АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1301/17 Справа № 206/4882/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , діючої в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року,

за участю

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП на станції №2 ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про накладення арешту на належне ОСОБА_7 рухоме майно.
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги посилається на те, що орган досудового розслідування та слідчий суддя не надали жодної оцінки тому, що належне третій особі майно, на яке накладено арешт, не має жодного відношення до кримінального провадження № 0000087. Вказує на те, що автомобіль «Skoda Octavia A5», державний номер НОМЕР_1 , на який накладено арешт, не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП на станції №2 ДВП ГУНП в Дніпропетровській області та накладено арешт на автомобіль «Skoda Octavia A5», державний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , який зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_7 шляхом заборони користування та розпорядження.
Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя зазначає про обгрунтованість клопотання слідчого та про необхідність накладення арешту на майно у вигляді заборони на розпорядження та використання майном, оскільки дане майно є знаряддям злочину. Вказує, що висновки суду засновані на тому, щоб унеможливити зникнення, втраті, пошкодження майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.
Заслухавши доповідь судді, захисника, яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Колегією суддів встановлено, що СВ ВП на станції №2 ДВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудоверозслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 18 липня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст. 307 КК України.
Як вбачається з матеріалів справи органом досудового розслідування встановлено, що 18.07.2017 року о 10:10 годині до ЧЧ ВП на станції №2 ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, від стрільця ВОХР СК -1 станції Нижньодніпровськ-Вузол надійшло повідомлення про те, що під час несення служби на станції Ігрень Придніпровської залізниці в Самарському районі м. Дніпра, він помітив, як невідома особа залишила на території станції пакунок, після чого невідомий зник у невідомому напрямку на легковому автомобілі. В ході огляду місця події в середині вказаного пакунку було виявлено та вилучено, згідно висновку експерта № 1/8.6/2422 від 25.07.2017 року, особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс» масою (в перерахунку на висушену речовину) 27,832 г.
В ході проведення досудового розслідування допитані свідки: стрільці ВОХР СК-1 громадяни ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що 18.07.2017 року під час несення служби близько о 10:00 годині на станції Ігрень вони помітили невідомого чоловіка, який вийшов з автомобіля марки «Шкода», фрагмент державного номеру « НОМЕР_3 », при цьому кинув під дерево пакунок, після чого сів у вказаний автомобіль та поїхав. В подальшому шляхом проведення оперативних заходів, спрямованих на встановлення невідомого чоловіка, виявлено, що вищевказаним автомобілем керує ОСОБА_10
13.09.2017 року слідчим суддею Самарського районного суду м. Дніпропетровська постановлено ухвалу та задоволено клопотання слідчого про надання дозволу на проведення обшуку автомобіля «Skoda Octavia A5», державний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , який зареєстрований на праві приватної власності на гр. ОСОБА_7 , яким користується ОСОБА_10
02.10.2017 року було проведено обшук вищезазначеного автомобіля, в ході якого виявлено та вилучено два паперові згортки, які скріплені між собою клейкою стрічкою, та при огляді яких було виявлено та вилучено дев`ятнадцять фрагментів медичних шприців об`ємом 2 мл., кожен з яких заповнений прозорою рідиною, до відмітки приблизно 1 мл. Гр. ОСОБА_10 заявив, що вказані предмети йому не належать та не зміг пояснити походження рідини, яка була вилучена.
Того ж дня автомобіль «Skoda Octavia A5», державний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , який зареєстрований на праві приватної власності на гр. ОСОБА_7 , яким користується ОСОБА_10 , визнано речовим доказом.
Колегія суддів вважає, що вищезазначений автомобіль відповідає критеріям речового доказу, передбаченого ст. 98 КПК України, і має суттєве значення для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального правопорушення, а саме, встановлення обставин кримінального правопорушення, встановлення слідів вчинення кримінального правопорушення, для чого є необхідність передання вилученого майна на експертизу, томуприходить до висновку, що слідчим суддею обґрунтовано накладено арешт на вказані автомобілі.
Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують вищенаведених висновків колегії суддів.
Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.
Відповідно до ч.9 ст.100 КПК України у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
При цьому, якщо в подальшому відпаде потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження або в обмеженні досудового розслідування принципу розумних строків, третя особа або її представник може звернутись до слідчого судді в порядку ст.174 КПК України з клопотанням про скасування арешту майна.
З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст.131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , діючої в інтересах ОСОБА_7 -залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року про накладення арешту на автомобіль «Skoda Octavia A5», державний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , який зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_7 шляхом заборони користування та розпорядження- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді
______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4