Апеляційний суд Рівненської області
_________________________________________________копія:____
У Х В А Л А
Іменем України
12 квітня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:
судді-доповідача - ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2017 року у кримінальному провадженні №0000183 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України;
За участі:
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ;
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2017 року відносно нього скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Також, у ході розгляду апеляційної скарги просить повторно допитати потерпілу ОСОБА_9 свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , прослухати аудіо записи показів цих свідків та зарахувати йому у строк покарання строк перебування його під вартою з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та зменшити суму стягнення моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_9 ..
Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років. У строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення та перебування під вартою з 01 листопада
2016 року по 01 лютого 2017 року. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 300 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Судом також було вирішено питання щодо речових доказів.
В обґрунтування своїх вимог, згідно доводів апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_5 покликається на те, що судом першої інстанції, на його думку, не в повній мірі було враховано ряд пом`якшуючих покарання обставин: не вказано про наявність на утриманні у нього 4 (чотирьох) неповнолітніх дітей, та не взято до уваги його стан здоров`я. Також, у ході розгляду апеляційної скарги просить повторно допитати потерпілу ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , малолітнього свідка ОСОБА_10 і ОСОБА_13 та прослухати аудіозаписи їх допитів, оскільки під час допиту не були встановлені фактичні обставини страви, на його думку, оскільки показання свідка ОСОБА_13 , які він надавав у суді першої інстанції є неправдивими. Крім того, не погоджується із порядком зарахування судом йому строку попереднього ув`язнення у строк відбування призначеного судом покарання, висловивши вимогу про перерахунок цього строку. Також вважає, що суд першої інстанції необгрунтовано стягнув на користь потерпілої 300 000 (триста тисяч) грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки такий позов потерпілої не підтвердждується належними доказами.

Згідно вироку, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 24 жовтня 2016 року, приблизно о 16 год., знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в господарстві ОСОБА_9 , що розташоване в АДРЕСА_2 , де він проживав разом зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_14 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час словесного конфлікту з останньою, умисно заподіяв ОСОБА_14 тяжкі тілесні ушкодження, а саме умисно наніс потерпілій один удар кулаком правої руки в область грудної клітки, один удар правої ноги у ліву нижню частину грудної клітки (живіт) та численні удари у інші частини тіла . Внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 , потерпілій ОСОБА_14 було заподіяно тілесні ушкодження, що мають ознаки тяжких за критерієм небезпеки для життя у момент спричинення і від отримання яких, ОСОБА_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Іншими учасниками судового розгляду вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не було оскаржено та заперечення на апеляційну скаргу не подані.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які повністю підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили скасувати вирок, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції, пояснення прокурора та представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 , які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому органами досудового розслідування злочину, за наведених в оскаржуваному вироку
обставин, грунтується на сукупності зібраних у матеріалах кримінального провадження та досліджених у судовому засіданні судом першої інстанції доказах, у ході оцінки яких, суд обгрунтував свій висновок щодо причетності ОСОБА_5 до його вчинення, незважаючи на заперечення ним своєї вини і ці докази є належними, допустимими, достатніми і достовірними.
Підстав сумніватися у законності збирання та доказування в судовому засіданні органом досудового розслідування цих доказів, належної та об`єктивної оцінки їх судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження та ухвалення вироку, у колегії суддів суду апеляційної інстанції немає.
Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину під час судового засідання у суді першої інстанції не визнав та дав показання, що його покійна дружина постійно зловживала спиртними напоями, влаштовувала сварки в сім`ї та внаслідок чергової з них і виникла дана бійка. Зазначив, що потерпіла ОСОБА_14 намагалася вдарити його дерев`яною палицею, у зв`язку із чим він змушений був нанести їй один удар ногою в бедро та більше конфліктів у нього із нею не виникало. Чому усі свідки по справі вказують, що він части бив дружину, пояснити не міг. Додавав, що у загиблої часто виникали сварки зі своєю матір`ю, внаслідок вживання потерпілою спиртними напоями, а показання на слідчому експерименті, де він вказував, що наносив удар ногою в живіт ОСОБА_14 , надавав за відсутності захисника під час проведення даної процесуальної дії.

