АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/567/2017 Категорія КК України: ч. 1 ст. 286
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 000737 за апеляційними скаргами заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 , прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Подільського районного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Семигори, Богуславського району, Київської області, який не працює, інвалід 2 групи, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_10

потерпілого: ОСОБА_8

представника цивільного відповідача: ОСОБА_11

представника потерпілого: ОСОБА_12

обвинуваченого: ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Подільського районного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами. Позов, заявлений по справі потерпілим, залишено без розгляду.

Судом вирішено питання щодо судових витрат у кримінальному провадженні.

Як зазначено у вироку, 16 грудня 2016 року приблизно о 07 год. 43 хв., ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 11883», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 рухався по вулиці Набережно-Хрещатицькій від вул. Нижній Вал в напрямку вулиці Набережно-Лугової, що територіально знаходиться в Подільському районі м. Києва.

В цей час по вул. Набережно-Хрещатицькій від вулиці Набережно-Лугової в напрямку вулиці Нижній Вал здійснював рух автомобіль марки «ВАЗ 21144» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_13

Рухаючись у вказаному напрямку приблизно навпроти будинку №49-А по вулиці Набережно-Хрещатицькій ОСОБА_9 розпочав виконувати маневр розвороту, в місці де це заборонено, перетинаючи подвійну суцільну осьову смугу, чим грубо порушив Правила дорожнього руху України, а саме не виконав вимог п. 1.5, п. 2.3 (б), п. 10.1, п. 11.4 ПДР України.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_9 виразились в тому, що він, перебуваючи за кермом технічно-справного автомобіля «ВАЗ 11883» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 та рухаючись приблизно навпроти будинку №49-А по вулиці Набережно-Хрещатицькій в місті Києві, розпочав виконувати маневр розвороту в забороненому для цього місці, перед цим не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. В результаті чого, перетинаючи подвійну суцільну осьову смугу, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, де скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21144» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_13 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля «ВАЗ 21144» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи №299/Е від 16.02.2016, спричинені тілесні ушкодження у вигляді: «Закрита травма хребта у вигляді компресійного перелому 1 поперекового хребця; садна обох колінних суглобів. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету(тів), могли утворитись в термін вказаний у постанові, тобто 16.12.2015 при транспортній травмі (травма в салоні автомобіля, що рухався при зіткненні його з перешкодою). Морфологічні властивості виявленого перелому дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаної кістки так і відновлення функції хребта буде спостерігатися у строк понад 21 добу, а саме з цього строку, обчислювати тривалість розладу здоров`я, як критерію визначення ступеню тяжкості. Тому, вказана закрита травма хребта за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно п. п. 2.2.1/в. та 4.6. «Правил».

Порушення вимог п.п. 10.1, 11.4 та вимог розділу 34 (лінія 1.3) Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Вирішуючи питання позовних вимог, заявлених по справі потерпілим ОСОБА_8 , щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд враховуючи положення ст.ст. 1172, 1187, 1201 ЦК України та роз`яснень в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» №13 від 02.07.2004 року, дійшов висновку, що у частині вирішення цивільного позову заявленого потерпілим до ПАТ «Національна Акціонерна Страхова Компанія «Оранта» в межах страхової суми в розмірі 50000 грн. не може бути вирішений у кримінальному провадженні.

Не оспорюючи фактичні обставини справи, заступник прокурора міста Києва ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та позбавлення права керувати транспортними засобами на 2 роки. У решті вирок суду залишити без змін.

Вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог заступник прокурора міста Києва ОСОБА_6 зазначає, що судом у мотивувальній частині взагалі не вирішено питання щодо наявності або відсутності підстав для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом. В той же час, у резолютивній частині призначено основне покарання у виді штрафу, без позбавлення права керувати транспортним засобом.

Обставини вчинення кримінального правопорушення свідчать про необхідність застосування передбаченого санкцією статті додаткового покарання. В даному випадку такі обставини, як вік та стан здоров`я обвинуваченого не повинні впливати на рішення щодо позбавлення спеціального права. Конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення вказують, що керуючи транспортними засобами обвинувачений несе небезпеку не тільки оточуючим, а і самому собі.

Крім того, ситуація, за якої сталася дорожньо-транспортна пригода, цілком і виключно пов`язана з винним порушенням обвинуваченим вимог Правил дорожнього руху, без будь-якої поважної необхідності. Перетинаючи подвійну суцільну осьову смугу, для виконання маневру розвороту у забороненому для цього місці, він створив небезпеку життю та здоров`ю громадян, завдав матеріальних збитків, не був уважним та обережним, не стежив за дорожньою обстановкою.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. 65 КК України та санкції ч. 1 ст. 286 КК України, суд першої інстанції був зобов`язаний застосувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Проігнорувавши вимоги Загальної частини КК України, суд першої інстанції не застосував положення ст. 65, 55, ч. 1 ст. 286 КК України, які підлягали обов`язковому застосуванню. Тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Внаслідок такої помилки обвинуваченому призначено явно несправедливе, невиправдано м`яке покарання без застосування обов`язкового, у даному випадку, додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, прокурор Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста) гривень з позбавлення права керувати транспортними засобами строком 1 рік. В іншому вирок залишити без змін.

