АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/40/18 Справа № 202/6843/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро матеріали кримінального провадження № 0002163 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора, який приймав участь при розгляді справи у суді першої інстанції на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2017 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. П`ятихатки Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

за ст. ст. 263 ч. 1, 146 ч. 2, 185 ч. 2, 187 ч. 2, 289 ч. 3 КК України;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

за ст. ст. 146 ч. 2, 185 ч. 2, 187 ч. 2, 289 ч. 3 КК України;

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора - ОСОБА_10 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років, визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років без конфіскації майна, визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 146 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком 8 років з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання 21 вересня 2016 року.

Зараховано в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 21 вересня 2016 року по день набрання вироком законної сили включно, на підставі ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.

Також вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2017 року ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, за ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років, визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років без конфіскації майна, визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 146 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки..

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком 8 (вісім) років.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання, тобто з 21 вересня 2016 року.

Зараховано в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 21 вересня 2016 року по день набрання вироком законної сили включно, на підставі ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання про відшкодування процесуальних витрат.

Вирішено питання про речові докази в порядку ст. 100 КПК України.

Не погодившись з вказаним вироком обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив його право на захист, оскільки він неодноразово заявляв клопотання про відмову від захисника ОСОБА_11 проте суд першої інстанції тільки через чотири засідання розглянув дане клопотання.

Так суд першої інстанції в повному обсязі не досліджував докази по справі, які б підтверджували його вину у скоєному злочині.

Суд першої інстанції необґрунтовано прийняв до уваги показання потерпілого ОСОБА_12 оскільки на його думку вони є неправдивими, а тому оскільки суд першої інстанції прийняв їх до уваги вважає, що справа відносно нього була розглянута з обвинувальним ухилом.

Суд першої інстанції безпідставно не дослідив пістолет який використовувався при скоєнні розбійних нападів та не врахував, що на ньому відсутні відбитки його пальців.

Адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити покарання обвинуваченому з випробуванням. Через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. На його думку судове слідство проведено односторонньо, неповно, у зв`язку з чим залишились нез`ясованими перелік обставин, з`ясування яких має суттєве значення для правильного вирішення справи, а призначене судом покарання не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у судовому засіданні було встановлено, що ніякого умислу щодо нападу на потерпілого у ОСОБА_6 не виникало. В дійсності, останній планував доїхати до місця призначення, розрахуватись з таксистом. У нього не було попередньої змови з ОСОБА_9 щодо пограбування потерпілого. Сам ОСОБА_6 давав показання, в яких зазначав, що потерпілому він не погрожував, кошти та будь-які цінності не вимагав.

Висновки суду по епізоду крадіжки майна потерпілого ОСОБА_12 не відповідають фактичним обставинам справи та повністю спростовуються показаннями ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

При встановленні обставин, щодо викрадення майна ОСОБА_12 , а саме навігатора з його автомобіля в ході судового розгляду ОСОБА_6 прямо зазначав, що він не бачив як ОСОБА_9 брав навігатор з автомобілю. ОСОБА_9 в своїх показаннях чітко вказав на те, що він взяв навігатор виключно для того щоб віддати його потерпілому, ОСОБА_6 .Враховуючи вказані показання захисник вважає, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Стосовно епізоду нападу на ОСОБА_13 обвинуваченням не було надано жодних доказів вини обвинувачених окрім показань потерпілого. Так в суді першої інстанції обидва обвинувачених заявляли, що умислу на скоєння розбійного нападу у них не було, а вони лише хотіли доїхати до вул. Журналістів у м. Дніпро.

Свідок оператор АЗС № 15 ОСОБА_14 у судовому засіданні зазначив, що у кінці вересня, точної дати він не пам`ятає, приблизно о першій годині ночі до АЗС під`їхав автомобіль марки «Москвич». Він підійшов до колонки та отримав замовлення. З правої задньої двері вийшов хлопець і став за колонкою. Він не кричав і не прохав допомоги. У руках в нього був телефон або смартфон. З автомобіля він вийшов, а не вибіг чи випав, і самостійно зачинив двері. Через деякий час він повідомив, що до нього підсіли пасажири та погрожують йому, які саме погрози не сказав.