Однак, матеріали кримінального провадження, зокрема висновки судово-медичних експертиз, показання самого обвинуваченого ОСОБА_5 , свідків та інші докази по кримінальному провадженню містять беззаперечні докази того, що ОСОБА_5 наніс потерпілій ОСОБА_14 не менше 10 (десяти) ударів кулаками рук та ногами, які мають прямий причинно-наслідковий зв`язок зі смертю потерпілої, внаслідок отриманих нею тяжких тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_5 .

Висновок суду, викладений у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджена доказами.

Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні показала, що її зять ОСОБА_5 постійно зловживав спиртними напоями та постійно вчиняв сімейні дебоші, під час яких поводив себе агресивно по відношенню до її дочки ОСОБА_15 , часто її бив. Це стало причиною їх розлучення. З приводу поведінки зятя постійно викликали поліцію, за насильство у сім`ї зятя притягували до адміністративної відповідальності.

Аналогічні покази в суді дали свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

Свідок ОСОБА_13 , який працював на той час сільським головою, в суді показав, що потерпіла часто приходила в сільську раду зі скаргами на поведінку ОСОБА_5 , який її б`є, душить, говорила, що буде розлучатись. ОСОБА_5 неодноразово відробляв у сільській раді громадські роботи як адміністративне стягнення.

Малолітні свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_10 допитані в суді відповідно до вимог кримінально-процесуального закону, показали, що між їхніми батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_22 були складні відносини. Батько часто пив, сварився, бив матір. Того дня батько був п`яний, сварився з мамою, бив маму в живіт ногою, руками по обличчю.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений пояснив, що ОСОБА_21 його рідний син, відносини між ними нормальні, обмовляти його підстав у сина не було. Чому син дав у суді першої інстанції такі покази не знає.

Згідно висновків експертів смерть ОСОБА_14 настала від крововиливів на лівій половині грудної клітки, крововиливу у підшкірну жирову клітковину, розриву селезінки у двох місцях. Вказані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких за критерієм небезпеки для життя у момент спричинення, виникли не менш як від двох травматичних дій ударів рукою чи ногою зі значною силою. Після отриманих тілесних ушкоджень розриву селезінки, потерпіла могла протягом тривалого часу-днів виконувати цілеспрямовані дії, ходити, чинити опір тощо.

Зазначеними доказами спростовуються доводи обвинуваченого ОСОБА_5 , що суд невірно визнав його винним у навмисному спричиненні потерпілій тяжких тілесних ушкоджень та невірно кваліфікував його дії за ч.2 ст.121 КК України.

Як убачається з апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_5 висловив прохання про скасування вироку з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції. В обґрунтування зазначених доводів покликається на те, що висновки суду про визнання його винним за ч.2 ст.121 КК України не підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, не вияснені причини суттєвих протиріч в показах свідків, судове рішення здійснено на припущеннях тощо.

Чинним кримінально-процесуальним законом (ст.ст. 412, 415 КПК) передбачені підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі та доповненнях до неї, не дивлячись на те, що його первинна апеляційна скарга ухвалою судді-доповідача залишалась без руху з зазначенням її недоліків, не зазначив жодної законної підстави для скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. Не було зазначено ним та його захисником таких підстав і при апеляційному розгляді.

У відповідності до вимог ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України - є тяжким, покарання за вчинення якого передбачене у виді позбавлення волі на строк від 7 (семи) до 10 (десяти) років.

Згідно ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вищевказаних вимог кримінального закону та роз`яснень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд першої інстанції, на думку колегії суддів, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 дотримався у повному обсязі.

