Дата документу Справа № 331/2554/17
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/1344/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/2554/17 Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 07 липня 2017 року про відмову в зарахуванні строку попереднього ув`язнення в строк покарання щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуваючого покарання у виді довічного позбавлення волі,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про зарахування строку його попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до положень ч.5 ст.72 КК (тут і надалі в редакції Закону N 838-VIII від 26.11.2015 року) з посиланням на те, що дія даної норми закону не поширюється на покарання у виді довічного позбавлення волі, яке відбуває заявник.

В апеляційних скаргах засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 , не погоджуючись із вказаною ухвалою районного суду, посилаючись на незаконність ухвали, просили її скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою клопотання засудженого задовольнити, оскільки положення ч.5 ст.72 КК не містять будь-яких застережень щодо їх застосування до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого і його захисника, які підтримали доводи і вимоги апеляційних скарг та наполягали на їх задоволенні; прокурора, який частково підтримав апеляційні скарги, просив ухвалу скасувати, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції, оскільки клопотання засудженого було розглянуто за відсутності прокурора, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати таку ухвалу та ухвалити нову ухвалу.

Як встановлено апеляційним судом, вироком Запорізького обласного суду від 04 листопада 1996 року ОСОБА_8 засуджено ст.ст.93 п.«в», 190-1, 196-1 ч.2, 222 ч.ч.1, 3 КК, із застосуванням ст.42 КК остаточно до покарання у виді смертної кари - розстрілу. Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою з дня фактичного затримання, а саме з 28 грудня 1995 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 19 серпня 1997 року вирок Запорізького обласного суду від 04 листопада 1996 року залишено без змін та вирок набрав законної сили 19 серпня 1997 року.

Ухвалою Запорізького обласного суду від 30.06.2000 року основне покарання у виді смертної кари замінено довічним позбавленням волі.

Відповідно до положень Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Принцип рівності всіх громадян перед законом - конституційна гарантія правового статусу особи, що поширюється, зокрема, на призначення кримінального покарання. Притягнення особи, яка вчинила злочин, до кримінальної відповідальності не лише означає рівність усіх осіб перед законом, а й передбачає встановлення в законі єдиних засад застосування такої відповідальності.

Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Положення Конституції України щодо людини, її прав і свобод, а також статей 50, 51, 63-64, 72 КК свідчать про гуманістичну направленість Основного Закону України та кримінального законодавства України, про поширення загальних засад призначення покарання на всі види покарань, незалежно від їх суворості.

Враховуючи вищевказані вимоги Основного Закону України та кримінального законодавства України, колегія суддів вважає безпідставними доводи суду першої інстанції про те, що довічне позбавлення волі є безстроковим покаранням, межі застосування якого у часі законом не встановлюються, а тому зарахування строку тримання під вартою відповідно до ч.5 ст.72 КК розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання, оскільки, по-перше, твердження про застосування ч.5 ст.72 КК (в редакції Закону N 838-VIII від 26.11.2015 року) тільки до строкових покарань, не відповідають принципу рівності всіх громадян перед законом, а по-друге, вказівка в ч.5 ст.72 КК про те, що «зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі», свідчить про те, що це стосується двох видів покарань, як позбавлення волі на певний строк, так і довічного позбавлення волі.

Крім того, колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_8 , засудженого до довічного позбавлення волі, положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, не може бути обмежено, оскільки передбачені ним правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обрахування засудженому строку фактичного відбування покарання та використання ним зокрема права на звернення з клопотанням про помилування, яке в нього виникає через певний строк відбування довічного покарання .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, такою, що обмежує права засудженого ОСОБА_8 , а тому підлягає скасуванню, а засудженому підлягає зарахуванню в строк покарання строк попереднього ув`язнення.

Між тим, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_8 підлягає задоволенню частково, оскільки в строк покарання підлягає зарахуванню лише строк попереднього ув`язнення з 28 грудня 1995 року (день затримання) по 19 серпня 1997 року (день набрання вироком законної сили), так як попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили. З цих же підстав апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи доводи прокурора, висловлені ним під час апеляційного розгляду, щодо необхідності скасування ухвали через істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів виходить з такого.

З матеріалів провадження вбачається, що прокурор був належним чином повідомлений про час та місце розгляду клопотання засудженого ОСОБА_8 , проте в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч.5 ст.539 КПК неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Крім того, колегія суддів зважає і на те, що судом першої інстанції засудженому було відмовлено в зарахуванні в строк покарання строку попереднього ув`язнення. Між тим, апеляційним судом прийнято рішення про зарахування засудженому в строк покарання строку попереднього ув`язнення. Дане рішення прийнято в присутності прокурора і таким чином, недолік, на який посилався прокурор, усунено під час апеляційного розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 07 липня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Клопотання засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону N 838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати засудженому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 28 грудня 1995 року (включно) по 19 серпня 1997 року (включно) із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

В решті вимог клопотання відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4