Потерпілий ОСОБА_13 у судовому засіданні надав покази, які не можуть відповідати фактичним обставинам справи та не підтверджуються навіть позицією сторони обвинувачення в частині того, що ОСОБА_6 під час руху автомобіля зробив постріл у сидіння водія.

Показання потерпілого стосовно того, що ОСОБА_6 погрожував йому пістолетом повністю спростовуються показами обвинувачених. ОСОБА_9 стверджував, що пістолет був у нього, а отже ОСОБА_6 не міг погрожувати потерпілому

Виходячи з наведених обставино дії ОСОБА_6 безпідставно були кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України. Місцевий суд не прийняв до уваги, що ОСОБА_6 не мав умислу на скоєння кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 289 та ч. 2 ст. 146 КК України.

Крім того місцевий суд, безпідставно стягнув з обвинувачених витрати на проведення експертиз у даному кримінальному провадженню.

Адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує ти, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Судове слідство проведено односторонньо і неповно, нез`ясовані обставин, з`ясування які мають суттєве значення для правильного вирішення справи. Призначене судом покарання не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого.

Суд першої інстанції безпідставно вказав, що ОСОБА_9 не визнав себе винним, оскільки його підзахисний визнав вину частково. ОСОБА_9 повністю визнав себе винним за ч. 1 ст. 263 КК України, та не визнав себе винним у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 187 КК України оскільки у нього не було попередньої змови з ОСОБА_6 щодо пограбування потерпілого та заволодіння його транспортним засобом. Визнавав, що проти волі власника автомобіля сів за його кермо. Не визнавав і епізод за ч. 2 ст. 146 КК України оскільки ніхто не утримував потерпілого, а лише незначний проміжок часу він керував автомобілем ОСОБА_12 .

Призначаючи покарання ОСОБА_9 за епізодом таємного викрадення майна ОСОБА_12 суд безпідставно прийшов до висновку, що даний злочин було скоєно ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб.

Зазначені висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються показами обвинувачених, наданими під час судового розслідування. Зокрема, ОСОБА_6 зазначав, що він не бачив коли і як ОСОБА_9 брав навігатор потерпілого і ОСОБА_9 з цього приводу йому нічого не казав. Допитаний 23.02.2017 року ОСОБА_9 надав суду показання в яких пояснив, що навігатор він взяв для того, щоб з часом віддати потерпілому. Враховуючи данні обставини вважає, що навіть якщо суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_9 викрав майно ОСОБА_12 , його дії необхідно було кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції не обґрунтував свої висновки щодо скоєння ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_6 розбійного нападу на ОСОБА_12 оскільки інших доказів крім пояснень потерпілого суду з боку сторони обвинувачення надано не було.

Під час здійснення судового розгляду у суді першої інстанції, як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_9 прямо стверджували, що ніякого умислу щодо нападу на потерпілого ОСОБА_12 у них не виникало. ОСОБА_6 прямо зазначав, що ніякої попередньої змови на такі дії у нього з ОСОБА_9 не було і не могло бути, оскільки вони обидва планували доїхати до місця роботи дівчини ОСОБА_15 , а саме на вулицю Журналістів у м. Дніпро.

Суд першої інстанції порушив вимоги ст. 373 КПК України оскільки не мотивував обвинувальний вирок, та не мотивував обвинувальний вирок. Не мотивував суд першої інстанції своїх висновків, щодо попередньої змови між обвинуваченим в розумінні ч. 2 ст. 28 КК України.

Не погодившись з вказаним вироком прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчинення інкримінованих йому злочинів, та призначити покарання у виді позбавлення волі за ч. 3 ст. 289 КК України строком на 9 років з конфіскацією всього належного йому майна , за ч. 2 ст. 146 КК України строком 5 років, за ч. 2 ст. 185 КК України - строком на 1 рік, ч. 2 ст. 187 КК України строком на 9 років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити покаранні у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Визнати ОСОБА_9 винним у вчинення інкримінованих йому злочинів, та призначити покарання у виді позбавлення волі за ч. 3 ст. 289 КК України строком на 9 років з конфіскацією всього належного йому майна , за ч. 2 ст. 146 КК України строком 5 років, за ч. 2 ст. 185 КК України - строком на 1 рік, ч. 2 ст. 187 КК України строком на 9 років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити покаранні у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що враховуючи відсутність пом`якшуючих обстави та невизнання своєї вини, судом необґрунтовано призначено ОСОБА_6 та ОСОБА_9 занадто м`яке покарання. Обвинувачені вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, із застосуванням зброї, з проміжком часу в одну годину не відшкодували завдані збитки.

При здійсненні апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник, кожен окремо підтримали подані ними апеляційні скарги та скаргу захисника ОСОБА_9 , заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_9 , його захисник, підтримали апеляційну скаргу захисника та апеляційні скарги ОСОБА_6 і його захисника ОСОБА_7 , заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив задовольнити її в повному обсязі та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вважав їх необґрунтованими.

Потерпілий ОСОБА_12 підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вважав їх необґрунтованими.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думки учасників судового провадження, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинувачених та перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, а саме ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України та досліджені відповідно до ст. 23 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 84 КПК України доказами у кримінальній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність суспільно-небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що судом першої інстанції було порушено його право на захист є необґрунтованими, надуманими та спростовуються журналом та звукозаписом судового засідання. Під час розгляду справи ОСОБА_6 не заявляв відводів захиснику ОСОБА_16 який на той час здійснював його захист. Після того як ОСОБА_6 заявив суду, що захисник ОСОБА_16 формально та неефективно здійснює його захист, суд першої інстанції замінив йому захисника. Відмова від захисника ОСОБА_11 була прийнята судом в присутності захисника ОСОБА_11 та вновь призначеного захисника ОСОБА_7 .

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 щодо невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; неправильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність допущених судом першої інстанції при судовому розгляді обвинувального акту по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_9 колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винними ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень вказаних у вироку.

Викладені у вироку обставини підтверджуються дослідженими судом першої інстанції доказами, які в свою чергу є належними, допустимими та достатніми, які були предметом ретельного дослідження в судовому засіданні й які суд обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку.

З викладеними в апеляційних скаргах доводами обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про безпідставність засудження обвинувачених колегія суддів погодитись не може.

Вказані твердження апелянтів спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_17 які він дав у суді першої інстанції проте, що 20.09.2016 року він їхав на автомобілі Шевроле, його зупинили двоє невідомих і попросили підвезти до вул. С. Ковалевської, після чого він зупинився на їх прохання, один з обвинувачених, а саме той, що старший за віком, зараз він вже знає, що це ОСОБА_6 , навів на нього пістолет, сказав пересісти назад, при цьому запевнив, що не буде його вбивати. ОСОБА_6 сказав, що за кермо сяде його товариш. Погрози пістолетом він сприйняв реально, тому вирішив тікати, коли виходив з машини вихопив ключі з замку запалювання, телефон та втік.

Протоколом впізнання відповідно до якого під час досудового слідства потерпілий ОСОБА_17 впізнав ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , як осіб , які 20.09.2016 року напали на нього з пістолетом та вимагали майно.

Показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який як в суді першої інстанції так і в ході апеляційного розгляду пояснив, що 20.09.2016 року о 23 год. 30 хв. він їхав з боку пр. Слобожанського у бік вул. Образцова, його зупинили обвинувачені та попросили поїхати на вул. Журналістів, вони домовились про ціну. Коли вони вирушили, ОСОБА_9 попросив зупинитись в туалет, він обійшов автомобіль і сказав ОСОБА_12 вийти з машини і сісти назад. Коли потерпілий пересів на заднє сидіння, там сидів ОСОБА_6 у якого вже був пістолет і він почав вимагати гроші, при цьому, ОСОБА_9 сказав, щоб він вбивав ОСОБА_12 на місці і той вистрелив у переднє водійське сидіння. Погрозу пістолетом потерпілий сприйняв реально, зброю ОСОБА_6 націлив йому в бік. Потім, вони поїхали на заправку, де потерпілий вибіг з машини, зайшов у будівлю і викликав поліцію. Усі дії обвинувачених були согласовані між собою. Кожен із них усвідомлював, що саме він робить стверджував, що саме ОСОБА_6 утримував його на задньому сидінні автомобіля та погрожував йому пістолетом, а ОСОБА_9 в цей час керував його автомобілем. Спростував доводи захисника Яструба щодо неотримання ним зміненого обвинувального акту. Підтвердив, що змінений обвинувальний акт був вручений йому прокурором.

Протоколом впізнання відповідно до якого під час досудового слідства потерпілий ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , як осіб, які 20.09.2016 року напали на нього з пістолетом, позбавили волі, заволоділи автомобілем.

Показаннями свідка ОСОБА_14 , який в суді першої інстанції пояснив, що працює оператором АЗС, восени 2016 року вночі під`їхав автомобіль 41-й «Москвич», з машини сказали заправити їм 92-й бензин, із заднього сидіння автомобіля вийшов чоловік і сказав, що у них є зброя, в цей час машина різко рушила з місця. Потім з`ясувалось, що це був таксист - водій автомашині «Москвич», на якого був здійснений напад, вони викликали поліцію.

Вказані показання повністю спростовують доводи захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність між обвинуваченими зговору на розбійний напад та незаконне заволодіння транспортним засобом та відсутність в їх діях складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 146 КК України, оскільки як сам потерпілий так і свідок стверджували, що потерпілий знаходився на задньому сидінні автомобіля. Потерпілий ОСОБА_12 пояснив, що зміг вийти з автомобіля, де проти його волі він утримувався ОСОБА_6 , який погрожував йому застосуванням зброї, лише для сплатити за бензин. ОСОБА_9 весь цей час знаходився за кермом його автомобіля та бачив усі дії ОСОБА_6 і не намагався його зупинити. Подальші дії обвинувачених, а саме те, що вони зрозумівши, що їх злочинні дії викрито, з місця події скрились свідчать про їх обізнаність та узгодженість у вчиняємих ними протиправних діях.

Надуманими є доводи і про відсутність зговору між обвинуваченим при скоєнні розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_17 які спростовуються як безпосередньо показаннями потерпілого ОСОБА_17 так і протоколом слідчого експерименту від 06.10.2016 року в ході проведення якого ОСОБА_6 , в присутності понятих, показав, яким чином і при яких обставинах вони разом з ОСОБА_9 погрожуючи пістолетом вимагали у потерпілого належно йому майно.

Належна оцінка дана судом першої інстанції і іншим доказам по справі а саме: протоколу огляду місця події відповідно до якого в ході огляду автомобіля «Chevrolet Aveo» д/н НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_17 було виявлено та вилучено сліди пальців рук, які відповідно до висновку дактилоскопічної експертизи належать ОСОБА_6 та ОСОБА_9 що підтверджує їх перебування у зазначеній машині.

Протоколу особистого огляду ОСОБА_9 в ході проведення якого в сумці останнього було виявлено та вилучено навігатор який належав потерпілому ОСОБА_12 , і який було викрадено з його автомобіля після того як ОСОБА_9 та ОСОБА_6 незаконно заволоділи ним, а отже доводи захисника ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , про відсутність зговору на таємне викрадення майна потерпілого між обвинуваченими колегія суддів вважає надуманими.

