АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 вересня 2017 р. м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Г.Шерівці Заставнівського району Чернівецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_7
представників
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:
На вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 19 липня 2017 року обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, не оскаржуючи правильності кваліфікації дій та доведеність своєї вини, вказуючи на надмірну суворість вироку, просить суд апеляційної інстанції його змінити та застосувати положення ст.75 КК України під час призначення покарання.

Потерпілий ОСОБА_10 також подав апеляційну скаргу на зазначений вирок суду, в якій, вказуючи на його надмірну суворість, просить суд апеляційної інстанціїйого змінити та застосувати положення ст.75 КК України під час _______________________________________________________________________________________________________________________
ЄУНСП 726/730/17
Провадження №11-кп/794/322/17 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_11
Категорія ч.2 ст. 286 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1
призначення ОСОБА_5 покарання.

Потерпілий ОСОБА_12 також подав апеляційну скаргу на зазначений вирок суду, в якій, вказуючи на його надмірну суворість, просить суд апеляційної інстанції його змінити та застосувати положення ст.75 КК України під час призначення ОСОБА_5 покарання.

Вироком Садгірського районного суду м. Чернівців від 19 липня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, і призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. Обрано щодо ОСОБА_5 міру запобіжно заходу у виді домашнього арешту, заборонено останньому залишати житло з 22.00 - 06.00 год., яке розташоване за адресою: с. Г.Ширівці, Заставнівського району Чернівецької області, до вступу вироку в законну силу. Арешт автомобіля «Mersedes-Benz E220», номерний знак республіки Бельгія НОМЕР_1 скасовано. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_13 , 1995 року народження, матеріальну шкоду в сумі 182 893 грн. 72 коп. та 500 000 грн. моральної шкоди. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_14 про стягнення матеріальної шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_14 , 1997 року народження, матеріальну шкоду в сумі 639 362 грн. 70 коп. Цивільний позов прокурора в інтересах держави задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави в особі Департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації, в особі обласної комунальної установи «Лікарня швидкої медичної допомоги» (р/р 0001 в ГУДКУ в Чернівецькій області, МФО 856235, одержувач місцевий обласний бюджет Чернівецької області 24060300 «Інші надходження», ОКПО 37836095 ) кошти в сумі 155 915, 65 грн. Прийнято рішення щодо судових витрат та речових доказів у справі. Згідно з вироком районного суду ОСОБА_5 08.10.2016 року приблизно о 00.30 год., не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом будь-якої категорії, керуючи автомобілем марки «Mersedes-Benz E220», номерний знак республіки Бельгія НОМЕР_1 , в салоні, якого в якості пасажирів перебували ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , рухався в темну пору доби в межах населеного пункту м. Чернівці по вул. Д.Галицького, яка освітлювалась міським електроосвітленням, зі сторони с. Г.Шерівці, Заставнівського району Чернівецької області, в напрямку вул. Стефаника, із перевищеною максимальною швидкістю більше 100 км/год, на ділянці дороги, де встановлено дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 40 км/год». Наближаючись до будинку №174 вказаної вулиці, обвинувачений ОСОБА_5 , не врахувавши дорожньої обстановки, неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом та проявивши самовпевненість у виборі швидкості руху, допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини дороги вліво з контактуванням з парканом будинку АДРЕСА_2 та подальшим перекиданням. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирам автомобіля марки «Mersedes-Benz E220», а саме: ОСОБА_13 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, як такі, що небезпечні для життя; ОСОБА_14 були заподіяні тяжких тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для життя; ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я; ОСОБА_12 були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляції та призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України, прокурора та представників потерпілих, які заперечили проти задоволення вимог апеляцій та просили залишити даний вирок без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Окрім того, районний суд розглянув дану справу в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілих та дослідженням письмових доказів у справі. Дана обставина на підставі ч. 2 ст. 394 КПК України враховується судом апеляційної інстанції під час визначення меж апеляційного перегляду.
Згідно загальних принципів призначення покарання, передбачених ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а також повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання, обвинуваченому ОСОБА_5 врахував, що він вчинив тяжкий злочин, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та у лікаря психіатра, шкоду потерпілим відшкодував частково, його молодий вік та обставини, які пом`якшують покарання, до яких відніс щире каяття та часткове відшкодування завданої злочином шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і дійшов висновку, що для досягнення мети покарання обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно призначити покарання більш м`яке, ніж передбачене законом, тобто із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі. При цьому, саме така міра покарання, на думку районного суду, буде необхідною і достатньою для перевиховання та виправлення ОСОБА_5 ..
Апелянти вказують на надмірну суворість цього вироку через невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, просять застосувати вимоги ст. 75 КК України під час призначення покарання.
З приводу даних вимог колегія суддів зазначає наступне.
Дана ДТП стала наслідком порушення водієм ОСОБА_5 ряду пунктів Правил дорожнього руху, насамперед керування автомобілем із значним перевищенням допустимої швидкості.
Внаслідок цих порушень потерпілим ОСОБА_13 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя; ОСОБА_14 - тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя; ОСОБА_10 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я; ОСОБА_12 - тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я.
Хоча в матеріалах провадження (Т.2, а.с. 46-51) і наявні розписки потерпілих та їх представників, в яких вони просили не позбавляти ОСОБА_5 волі та вказали на відсутність до нього претензій, проте в подальшому в суді лише ОСОБА_10 та ОСОБА_12 (Т.3, а.с. 173) підтвердили відсутність претензій до обвинуваченого ОСОБА_5 та просили його суворо не карати. А потерпілі ОСОБА_13 (Т.2, а.с. 132-135) та ОСОБА_14 (Т.3, а.с. 54-55) подали цивільні позови, в яких, вказуючи на часткове відшкодування ОСОБА_5 матеріальної шкоди, просили стягнути з обвинуваченого відшкодування завданої злочином шкоди. А потерпілий ОСОБА_13 вказує на те, що мати ОСОБА_5 передала його матері кошти в розмірі 20000 грн. лише за умови, що його мати надасть розписку про відсутність претензій до ОСОБА_5 .. Однак після написання розписки будь-яка допомога чи спілкування припинилися (Т.2, а.с. 134). Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_13 надано першу групу інвалідності з підгрупою «А» (Т.2, а.с. 133), тобто як особі з виключно високою мірою втрати здоров`я, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і який фактично не здатен до самообслуговування. Представник ОСОБА_13 ОСОБА_15 просила суд першої інстанції призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі (Т 3., а.с. 173).
Потерпілому ОСОБА_14 хоча й не встановлена група інвалідності, проте він не здатен рухати нижніми кінцівками (Т.3, а.с. 57). Його представник ОСОБА_16 також просив районний суд призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.
Отже, даним злочином двом особам молодого віку завдано тілесні ушкодження, які призвели до враження опорно-рухової системи, внаслідок чого вони не можуть самостійно рухатися в просторі, не здатні до самообслуговування та потребують постійного стороннього догляду. Такі ушкодження негативно вплинуть на якість їх подальшого життя та можуть мати незворотний характер.
Тому, враховуючи вище наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не знаходить підстав для застосування положень ст. 75 КК України під час призначення ОСОБА_5 покарання.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 19 липня 2017 року щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України без змін.

ОСОБА_5 взяти під варту в залі суду негайно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
Згідно з оригіналом:
суддя апеляційного суду
Чернівецької області ОСОБА_1