Справа № 1802/121/2012
П О С Т А Н О В А

24 липня 2012 року Буринський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Куцан В.М.

при секретарі Кошелєвій Н.В.

з участю прокурора Бокатової С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні приміщенні Буринського районного суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні ряду умисних злочинів у сфері службової діяльності,

встановив:

В ході судового слідства від адвокатів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надійшло клопотання про зміну відносно підсудних запобіжного заходу з утримання під вартою на більш мякий у виді підписки про невиїзд, або заставу. Свою позицію останні мотивували, тим що на даний час необхідність утримувати підсудних під вартою відпала, були досліджені всі докази, підсудні надали свої пояснення щодо обставин інкримінованих їм злочинів.

Вислухавши думку прокурора, який вважав, що клопотання є необґрунтованим і не може бути задоволено, оскільки судове слідство ще не завершено, суд продовжує досліджувати докази, при цьому є необхідність вирішення питання про проведення фоноскопічної експертизи та допиту інших свідків, а перебуваючи на волі підсудні можуть чинити тиск як на потерпілого так і на інших осіб, свідків по справі, а також думку потерпілого, який покладався на думку суду та доводи підсудних, які підтримали клопотання адвокатів, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.274 КПК України, під час розгляду справи суд, при наявності до того підстав, може своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо підсудного.

Частиною першою ст.148 КПК України встановлено, що запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного з метою запобігти спробам ухилитися від суду, перешкодити встановленню істини в справі, а також для забезпечення процесуальних рішень.

Як вбачається з п.3 ч.1 ст.155 КПК України, запобіжний захід взяття під варту може бути застосовано у справах про злочини, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Постановою суду від 06.06.2012 року було відмовлено в задоволенні аналогічного клопотання заявленого підсудними щодо зміни їм запобіжного заходу на більш мякий. При цьому строк їх утримання під вартою було продовжено до 04.08.2012 року.

Проаналізувавши матеріали справи досліджені судом та враховуючи особи підсудних, вбачається, що вони раніше не судимі, характеризуються позитивно, мають сталі сімейні відносини та постійне місце проживання, однак обвинувачуються у вчиненні в тому числі і умисних тяжких злочинів у сфері службової діяльності, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, до затримання були працівниками правоохоронного органу, а тому є обізнаними з тактикою як досудового так і судового слідства. При цьому обоє проживають не за місцем розгляду справи.

Також на даний час судом вирішується питання про необхідність призначення експертизи матеріалів та засобів відеозвукозапису, яка за своєю специфікою потребує тривалого часу, однак перебування на волі підсудних при проведенні такої експертизи на думку суду може вплинути на її обєктивність і можливість тиску останніми на осіб, які будуть її проводити.

Також, з обєктивних причин на даний час залишається не допитаним ще один свідок обвинувачення, який є також працівником правоохоронного органу, а тому суд не виключає можливість тиску з боку підсудних і на нього, про що свідчать покази потерпілого ОСОБА_5, які він неодноразово підтверджував суду.

Крім того як ОСОБА_2 так як ОСОБА_1 тривалий час відмовлялися від надання показів суду і надали їх фактично після дослідження матеріалів справи. При цьому ці покази в судовому засідання частково відрізняються від тих свідчень, які останні давали в ході досудового слідства.

Надавши оцінку вказаним обставинам, суд приходить до висновку про наявність підстав вважати, що підсудні перебуваючи на волі можуть перешкодити встановленню істини у кримінальній справі, ухилитися від суду або виконання процесуальних рішень. При цьому ризик їх переховування від правосуддя оцінюється не лише виключно з підстав суворості можливого судового покарання, але й інших відповідних обставин, зокрема їх осіб, ролі кожного з них у вчиненні інкримінованих злочинів, звязків з державою в якій вони зазнають кримінального переслідування, їхньої поведінки як в ході досудового слідства так і в суді.

Таким чином враховуючи наявність обґрунтованої підозри в тому, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебуваючи на волі мають реальну можливість перешкодити встановленню істини в справі, ухилитись від суду та перешкодити виконання процесуальних рішень, суд вважає, що підстав для зміни запобіжного заходу з утримання під вартою на інший, більш мякий, в тому числі підписка про невиїзд чи застави, немає, а тому клопотання захисників підсудних задоволенню не підлягає.

Також, при вирішення питання щодо запобіжного заходу, суд враховує і практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово звертав увагу на те, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Воно має оцінюватися в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться в рішеннях національних судів, рівня переконливості аргументів заявника, викладених в його клопотаннях про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, перевищує принцип поваги до свободи особистості (зокрема справа Лабіта проти Італії [GC], N 26772/95, п. 153, ЄКПЛ 2000 IV).

ОСОБА_2 так ОСОБА_1 утримуються під вартою з жовтня місяця 2011 року, однак суд констатує, що кримінальна справа щодо них є досить обємною та складною і потребує додаткових процесуальних дій та рішень в частині перевірки як доводів підсудних так і доводів обвинувачення, шляхом проведення судових експертиз та допиту свідків, про виклик яких клопотав прокурор, проведення яких при перебуванні підсудних на волі може значно ускладнитись та вплинути на їх обєктивність, а та обставина, що судом майже повністю досліджені докази надані обвинуваченням та надання показів підсудними в судовому засіданні не спростовують висновки суду про необхідність їх перебування під вартою і в подальшому.

Таким чином продовження найсуворішого запобіжного заходу щодо підсудних суд вважає виправданим і таким, що відповідає суспільним інтересам, оскільки обвинувачення у вчиненні інкримінуємих їм злочинів є резонансним, і стосується осіб, які перебували на службі в правоохоронних органах, які за своїми обовязками та функціями повинні стояти в тому числі і на захисті цих же суспільних інтересів.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 148-150, 154-1, 155, 165, 165-1, 274, 296 КПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд -

постановив:

В задоволенні клопотання захисників адвокатів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про зміну відносно підсудних ОСОБА_2 та ОСОБА_1 запобіжного заходу з утримання під вартою на підписку про невиїзд чи заставу відмовити, продовживши Строк перебування під вартою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 продовжити до 04.12.2012 року.

Головуючий