначених йому вироком суду, достовірно знаючи про наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, порушуючи порядок і умови, передбачені ст. 37 Кримінально - виконавчого кодексу України, умисно ухилився від відбуття покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.389 КК України викласти в новій редакції Закону України №1492-VIII від 07 вересня 2016 року, а саме ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор посилається на допущене судом неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню.

Так прокурор вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК України в період часу з листопада 2016 року по 06 лютого 2017 року, тобто після набрання чинності Закону України №1492-VI1I від 07 вересня 2016 року, відповідно до якого ч.2 ст.389 КК України викладено в новій редакції, а саме ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Заслухавши прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, думку обвинуваченого, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 389 КК України, дії останнього кваліфіковано, як ухилення від відбування громадських робіт будучи засудженим до цього покарання, тобто в межах висунутого йому обвинувачення (обвинувальний акт а.п. 2-4), що відповідає вимогам ч. 1 ст. 337 КПК України.

Посилання прокурора на той факт, що судом першої інстанції при ухваленні вироку відносно ОСОБА_7 його дії кваліфіковано в редакції закону, який на час вчинення цього діяння не діяв, є безпідставними.
Так, згідно п.1 розділу ІІ Перехідних положень Закону України № 1492-VIII від 07.09.2016, він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім положень щодо застосування пробаційних програм, що набирають чинності з 1 січня 2018 року.
Згідно ч. 2 ст. 4 КК України злочинність діяння, а також його інші кримінально-правові наслідки, визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Посилання прокурора на те, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.2 ст.389 КК України в редакції Закону України від 02.06.2016р. №1401-УШ, який на час вчинення діяння не діяв, не може бути вято до уваги колегією суддів, оскільки обвинувачення, визнане судом доведеним, не є тотожнім диспозиції ч.2 ст.389 КК України у редакції минулій.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим, істотних порушень вимог кримінального і кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування чи зміну вироку суду з мотивів, наведених в апеляції прокурора, в кримінальному провадженні не виявлено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не вбачається.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2017 року щодо ОСОБА_7 , засудженого за ч. 2 ст. 389 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дні проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4