АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/523/16-к Номер провадження 11-кп/786/351/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
з участю
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11
представника потерпілого ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000082 від 15.02.2016 року щодо
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на вирок Диканського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2016 року

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.286 КК України на п`ять років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в дохід держави 1935,12 грн. в рахунок відшкодування вартості проведених судових експертиз.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського витрати, понесені на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_10 в сумі 3613,06грн.

Відповідно до ст.100 КПК вирішено долю речових доказів.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що він не згоден з вироком суду в частині призначеного покарання та просить не позбавляти його права керувати транспортними засобами. Також просить звільнити від його відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України. На думку апелянта, суд не в достатній мірі врахував, що вчинений злочин є необережним; ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, визнав вину та розкаявся у вчиненому. Крім того, ОСОБА_7 звернувся з клопотанням про звільнення його від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Захисник ОСОБА_8 також подав апеляційну скаргу на вирок суду. Однак, зі згоди обвинуваченого, до закінчення апеляційного розгляду відмовився від неї.

Інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали.

За вироком суду, ОСОБА_7 близько 07:00 год., 15.02.2016, керуючи автомобілем Renault master, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний об`єднаному автогосподарству закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області, в порушення вимог п.п. 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, на 157 км. автодороги Полтава - Суми, поблизу смт. Диканька Диканського району Полтавської області виявивши перешкоду на його на смузі руху у виді автомобіля Diamler-сhrysler 316 реєстраційний номер НОМЕР_2 , належний ОСОБА_14 , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, а змінив напрямок руху ліворуч, для його об`їзду. При цьому не переконавшись у безпечності здійснюваного маневру виїхав на смугу зустрічного руху та ліве узбіччя, де допустив наїзд на автомобіль Geely МК д.н.з. НОМЕР_3 , який стояв з увімкненою аварійною сигналізацією, та пішоходів ОСОБА_15 та ОСОБА_10 .

Внаслідок ДТП потерпілому ОСОБА_15 були спричинені тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення та за своєю ознакою кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до смерті, причиною якої стало грубе зруйнування анатомічної цілісності голови. Потерпілому ОСОБА_10 , внаслідок вказаної ДТП спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав змінену апеляційну скаргу та прохав застосувати до нього закон України «Про амністію у 2016 році»; захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні вимоги та клопотання обвинуваченого щодо звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році»; заперечення прокурора ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та його представника ОСОБА_12 проти апеляційної скарги обвинуваченого та їх думки щодо клопотання обвинуваченого про застосування амністії; перевіривши вирок суду та матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів дійшла такого.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за цим законом ніким не оспорюється, а тому в апеляційному порядку не переглядаються.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених,а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
За змістом ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд призначає покарання з урахуванням ступню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вбачається зі змісту вироку, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, хоча і вчинений з необережності, але за законом віднесено до тяжкого злочину; обставини вчиненого ним злочину; дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності та має на утриманні двох малолітніх дітей; відсутність обставин, що обтяжують покарання, а тому правильно призначив йому покарання (основне та додаткове) в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, належним чином мотивувавши свої висновки.
За змістом вироку, суд врахувавши особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності та має на утриманні 2-ох малолітніх дітей визнав ці обставини такими, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання. Таким чином, всупереч доводів апелянта, суд при призначенні покарання в повній мірі врахував ці обставини.
Доводи обвинуваченого про те, що суд безпідставно не врахував того, що він визнав вину та щиро розкаявся є безпідставними. Вони не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження та змістом його апеляційної скарги, до якої в подальшому були внесені зміні. Зокрема, ці доводи не узгоджуються з показаннями самого ОСОБА_7 в суді першої інстанції.
Призначаючи ОСОБА_7 реальну міру покарання у виді позбавлення волі, суд правильно врахував, що вчинений обвинуваченим злочин є тяжким та наслідки цього злочину у вигляді смерті одного потерпілого та тілесних ушкоджень середньої тяжкості у другого потерпілого. Крім цього, суд фактично врахував характер допущених винним порушень правил безпеки дорожнього руху (пункти 10.1,12.3 Правил дорожнього руху України) та відсутність в діях потерпілих жодних невідповідностей Правилам дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з виникненням ДТП та її наслідками.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо неможливості звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України. Відтак, апеляційні вимоги ОСОБА_7 до задоволення не підлягають.

В зв`язку з відмовою захисника ОСОБА_8 від своєї апеляційної скарги, апеляційне провадження в цій частині підлягає закриттю.
06.09.2017 року набрав чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році».
За змістом ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі та від інших покарань підлягають особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили. Зокрема, відповідно пункту «в» ст.1 «Про амністію у 2016 році» до таких відносяться особи не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
Злочини передбачені ст.286 КК України віднесено до категорії необережних.
Відповідно до статті 12 КК України, злочини передбачені ч.2 ст.286 КК України не є особливо тяжкими.
Зі змісту клопотання та додатків до нього вбачається, що ОСОБА_7 є батьком дітей 2001 та 2012 року народження.
Обмеження щодо застосування амністії до ОСОБА_7 , визначенні ст.9 закону України «Про амністію у 2016 році» - відсутні.
Оскільки вирок суду яким ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким не набрав законної сили, а обвинувачений ОСОБА_7 не позбавлений батьківських прав та на день набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році» має дітей, яким не виповнилося 18 років клопотання про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі пункту «в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» підлягає до задоволення.
З урахуванням конкретних обставин справи, особи обвинуваченого та положень ст.15 «Про амністію у 2016 році», колегія суддів вважає можливим звільнити ОСОБА_7 від відбування як основного покарання у виді позбавлення волі, так і від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404, 405,407, 418 КПК України колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Диканського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 закрити.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 із внесеними змінами та доповненнями залишити без задоволення, а вирок Диканського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.
На підставі п. «в» ст.1, ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_7 від призначеного вироком Диканського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2016 року основного та додаткового покарання.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.
С У Д Д І:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18