АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/209/17 Справа № 204/1562/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001056 за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2016 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України
за участю
прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі /т.3 а.с.п.39-40/ прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 , не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеність вини у скоєнні злочину та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких, відшкодування обвинуваченим часткової матеріальної шкоди, спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, якому після скоєння пригоди було встановлено інвалідність 3 групи.
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст.ст.75,76 КК України останнього звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 2 роки і покладанням обов`язків, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 32413 гривень 83 копійок, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 документально підтверджені витрати на залучення експерта 613 гривень 80 копійок; також вирішено питання щодо речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_6 , 20 листопада 2015 року 18 годині в м. Дніпропетровську по вул. Будівельників з боку вул. Г. Сталінграда в напрямку вул. Макарова рухався технічно справний автомобіль марки «Деу-Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 .

Під час руху ОСОБА_6 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при виникненні небезпеки для руху в вигляді неповнолітнього пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїзну частину справа наліво відносно його руху, і якого він об`єктивно спроможній був виявити, заходів до своєчасного зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу не прийняв, і в районі будинку АДРЕСА_3 , скоїв на ОСОБА_10 наїзд.

Внаслідок ДТП неповнолітньому потерпілому ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 707е від 23.02.2016 року, спричинені тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2-го ступеня, вдавленого перелому лівої скроневої кістки, епідуральної гематоми лобно-скроневої області, контузійного вогнища лівої лобної долі, пара орбітальної гематоми ліворуч, закритого перелому лівої малогомілкової кістки у верхній третині, саднин обох кісток лівого плечового суглобів, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більше ніж 21 день), на підставі пункту 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року, №6.12

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_6 , керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем «Деу-Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив, згідно висновку судової авто-технічної експертизи № 70/27-75 від 12.02.2016 року, вимоги п.12.3. Правил дорожнього руху України, відповідно до якого, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», невиконання якого перебуває в причинному зв`язку з наслідками, що настали, а саме невиконання ОСОБА_6 вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди і заподіянням ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги , обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
У відповідності до ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо; обставини, що пом`якшують покарання, а саме: повне визнання вини, часткове відшкодування шкоди потерпілому, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, думку потерпілого, який вважав за можливе призначити обвинуваченому покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі, прийшов до висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік, із звільненням ОСОБА_6 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки, та покладанням обов`язків.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо призначення основного покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.2ст.286 КК України, із застосуванням положень ст.75 КК України, оскільки наявні декілька обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та відсутні обставини, що його обтяжують, обвинувачений не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, потерпілий не наполягав на позбавленні волі обвинуваченого, злочин вчинено з необережності, а тому доводи прокурора в частині призначення обвинуваченому покарання з реальним його відбуттям, задоволенню не підлягають.
Разом з тим, суд поклав на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.3), п.4) ч.1 ст.76 КК України, в редакції, яка на момент ухвалення вироку втратила чинність на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» № 1492-VIII від 07 вересня 2016 року, який набрав чинності 08 жовтня 2016 року.
Крім того, суд, пославшись на обставини, які він враховує при призначенні покарання, не в повній мірі виконав вимоги ст. 65 КК України, та належним чином не мотивував і не навів переконливих доводів щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на мінімальний строк.
Так, судом не було в достатній мірі враховано обставини вчинення злочину, відповідно до яких внаслідок порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 було травмовано пішохода ОСОБА_10 , якому спричинено тяжкі тілесні ушкодження, обвинуваченим частково відшкодована спричинена шкода, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на мінімальний строк в даному випадку не є необхідним і достатнім для його виправлення та не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також меті покарання, якою є запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого.
Стаття 414 КПК України передбачає, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідно статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.
З урахуванням вищезазначеного, вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання на підставі ч.2 ст.409, ст. 414 КПК України у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість з ухваленням відповідно до вимог ст. 420 КПК України нового вироку судом апеляційної інстанції, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора частково.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2016 року задовольнити частково.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (Чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбуття основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком два роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п. п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Негайно після проголошення вручити копію вироку обвинуваченому, прокурору.

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4