Кримінальний процесуальний закон, зокрема п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у свою чергу встановлює, що у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, судом зокрема мають бути зазначені: обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, досліджуючи особу ОСОБА_5 , враховував цілий комплекс характеризуючих даних на обвинуваченого, а саме: характеристики, видані виконкомами Малівської сільської ради Демидівського району Рівненської області, Лаврівської сільської ради Луцького району Волинської області, витяг з АРМОРу та копій витягів з АРМОРУ (ЄО та адмінпрактики), постанови Демидівського районного суду про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності, висновок медкомісії лікарів Демидівської ЦРЛ, акт медичного освідчення Рівненського обласного центру психічного здоров`я населення №16 від 01 грудня 2016 року та сукупність інших характеризуючих особу ОСОБА_5 даних.
Також, як убачається з вироку, суд першої інстанції врахував обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , а саме те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності та раніше не судимий, зокрема й врахував обставину, яка обтяжує йому покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину суд першої інстанції вірно призначив покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.
Дане покарання, згідно санкції ч.2 ст.121 КК України, на думку колегії суддів, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Покликання ОСОБА_5 на наявність у нього на утриманні 4 (чотирьох) неповнолітніх дітей як на підстави пом`якшення йому покарання, колегія суддів розцінює критично, оскільки матеріали кримінального провадження свідчать про те, що вихованням дітей останній належним чином не займався та, унаслідок протиправних діянь залишив дітей без матері, а тому в основу зміни вироку, такі доводи ОСОБА_5 бути покладені не можуть.
Разом з тим, суд першої інстанції визнав доведеною завдання потерпілій ОСОБА_9 моральної шкоди, яку остання зазнала у зв`язку із діями обвинуваченого ОСОБА_5 , внаслідок яких померла її дочка та, з урахуванням вимог розумності та справедливості вірно задовольнив цивільний позов у повному

обсязі на суму, яку просила стягнути потерпіла з обвинуваченого у рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди, яка також, на думку колегії суддів - є співмірною із заподіяною моральною шкодою.
Визначений судом розмір відшкодувань у сумі 300 000 (триста тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди відповідає обсягу моральних страждань потерпілої ОСОБА_9 , яких вона зазнала у результаті загибелі дочки, яка була молодою людиною, діти якої залишились напівсиротами та на її вихованні, а висновки суду про обставини і характер, зокрема наміри обвинуваченого відшкодовувати дані кошти потерпілій та його матеріальний стан, також оцінені та враховані судом згідно норм матеріального права.

Висловивши прохання про скасування вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілої, а саме про відмову в його задоволенні, обвинувачений ОСОБА_5 висновки суду першої інстанції ніякими доказами не спростував.

А тому, на думку колегії суддів, вирішення судом цивільного позову у даному кримінальному провадженні про відшкодування моральної шкоди ґрунтується на належних і допустимих доказах і відповідає вимогам ст.128 КПК України, ст.1168 Цивільного Кодексу України та роз`ясненням, що містяться в п.п. 5, 9, 10, 17-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Обвинувачений ОСОБА_5 , зазначивши в апеляційній скарзі, що судом необгрунтовано взяті до уваги показання свідків, а саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , не вказав, з яких підстав, у відповідності до вимог ч.3 ст.404 КПК України, цих свідків необхідно допитувати у суді апеляційної інстанції та у чому полягала незаконність порядку їх допиту судом першої інстанції та чи заявляв він клопотання про визнання їх показань недопустимими доказами по справі. При апеляційному розгляді зазначені клопотання колегією суддів визнані безпідставні.

Оскільки судовий розгляд проведений повно, висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, то підстав для зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Тому, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції ухваленим у відповідності до вимог ст.370 КПК України і підстав для його скасування не вбачає.

Щодо покликань обвинуваченого про зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання, то суд апеляційної інстанції вважає їх слушними.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2017 року відносно ОСОБА_5 за ч.2 ст.121 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.
Зарахувати ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення у строк відбування призначеного покарання з 01 листопада 2016 року по 01 лютого 2017 року та з 12 травня 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1
Судді: підписи ОСОБА_2
ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1