У Х В А Л А
02 листопада 2017 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області
у складі: головуючого ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

представника цивільного позивача ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
27.06.2017 року в провадження Зміївського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000152 за обвинуваченням ОСОБА_4 у злочині, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні представник цивільного позивача ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 заявила клопотання про накладення арешту в порядку забезпечення цивільного позову на 1/2 частку житлового будинку, придбаного в шлюбі на ім"я дружини обвинуваченого ОСОБА_4 .

На обгрунтування послалась ОСОБА_4 офіційно обвинувачується у тому, що 14.02.2017 року на автодорозі Мерефа-Павлоград внаслідок зіткнення автомобіля «DAEWOO Lanos», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «КІА Sportage», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , пасажиру автомобіля «DAEWOO Lanos» ОСОБА_9 та пасажиру автомобіля «КІА Sportage» ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Вказана дорожньо-транспортна подія сталася внаслідок порушення ОСОБА_4 вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України.
В результаті зазначеної дорожньо-транспортної події автомобіль «КІА Sportage», державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 , на праві приватної власності, отримав механічні пошкодження.
Відповідно до висновку судового експерта №2117 від 10.04.2017 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику зазначеного автомобіля, складає 497950,05 грн.
У зв`язку з викладеним нею до ОСОБА_4 пред`явлено цивільний позов про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди в сумі 899950 грн. 05 коп.
В добровільному порядку відшкодувати заподіяну шкоду ОСОБА_4 відмовляється.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно станом на 16.07.2017 року встановлено, що за ОСОБА_4 нерухоме майно не зареєстроване.
ОСОБА_4 одружений з ОСОБА_11 , шлюб зареєстровано 25.11.1995 року.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно станом на 16.07.2017 року вбачається, що за дружиною обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_11 , зареєстровано об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи відмову ОСОБА_4 в добровільному порядку відшкодувати заподіяну шкоду, відсутність в нього нерухомого майна, а також недостатність майна, на яке може бути звернено стягнення у разі задоволення цивільного позову, є необхідність в забезпеченні позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, а саме на ? частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано що дружиною обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_11 .
Прокурор ОСОБА_3 при вирішенні даного клопотання поклався на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, пояснивши, що жодного відношення до вказаного нерухомого майна не має, так як цей будинок , хоча і придбаний в період шлюбу з ОСОБА_11 , однак підставою набуття право власності став договір дарування. Тому вказаний будинок вцілому на праві індивідуальної власності належить дружині ОСОБА_11 .

Захисник ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував. Вважав, що до з"ясування факту підстав набуття в період шлюбу права власності на --- на підставі договору купівлі-продажі передчасно стверджувати, що на вказаний будинок поширується режим права спільної сумісної власності

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши наявні докази, суд дійшов наступного.
ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. На думку органу досудового розслідування причинно-наслідковий зв"язок між діями ОСОБА_4 та заподіяними механічними ушкодженнями автомобілю «КІА Sportage», державний номер НОМЕР_2 , що належить цивільному позивачу ОСОБА_6 на суму 399 950, 05 грн встановлено та підтверджено висновком відповідної експертизи.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно № 92057870 від 16.07.2017 вбачається, що станом на 16.07.2017 року за дружиною обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_11 , зареєстровано об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість будинку становить 96763 грн.
Перехід права власності на вказаний будинок до ОСОБА_11 перйшов в період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу, реєстр № 4983 від 03.12.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_12
ОСОБА_4 одружений з ОСОБА_11 , шлюб зареєстровано 25.11.1995 року. даний факт підтверджено наявністю штампу Краснопавлівської сільської ради Лозівського району Харківської області, що міститься на 10-й стрінці паспорта на ім"я ОСОБА_4 . Відомостей про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 станом на 03.12.2011 року строною захисту не надано.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тобто, з огляду на положення ст. 60 СК України діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу.
Згідно з ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 63 ЦК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.
У розумінні вказаних норм та виходячи із принципу презумпції спільної сумісної власності подружжя, встановленої ст. 60 СК України, слід дійти висновку, що до майна, яке придбане одним із подружжя за кошти, що належали йому особисто і тому воно не належить до спільної сумісної власності, можна віднести майно, придбане за особисті кошти, що належали одному з подружжя до виникнення шлюбних відносин.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається у тому числі з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Згідно з ч.6 ст. 170 КПК України, у цьому випадку арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
Згідно з вимогами ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, у тому числі правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Отже, враховуючи прицип співмірності позовних вимог із вартістю майна, що підлягає арешту, з урахуванням балансу інтересів між цивільним відповідачем та цивільним позивачем, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 128, 170-173, 175 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме: на ? частку житлового будинку, загальною площею 63,8 кв. м., житловою площею 34,8 кв., вартістю 96763 грн., який складається з 1 кухні, 3 житлових кімнат, номер запису 900 в книзі 4, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_11 РНОКПП НОМЕР_3 .
Ухвала про арешт майна підлягає виконанню негайно її оскарження не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів зі дня її оголошення.

Головуючий: