Справа № 211/287/15-к
Провадження № 1-кп/211/313/17
У Х В А Л А
іменем України
22 грудня 2017 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000581 від 17.09.2014 року, відносно ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 343 КК України,
за участю сторін кримінального провадження: прокурора - ОСОБА_4 , обвинуваченого - ОСОБА_3 ,
встановив:
13.04.2017 року з Апеляційного суду Дніпропетровської області до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшли матеріали кримінальних проваджень відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які були об`єднані в одне провадження ухвалою суду від 26.03.2015.
Ухвалою суду від 14.04.2017 року призначено підготовче судове засідання.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 просив суд призначити справу до судового розгляду .
Обвинувачений ОСОБА_3 покладався на розсуд суду.
Заслухавши сторони, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд приходить до таких висновків.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право з підготовчого судового засідання повернути обвинувальний акт прокурору у випадку, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.
Положеннями ст.291 КПК України, встановлено процесуальний порядок складення обвинувального акту у кримінальному провадженні, наведено вичерпний перелік відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, а також чітко визначено ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акту.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.
Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.
Відсутність в обвинувальному акті точного формулювання обвинувачення унеможливлює реалізацію в повній мірі права обвинуваченого на захист.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».
У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 конвенції».
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.
Разом з цим ч. 1 ст. 337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах, крім випадків, передбачених цією статтею.
Отже, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним. Адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
В обвинувальному акті відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 343 КК України, викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, та в змісті обвинувального акту зазначена правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність.
При цьому в обвинувальному акті відносно ОСОБА_3 взагалі не сформульовано обвинувачення, яке йому інкримінується і від якого він буде захищатись у суді.
В обвинувальному акті в частині пред`явлення обвинувачення вказано, що ОСОБА_3 разом із ОСОБА_5 втрутились в діяльність працівника правоохоронного органу, яким є Криворізький прокурор з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_6 , шляхом здійснення впливу на останнього з метою перешкоджання виконанню ним своїх службових обов`язків, чим скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 343 КК України. В обвинувальному акті пред`явлено обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в той час як кримінальне провадження надійшло до суду лише відносно обвинуваченого ОСОБА_3 .
З огляду на забезпечення права на захист, обвинувачений має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. Тому, викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація з посиланням на закон про кримінальну відповідальність, має бути чітким, зрозумілим, не повинен містити протиріч, неточностей та неоднозначного тлумачення.

Лише в такому випадку особа зможе ефективно захищатись від предявленого обвинувачення.

Крім того, обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 всупереч вимогам ст. 291 КПК України, не містить інформації про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушення та розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування).

Приймаючи до уваги те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, і вказані вище порушення допущені при його складанні, перешкоджають призначенню кримінального провадження до судового розгляду на підставі цього обвинувального акту, суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокуророві, для усунення вищевказаних порушень.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 314-316 КПК України, суд, -
ухвалив:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000581 від 17.09.2014 року, відносно ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 343 КК України - повернути прокуророві для усунення зазначених в ухвалі порушень вимог ст. 291 КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1