Протоколу огляду від 21.09.2016 року в ході проведення якого біля будинку № 88 по вул. Білостоцькій в м. Дніпро, на ділянки місцевості на яку вказав ОСОБА_9 , було виявлено і вилучено пістолет перероблений саморобним способом з сигнального пістолета «STALKER 914-S» № НОМЕР_2 калібру 9 mm P.A. фірми «Zoraki» (Туреччина) шляхом вдавлення з каналу ствола захисного елементу (заглушки) та заглушення газовідвідного отвору фрагменту металу, пістолет «STALKER 914-S» № НОМЕР_2 придатний до проведення пострілів як шумовими, газовими, спорядженими несмертельної дії, пістолетними патронами калібру 9 мм Р.А.

Наявність у обвинувачених пістолету «STALKER-MOD.914-S», калібру 9 мм Р.А., який незаконно зберігав та носив при собі без передбаченого законом дозволу ОСОБА_18 , свідчить про те, що обвинувачені заздалегідь домовились щодо скоєння злочинів з використанням зброї.

З цих підстав не можна погодитися і з посиланнями обвинуваченого та захисників в апеляційних скаргах на те, що вирок не ґрунтується на достовірних доказах, а висновки суду побудовані на припущеннях.

На підставі оцінки й аналізу наведених доказів, які повно і всебічно перевірялися в судовому засіданні у суді першої інстанції, суд обґрунтовано визнав винними ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні названих у вироку злочинів і правильно кваліфікував їх дії.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що судом першої інстанції не досліджено у судовому засіданні зброю, з застосуванням якої було вчинено злочини, а також не наданні оцінки тому, що на ньому відсутні відбитки пальців рук надумані, оскільки жодна сторона при розгляді справи у суді першої інстанції, не заявляла клопотання про дослідження даного доказу, відповідно до ст. 357 КПК.

Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції необґрунтовано на його думку стягнув з обвинувачених витрати пов`язані на проведення експертиз у даному кримінальному провадження є необґрунтованими оскільки відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами статей 65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи з положень статті 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_6 та ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_6 та ОСОБА_9 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, відповідно до ст. 12 КК України, особи винних які обидва раніше не судимі та характеризуються задовільно.

Врахував обставини, які пом`якшують покарання винних, та врахував обставини що обтяжують покарання винних.

Виходячи з викладене доводи обвинуваченого, захисників та прокурора про те, що судом не прийняті до уваги пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини покарання обставини є безпідставними.

Призначене обвинуваченим покарання може бути визнано надмірно суворим, якщо конкретні обставини справи у своєї сукупності знижують суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення і не враховані при постановленні вироку, або дані, що свідчать про суворість призначеного покарання, представлені під час апеляційного розгляду в додаткових матеріалах.

Враховуючи, що при постановленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального закону, та ОСОБА_6 і ОСОБА_9 призначене покарання, яке відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та даним про їх осіб, з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують їх покарання, призначене покарання є достатньо обґрунтованим та переконливим, а відповідно правильним.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги, не підлягають задоволенню оскільки істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах справи не встановлено.

Вивченням матеріалів справи не встановлено й істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б призводили до скасування вироку. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.

Виходячи з наведеного, а також з огляду на те, що посилання обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на суттєві порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, які на їх думку допустив суд у цій справі, невмотивовані і носять загальний характер, колегія суддів вважає їх безпідставними.

Також виходячи з наведеного колегія суддів не вбачає обставин, що дають підстави вважати призначене покарання явно несправедливим внаслідок його м`якості і невідповідним тяжкості вчиненого і особі засудженого.

Під час апеляційного розгляду, не встановлено будь-яких даних про особу засуджених, які не були враховані судом першої інстанції, або таких, які додатково представлені суду апеляційної інстанції і суттєво збільшують суспільну небезпеку вчиненого злочину та обтяжують чи пом`якшують покарання винних.

З огляду на викладене, на думку колегії суддів, судом першої інстанції було дотримано вимоги кримінального закону і призначено винним особам покарання, яке є необхідним і достатнім для їх виправлення, перевиховання та запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами.

Істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, які були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора, який приймав участь при розгляді справи у суді першої інстанції залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2017 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Верховний Суд протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

_____________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_19