Вважає, що вказаний вирок суду є незаконним, а тому підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що судом першої інстанції не застосовано до обвинуваченого ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, при цьому у мотивувальній частині вироку судом не наведено мотивів такого рішення, хоч це передбачено п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.

Таким чином, судом першої інстанції не надано належної оцінки характеру та тяжкості вичиненого кримінального правопорушення. Так, злочин, передбачений ч. 1 ст.286 КК України безпосередньо пов`язаний із використанням особою спеціального права - права керувати транспортними засобами, що покладає на особу додаткові обов`язки, зокрема, яка зазначено у п. 1.3. ПДР, Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Проявлена обвинуваченим неуважність до зміни дорожньої обстановки та суспільно-небезпечні наслідки, що виникли внаслідок цього, безпосередньо пов`язані із використанням спеціального права.

Застосування додаткового покарання у даній категорії злочинів сприяє запобіганню вчиненню аналогічних кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Проте, суд першої інстанції визнав за можливе не позбавляти обвинуваченого права керувати транспортними засобами, не навівши при цьому доводів, які обґрунтовують таке рішення.

Отже, призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та меті покарання.

Не погоджуючись з рішенням суду, потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити вирок суду у частині вирішення питання про цивільного позову. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ПАТ «Національна Акціонерна Страхова Компанія «ОРАНТА» про відшкодування майнової шкоди (збитків) в межах страхової суми в розмірі 50000 грн. (п`ятдесят тисяч) задовольнити в повному обсязі.
Вважає, що вирок суду першої інстанції в частині вирішення питання про цивільний позов постановлений з порушенням вимог матеріального та процесуального права, не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є незаконним, необгрунтованим, та не вмотивованим належним чином.

В обґрунтування своїх вимог потерпілий зазначає, що відповідно до Полісу № А1/3851603 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_9 застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА».
Таким чином, ПАТ «НАСК «ОРАНГА» відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану обвинуваченим ОСОБА_9 , тобто є належним цивільним відповідачем у справі.
Кримінальним правопорушенням потерпілому завдано значної шкоди. Відповідно до Звіту про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу № 25/04-ТЗ від 26.04.2016р. вартість матеріального збитку, завданого власнику в результаті пошкодження транспортного засобу ВАЗ 21 144, реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає 62510(шістдесят дві тисячі п`ятсот десять) гри. 40 коті. Також, відповідно до договору про оцінку майна № 25/04-ТЗ від 25.04.2016 року потерпілим було сплачено за проведення оцінки розміру збитків 1500,00 грн.
В порушення вимог ст. 370 КПК України суд першої інстанції не навів жодних мотивів та обґрунтувань свого рішення про те, що цивільний позов не може бути вирішений

у кримінальному провадженні.

Більше того, суд першої інстанції при вирішенні питання про цивільний позов застосував до спірних правовідносин законодавство, що не регулює ці правовідносин та та не підлягало застосуванню.

Судом першої інстанції зазначено у оскаржуваному вироку про врахування положень ст.ст. 1172, 1187, 1201 ЦК України, протее жодна із зазначених статей закону не має відношення до предмету цивільного позову, та не регулює спірні правовідносини.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні питання про цивільний позов застосував законодавство, яке не підлягало застосуванню.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_10 , який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити, потерпілого ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_12 , які підтримали апеляційну скаргу потерпілого та заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та заступника прокурора міста Києва, обвинуваченого ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора та заступника прокурора міста Києва та підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача ОСОБА_11 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та фактичні обставини провадження ніким не оспорюються і згідно ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції вирок суду в цій частині не переглядається.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив фактичні обставини справи, у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України керуючись законом оцінив зібрані у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності, взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, за наявності суперечливих доказів зазначив, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Згідно ст. ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначенні йому покарання вказані вимоги кримінального і кримінального процесуального законодавства дотримані. Керуючись законом суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого і з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, даних про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, його відношення до скоєного, щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків, фактичних обставин провадження, враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_9 мінімального покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, у виді штрафу 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами, яке відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційних скарг заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 та прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_7 є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, пом`якшуючих обставин та даних про особу обвинуваченого, відшкодування обвинуваченим завданих збитків, суд першої інстанції обґрунтовано не застосував до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, як це передбачено санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.

Доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 є необґрунтованими та не відповідають вимогам закону, оскільки в розумінні ст. 55 КПК України він не може бути визнаний потерпілим у кримінальному провадженні, так як йому безпосередньо вчиненим кримінальним правопорушенням шкоди не завдано, а згідно ч. 6 ст. 55 КПК України лише в разі якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває в стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, потерпілими можуть бути визнані близькі родичі чи члени сім`ї такої особи. Право на відшкодування завданих збитків ОСОБА_8 набув з інших підстав, як спадкоємець ОСОБА_13 , смерть якого не пов`язана з кримінальним правопорушенням, а тому суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у вироку про неможливість вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні.

Крім того, як встановлено при розгляді кримінального провадження в апеляційній інстанції, на момент винесення вироку ОСОБА_8 не набув права власності на пошкоджений автомобіль ОСОБА_13 , згідно пояснень і наданих матеріалів представника ПАТ «НАСК «ОРАНТА» ОСОБА_11 страхове відшкодування ОСОБА_8 виплачено 28 березня 2017 року.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційні скарги заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 , прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 , прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_7 та апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року щодо ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 286 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Судді:

_________________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4