У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

судді - доповідача ОСОБА_8,
суддів:ОСОБА_9 і ОСОБА_10,
розглянувши у судовому засіданні заяву захисника

ОСОБА_11 про перегляд судових рішень щодо засудженого ОСОБА_5 Верховним Судом України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Харківського обласного суду від 14 червня 2001 року

ОСОБА_5 засуджено: за пунктами «а», «й», «і», «ж», «з» статті 93 Кримінального кодексу України 1960 року (далі - КК 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю; за частиною другою статті 143 КК 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за частиною першою статті 194 КК 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за частиною першою статті 222 КК 1960 року до покарання у виді позбавлення на строк 5 років; за статтею 208 КК 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі статті 42 КК 1960 року за сукупністю злочинів ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 25 грудня 2001 року вирок щодо ОСОБА_5 змінено, виключено із обвинувачення кваліфікуючу ознаку, передбачену пунктом «й» статті 93 КК 1960 року - вчинення умисного вбивства на замовлення. Цей же вирок щодо ОСОБА_5 приведено у відповідність із

Кримінальним кодексам України 2001 року (далі - КК 2001 року): перекваліфіковано його дії з частини другої статті 143 КК 1960 року на частину другу статті 190 КК 2001 року і призначено за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; з частини першої статті 194 КК 1960 року на частину першу статті 358 КК 2001 року і призначено за цим законом покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі статті 42 КК 1960 року за сукупністю злочинів, передбачених пунктами «а», «і», «ж», «з» статті 93, частини першої статті 222 і статті 208 КК 1960 року, частини другої статті 190 та частини першої статті 358 КК 2001 року остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. Днем народження ОСОБА_5 вважати 27 грудня 1965 року.

У решті зазначений вирок залишено без змін.

У заяві захисник ОСОБА_11 порушує питання про перегляд судових рішень щодо засудженого ОСОБА_5 з підстав, передбачених пунктами

1 і 2 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України 2012 року (далі - КПК 2012 року). Вважає, що судові рішення щодо засудженого ОСОБА_5 у частині призначеного йому покарання за статтею 93 КК 1960 року та на підставі статті 42 КК 1960 року у виді довічного позбавлення волі, є незаконними та необґрунтованими, оскільки винесені усупереч конституційному принципу - дії закону в часі, закріпленому у статті 58 Конституції України. Просить вирок Харківського обласного суду від 14 червня 2001 року щодо засудженого ОСОБА_5 в частині призначеного йому покарання змінити, призначити засудженому ОСОБА_5 за пунктами «а», «і», «ж», «з» статті 93 КК 1960 року покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років замість довічного позбавлення волі, оскільки виходячи зі змісту рішення Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року, положень Конституції України та статей Кримінального кодексу України у період часу з 29 грудня 1999 року до 4 квітня 2000 року найсуворішим покаранням, яке могло бути йому призначено, було позбавлення волі на строк 15 років.

При цьому, захисник ОСОБА_11 просить поновити строк на подання заяви про перегляд судових рішень щодо засудженого ОСОБА_5 обґрунтовуючи причини його пропуску тим, що засуджений ОСОБА_5 не є за освітою юристом, перебуває у місцях позбавлення волі з особливим режимом тримання та не знав і не міг знати про ухвалу Верховного Суду України від 13 лютого 2009 року щодо ОСОБА_7, а тому не міг подати заяву вчасно. Вважає, що пропустив строк з поважних причин.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви і додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно зі статтею 444 КПК 2012 року Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Статтею 447 КПК 2012 року встановлені процесуальні строки подання заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 445 цього Кодексу . Норми цієї статті визначають період у часі - три місяці і вказівку на подію, із якої починається перебіг цього строку для подання заяви про перегляд судового рішення, залежно від конкретної підстави, визначеної частиною першою статті 445 КПК 2012 року, зокрема: день ухвалення оспореного (оскарженого) або порівнюваного судових рішень суду касаційної інстанції (з підстави, передбаченої пунктом 1 або 2 статті 445 КПК 2012 року).

Відповідно до вимог частини шостої статті 447 КПК 2012 року у разі пропущення строку, встановленого частинами першою - третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк.

Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов'язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Із змісту заяви та доданих до неї матеріалів убачається, що 24 липня 2017 року захисник ОСОБА_11 подав до Верховного Суду України заяву про зміну вироку Харківського обласного суду від 14 червня 2001 року щодо засудженого ОСОБА_5, який був предметом перегляду судом касаційної інстанції, про що свідчить ухвала колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 25 грудня 2001 року.

На підтвердження неоднакового правозастосування заявник у заяві посилається на ухвалу Верховного Суду України від 13 лютого 2009 року, копію якої до заяви не додано, інших судових рішень заявник не надав, що свідчить про його звернення з пропуском тримісячного строку на оскарження, встановленого статтею 447 КПК 2012 року.

Своє прохання про поновлення строку заявник обґрунтовує тим, що засуджений ОСОБА_5 не є за освітою юристом, перебуває у місцях позбавлення волі з особливим режимом тримання та не знав і не міг знати про ухвалу Верховного Суду України від 13 лютого 2009 року, а тому не міг подати заяву про перегляд судових рішень щодо нього вчасно.

Однак зазначену заявником обставину не може бути визнано поважною причиною пропуску строку, оскільки засуджений ОСОБА_5 мав достатньо часу, аби звернутися до відповідного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги для отримання юридичної допомоги. Будь-яких даних, які б свідчили про наявність реальних перешкод для реалізації цього права у засудженого ОСОБА_5, в заяві захисника не зазначено.

Оскільки заявником не зазначено обставин, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість його звернення до Верховного Суду України у визначений законом строк, вказану ним причину пропуску строку не може бути визнано поважною для поновлення строку.

Відповідно до частини шостої статті 447 КПК 2012 року заява про перегляд судового рішення залишається без розгляду, якщо особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, а також якщо в поновленні строку відмовлено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що в задоволенні клопотання про поновлення строку про перегляд судових рішень необхідно відмовити, а заяву захисника ОСОБА_11 слід залишити без розгляду.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що можливість реалізації захисником Мєдвєдєвим С.І. свого права на звернення до Верховного Суду України в інтересах засудженого ОСОБА_5 не втрачена за умови подання ним нової заяви та долучення до неї судових рішень касаційної інстанції (порівнюваних рішень), які за строком ухвалення будуть відповідати вимогам частини першої статті 447 КПК 2012 року і за своєю суттю будуть остаточними.

Керуючись статтею 447 КПК , колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити захиснику ОСОБА_11 у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд судових рішень щодо засудженого ОСОБА_5 Верховним Судом України.

Заяву захисника ОСОБА_11 про зміну вироку Харківського обласного суду від 14 червня 2001 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без розгляду.

С у д д і:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10