ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017р. Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю представника заявника адвоката ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_5 на постанову прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 від 18.10.2017 про зупинення досудового слідства у кримінальному провадженні №0004857, -

встановив:

Захисник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 01.11.2017 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, оскаржуючи постанову прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 від 18.10.2017 про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0004857 від 18.11.2016, які на думку заявника, були прийняті з грубим порушенням вимог ст.ст. 278, 280 КПК України, оскільки під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні не було виконано всіх слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення. Так, 21.09.2017 ухвалою слідчого судді ОСОБА_6 від 21.09.2017 (справа № 201/13313/17) було скасовано постанову про зупинення досудового слідства у даному кримінальному провадженні, та цю постанову прокурором було отримано 22.09.2017 року, досудове розслідування було відновлене 09.10.2017. Однак, незважаючи на зазначені в ухвалі слідчого судді та в клопотаннях представників ОСОБА_5 доводи та встановлені обставини, прокурор ОСОБА_4 постановою від 18.10.2017 знову зупинила досудове розслідування з тих же самих підстав, що і 30.05.2017 та 18.08.2017, не здійснивши жодної процесуальної чи слідчої дії, окрім залучення наданих представниками ОСОБА_5 доказів. Посилання у постанові про зупинення кримінального провадження на ту обставину, що на теперішній час виконані всі дії, які можуть бути виконані без участі ОСОБА_5 , також не відповідають дійсності, адже фактично усі процесуальні дії по кримінальному провадженню проводились протягом 2014-2015 років, проте жодних заходів, спрямованих на встановлення дійсних обставин кримінального провадження слідчим не здійснювалося.

Слідчим не взято до уваги, що:

- внесенню відомостей до ЄРДР 19.04.2014 за кримінальним провадженням відносно ОСОБА_5 передувало кримінальне провадження № 0000463 від 26.01.2013, за яким ОСОБА_7 є обвинуваченим у спричиненні ОСОБА_5 тілесних ушкоджень;

- 29.01.2013 року ОСОБА_7 був відрахований з ДНУ ім. О.Гончара за заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 26.01.2013;

- ОСОБА_7 півтора роки переховувався у кримінальному провадженні № 0000463 від 26.01.2013, у якому він є обвинуваченим з приводу нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 ;

- після того, як місцезнаходження ОСОБА_7 було встановлено, він подав заяву про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 - останній начебто наніс ОСОБА_7 тілесні ушкодження того ж дня, 26.01.2013 (при цьому, ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000463 від 26.01.2013 надавав сумісні фотографії з ОСОБА_5 з лікарні, де останній лікувався, та які були зроблені зі слів ОСОБА_7 на початку лютого 2013. На вказаних фото у ОСОБА_7 тілесні ушкодження відсутні);

- медична довідка, надана ОСОБА_7 має явні ознаки підробки - описки та заправлення з 2014 року на 2013 рік;

- ОСОБА_7 у своїх показах постійно змінював механізм спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 ;?

- допитані свідки (які є товаришами ОСОБА_7 ) також кардинально змінили свої покази після внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_7 ;

- з 62 присутніх у аудиторії під час подій осіб було опитано лише близько 5-6 осіб;

- ряд доказів винуватості ОСОБА_7 та невинуватості ОСОБА_5 «зникли» з матеріалів справи;

- слідчим не перевірялися версії щодо отримання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень протягом періоду січень 2013 року - травень 2014 року, протягом якого він переховувався від слідства.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 (договір про надання правової допомоги від 15.09.2017) на задоволенні скарги наполягав, звертає увагу на те, що по даному кримінальному провадженню стороною захисту подано низку клопотань як про допит свідків, так і про проведення інших слідчих дій, які можливо провести у відсутність ОСОБА_5 , однак ці клопотання проігноровані, слідство по справі не ведеться.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, посилаючись на те, що по кримінальному провадженню проведені усі необхідні та можливі слідчі дії, які тільки можна було провести у відсутність підозрюваного ОСОБА_5 , який наразі переховується від органів слідства, через що провадження й зупинено.

Відповідно до положень ст. 107 КПК України та з огляду на неявку учасників кримінального провадження фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Суд, вислухавши сторони та дослідивши матеріали скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено з матеріалів скарги та не заперечується сторонами, 30.05.2017 постановами слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 було оголошено у розшук підозрюваного ОСОБА_5 та зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004857 від 18.11.2016.

18.08.2017р. постановою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_4 досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004857 від 18.11.2016 було відновлено у зв`язку із необхідністю проведення процесуальних дій.

Постановою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 18.08.2017р. матеріали досудових розслідувань, внесених до ЄРДР за № 0004857 від 18.11.2017, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а також матеріали досудового розслідування за № 0002537 від 25.07.2017, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України було об`єднано в одне провадження та присвоєно єдиний номер № 0004857, про що внесено відомості до ЄРДР.

Того ж дня, 18.08.2017 постановою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_4 було повторно зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004857 від 18.11.2016.

21.09.2017 ухвалою слідчого судді ОСОБА_6 від 21.09.2017 (справа №201/13313/17) було скасовано постанову про зупинення досудового слідства у даному кримінальному провадженні, та цю постанову прокурором було отримано 22.09.2017 року, досудове розслідування було відновлене 09.10.2017. Однак, незважаючи на зазначені в ухвалі слідчого судді та в клопотаннях представників ОСОБА_5 доводи та встановлені обставини, прокурор ОСОБА_4 постановою від 18.10.2017 знову зупинила досудове розслідування з тих же самих підстав, що і 30.05.2017 та 18.08.2017, не здійснивши жодної процесуальної чи слідчої дії, окрім залучення наданих представниками ОСОБА_5 доказів.

В той же час, згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Практика Європейського Суду з Прав Людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А, в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява №42310/04, параграф 150).

Постанова про зупинення кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

В даному випадку слідчому необхідно вирішити питання, які піднімає заявник у своїй скарзі та дослідити обставини, які заявник вважає недослідженими. Для цього необхідно провести додаткові слідчі дії, спрямовані на пошуки відповідей на ці питання задля усунення будь-яких сумнівів у повноті та всебічності проведення досудового слідства по даному кримінальному провадженню, які можливо провести у відсутність підозрюваного ОСОБА_5 .

Наведене дає підстави для висновку про те, що обґрунтування підстав для зупинення кримінального провадження, наведене в оскаржуваній постанові, не можна вважати достатньо переконливим.

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому щодо проведення конкретних слідчих дій, адже слідчій є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України). Однак, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 110, 284, 303, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_5 на постанову прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 від 18.10.2017 про зупинення досудового слідства у кримінальному провадженні №0004857 - задовольнити.

Постанову прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 від 18.10.2017 про зупинення досудового слідства у кримінальному провадженні №0004857 - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1