ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
справа №201/146/18
№1-кс/201/1464/2018
У Х В А Л А

іменем України

17 січня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області щодо неповернення тимчасово вилученого майна

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність Слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області щодо неповернення тимчасово вилученого майна. Просить слідчого суддю зобов`язати Слідче управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області повернути вилучене майно, а саме: ноутбук стального кольору марки «ASUS» model X555L, мобільний телефон Samsung (imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 ), мобільний телефон Samsung i950 (imei НОМЕР_3 ), флеш-накопичувач марки Transcend на 8GB.

Посилається на те, що 21.10.2015 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09.10.2015 року по справі №640/17308/15-к (н/п 1-кс/640/7244/15), постановленої на підставі клопотання старшого слідчого з ОВС 1-го ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_4 , було проведено обшук у квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з ухвалою, надання дозволу на проведення обшуку пов`язане з кримінальним провадженням №0000194 від 05.10.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України. На даний час в матеріалах кримінального провадження перебувають (згідно протоколу обшуку від 21.10.2015 року): ноутбук стального кольору марки «ASUS» model X555L, мобільний телефон Samsung (imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 ), мобільний телефон Samsung i950 (imei НОМЕР_3 ), флеш-накопичувач марки Transcend на 8GB.

Згідно листа СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області №1683/ФОП/20-40-23-13 від 28.07.2017 року матеріали кримінального провадження №0000194 від 05.10.2015 року разом з вилученими в ході досудового розслідування речовими доказами 11.11.2015 року направлено для подальшого досудового розслідування до Слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області. 18.10.2017 року заявник звернулася до Слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області з клопотанням про повернення тимчасово вилученого майна під час обшуку 21.10.2015 року за адресою: АДРЕСА_1 . Однак на момент подачі скарги до суду (05 січня 2018 року) жодної відповіді вона не отримала.

Заявниця звертає увагу суду на те, що дозвіл слідчого судді на вилучення вищевказаних електронних пристроїв був наданий саме з метою їх експертного дослідження на предмет виявлення доказів по вказаному кримінальному провадженню.

Відповідно до ч.7 ст.236 КПК України «при обшуку слідчий, прокурор має право… оглядати і вилучати речі та документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі і документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном». Тобто, будь-яке майно, вилучене під час обшуку, яке прямо не зазначене в ухвалі суду про проведення обшуку і не відноситься до предметів, вилучених законом з обігу, має статус тимчасово вилученого.

Разом із тим, згідно вимогам ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволені клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч.5 ст.171 та ч.6 ст.173 КПК України. У свою чергу, за змістом ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої було вилучено. На момент подачі скарги до суду тимчасове вилучення майна продовжується майже два роки. Два роки заявниця не може користуватися своїми особистими речами. На її тверде переконання, за цей час вже можна було визначити чи мають відношення вилучені предмети та документи до вказаного кримінального провадження.

Питання щодо накладення арешту на вилучене майно також не було поставлено Слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області, тому на думку заявника воно має бути повернуто.

Заявник у судове засідання не з`явилася, що з урахуванням ч.6 ст.9 КПК України, дозволяє слідчому судді застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст.28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі заявника, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

Представник слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився. У своїй письмовій заяві просить при розгляді скарги врахувати, що кримінальне провадження, у рамках якого майно було вилучено, закрито та прийнято рішення про повернення цього майна. Копії відповідних постанов додаються. Відсутність представника слідчого управління під час судового засідання відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ст. 107 КПК України у зв`язку з відсутністю учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, слідчим суддею встановлено наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 21.10.2015 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09.10.2015 року по справі №640/17308/15-к (н/п 1-кс/640/7244/15) було проведено обшук у квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Під час обшуку було вилучено (згідно протоколу обшуку від 21.10.2015 року) ноутбук стального кольору марки «ASUS» model X555L, мобільний телефон Samsung (imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 ), мобільний телефон Samsung i950 (imei НОМЕР_3 ), флеш-накопичувач марки Transcend на 8GB. Згідно листа СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області №1683/ФОП/20-40-23-13 від 28.07.2017 року матеріали кримінального провадження №0000194 від 05.10.2015 року разом з вилученими в ході досудового розслідування речовими доказами 11.11.2015 року направлено для подальшого досудового розслідування до Слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області. 18.10.2017 року заявник звернулася до Слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області з клопотанням про повернення тимчасово вилученого майна під час обшуку 21.10.2015 року за адресою: АДРЕСА_1 . Однак на момент подачі скарги до суду (05 січня 2018 року) жодної відповіді вона не отримала.

На момент розгляду справи жодної інформації про накладення на дане майно арешту у розпорядження суду надано не було. Але до матеріалів справи долучено постанови про закриття кримінального провадження, в рамках якого було вилучено майно, та постанову про повернення тимчасово вилученого майна.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України, подані заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Частина 2 ст. 167 КПК України містить перелік майна, яке може бути тимчасово вилученим. До такого майна законодавець зокрема відніс речі, документи, гроші тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно з приписом ч.2 ст.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Системний аналіз норм КПК України дає підстави вважати, що вилучене під час обшуку майно є тимчасово вилученим майном, яке при наявності передбачених ст. 98 КПК України ознак може бути визнано речовим доказом або на яке, при наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав, ухвалою слідчого судді може бути накладено арешт.

Однак, навіть при наявності ознак, зазначених у ст. 98 КПК України, які дають підстави вважати тимчасово вилучене майно речовим доказом, відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України вказане майно повинно бути якнайшвидше повернуте володільцю, а підставою для збереження вказаного майна в органі досудового слідства може бути лише ухвала слідчого судді, винесена за результатами розгляду клопотань про тимчасовий доступ до речей і документів або про арешт майна.

За змістом ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучене, в таких випадках: якщо прокурор визнав вилучення майна безпідставним; якщо слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання про накладення арешту на таке майно; якщо слідчий не звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у встановлений ч. 5 ст. 171 цього Кодексу строк (не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна); якщо слідчий суддя не постановив ухвалу про арешт майна протягом сімдесяти двох годин з дня надходження до суду клопотання (ч. 6 ст. 173 КПК України).

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі "Іатрідіс проти Греції" від 25 березня 1999 року). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня 1994 року, "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Згідно зі ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На підставі ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З огляду навищевикладене слідчий суддя вважає, що скаргу заявника слід задовольнити.

Керуючись ст. 9, 16, 24, 28, 98, 100, 107, 167-171, 173, 303, 306 КПК України, с. 55. Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області, що здійснюють розслідування кримінального провадження №0000194 від 05.10.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, щодо неповернення майна тимчасово вилученого під час обшуку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 задовольнити.

Зобов`язати Слідче управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області повернути ОСОБА_3 майно тимчасово вилучене під час обшуку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-ноутбук стального кольору марки «ASUS» model X555L,

-мобільний телефон Samsung (imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 ),

-мобільний телефон Samsung i950 (imei НОМЕР_3 ),

-флеш-накопичувач марки Transcend на 8GB.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1