Провадження № 1-кс/761/9839/2018
У Х В А Л А
Іменем України
20 квітня 2018 року
слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши, у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУ Національної і поліції у м. Києві ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0003366 від 06.04.018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
18.04.2018 року в провадження слідчого судді надійшло вищевказане клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві надійшов рапорт ДОП Дніпровського УП, про те, що 05.04.2018 приблизно о 12 годині 40 хвилин, за адресою: м. Київ, вул. Березнева, виявлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в якого в подальшому було виявлено та вилучено 37 згортків з порошкоподібною речовиною.

В подальшому 06.04.2018 року в ході проведення огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 2, ОСОБА_4 надав для вилучення мобільний телефон марки Айфон 7, іmеі: НОМЕР_1 з сім карткою мобільного оператора МТС з абонентським номером НОМЕР_2 , що мають значення речових доказів.

06.04.2018 вищевказаний вилучений мобільний телефон марки Айфон 7 іmеі: НОМЕР_1 з сім карткою мобільного оператора МТС з абонентським номером НОМЕР_2 визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженні.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 в своїй злочинній діяльності використовував мобільний телефон марки Айфон 7 на якому можуть міститись відомості щодо джерела надходження психотропних речовини та, щодо можливих співучасників, зокрема організаторів злочинної діяльності пов`язаної з поширенням незаконної пропозиції психотропних речовин на території міста Києва.

Враховуючи викладене слідчий просить слідчого суддю накласти арешт на майно з метою забезпечення в тому числі й збереження речових, доказів, а саме: мобільний телефон марки Айфон 7 іmеі: НОМЕР_1 з сім карткою мобільного оператора МТС з абонентським номером НОМЕР_2 , що мають значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, що вилученні в ході огляду місця події від 05.04.2018

В судове засідання слідчий, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду клопотання не з`явився та не забезпечнив належного повідомлення власника майна про розгляд даного клопотання.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, , вважаю, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до положень ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Однак, слідчим не доведено, що вказане ним у клопотанні майно є предметом кримінального правопорушення, набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення та на нього спрямовано кримінальне правопорушення, таким чином майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Водночас, слідчим не доведено наявності ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України та не обґрунтовано при цьому правових підстав для такого арешту та необхідності у його накладенні, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в рамках якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість і недоведеність необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУ Національної і поліції у м. Києві ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0003366 від 06.04.018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1