Справа № 1-62/11
Провадження № 1/638/6/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2018 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова в особі:
головуючого ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому у судовому засіданні в залі суду м. Харків кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 141 КК України (редакції 1960 р.)
В С Т А Н О В И В:
10.12.2007 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла кримінальна справа №60011498 по обвинуваченню ОСОБА_4 по ст. 141 ч. 2 КК України, (редакції 1960 р.)
06.03.2008 року ОСОБА_4 оголошено у розшук (а.с.139-140). Вжитими оперативно-розшуковими діями встановити місце знаходження ОСОБА_4 не представилось можливим (а.с. 156, 166)
Прокурор заявив клопотання про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_4 за спливом строку притягнення до кримінальної відповідальності.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7-1 КПК України (1960 року), провадження в кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку із закінченням строків давності.
У відповідності до ст.48 КК України (1960 року), особу не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину минули такі строки:
1) один рік з дня вчинення будь-якого з злочинів, передбачених статтями 106 і 125 частина 1, або злочину, за який згідно з законом може бути призначено покарання не більш суворе, ніж виправні роботи або направлення в дисциплінарний батальйон;
2) три роки з дня вчинення злочину, за який згідно з законом може бути призначено позбавлення волі на строк не більше двох років, (крім злочинів, передбачених статтями, які вказані в пункті 1 цієї статті);
3) п`ять років з дня вчинення злочину, за який згідно з законом може бути призначено позбавлення волі на строк не більше п`яти років;
4) десять років з дня вчинення злочину, за який згідно з законом може бути призначено більш суворе покарання, ніж позбавлення волі строком на п`ять років.
Перебіг давності переривається, якщо до скінчення зазначених у законі строків особа вчинить новий злочин, за який згідно з законом може бути призначено позбавлення волі на строк більше двох років. Обчислення давності в цьому разі починається з моменту вчинення нового злочину.
Перебіг давності зупиняється, коли особа, яка вчинила злочин, скриється від слідства або суду. В цих випадках перебіг давності відновлюється з моменту затримання особи або явки її з повинною. При цьому особу не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, якщо від часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.
Питання про застосування давності до особи, що вчинила злочин, за який згідно з законом може бути призначено довічне позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає можливим застосувати давність, довічне позбавлення волі не може бути призначено і замінюється позбавленням волі на певний строк.
Стаття 48 КК України (1960 року) обмежує строками давності повноваження держави що до кримінального переслідування осіб, які вчинили злочини. Строк давності це передбачений певний проміжок часу, після вчинення злочину, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.
Матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що істотно позначається на досягненні мети покарання, виконанні завдань загальної і спеціальної превенції. Враховується також презумпція про втрату повністю або значною мірою суспільної небезпечності особи, яка тривалою законослухняною поведінкою після вчинення злочину демонструє своє виправлення. Покарання, призначене після того, як сплинув тривалий строк, є несправедливим актом, несумісним з принципом гуманізму, набуває рис необґрунтованої помсти з боку держави.
У зазначений п`ятнадцятирічний строк давності зараховується час, що минув з дня вчинення злочину і до дня ухилення особи від слідства або суду, час такого ухилення, а також час, що пройшов з дня з`явлення її зізнанням або затримання, включаючи час проведення поновленого досудового слідства та судового розгляду.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що з дня вчинення злочину ОСОБА_4 минуло15 років. Згідно Вимоги УИПКП «102» ГУ НП в Харківській області від 05.05.2017 року, ОСОБА_4 після 28.07.2001 року, злочинів не вчиняв, засудженим за вчинення злочинів не був. За таких обставин підстави, які б зумовлювали переривання строку давності у відповідності до ч. 2 ст. 48 КК України (1960 року) у справі відсутні.
Відповідно до ч. 3 ст.48 КК України (1960 року) перебіг давності зупиняється, коли особа, яка вчинила злочин, скриється від слідства або суду. В цих випадках перебіг давності відновлюється з моменту затримання особи або явки її з повинною. При цьому особу не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, якщо від часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.
Суд констатує, що підсудним злочин, що йому інкриміновано вчинений 28.07.2001 року.
Однак даючи системний аналіз третього речення ч. 3 ст.48 КК України (1960 року) у взаємозв`язку з першим та другим реченням ч. 3 ст. 48 цього Кодексу за яким При цьому особу не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, якщо від часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину суд зазначає, що законодавець передбачив, що незважаючи на те, що особа і ухилялася від слідства і суду, якщо з часу вчинення нею злочину (а не затримання) минуло п`ятнадцять років особа звільняється від кримінальної відповідальності.
За загальним правилом, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити у визначеному кримінально-процесуальному порядку відповідне судове рішення.

В судовому засіданні повністю є доведеним, те, що ОСОБА_4 28.07.2001 року вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 141 КК України (1960 року), сукупністю зібраних на досудовому слідстві та досліджених у судовому засіданні доказів вина ОСОБА_4 у його вчиненні повністю доведена.

Вирішуючи питання про можливість застосувати у даному випадку спеціальний недиференційований 15-ти річний строк давності, по закінченні якого особа, яка вчинила злочин будь-якої тяжкості, за виключенням вчинення злочину за який може бути призначено довічне позбавлення волі, звільняється від кримінальної відповідальності навіть у разі, коли вона протягом цього терміну ухилялась від слідства або суду суд виходить з того, що підсудним злочин, що йому інкриміновано вчинено 18 лютого 1999 року. З моменту вчинення злочину підсудним ОСОБА_4 минуло 15-ть років, інших злочинів він не вчиняв.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав у відповідності до ч. 3 ст. 48 КК України (1960 року) для задоволення клопотання прокурора та закриття справи на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7-1 КПК України (1960 року), оскільки з часу вчинення підсудним злочину минуло 15-ть років, інших злочинів, що зумовило б переривання перебігу строків давності підсудний не вчиняв.
Керуючись п. 5 ч. 1 ст.7-1, 282 КПК України (1960 року), ст. 48 КК України (1960 року), суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 141 КК України (редакції 1960 року), провадженням закрити на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7-1 КПК України (в редакції 1960 року).
Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області протягом 7 діб з моменту її проголошення через Дзержинський районний суд.
Суддя