Справа № 171/1700/16-к

В И Р О К
іменем України
встановив:
ОСОБА_5 , будучи матір`ю малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , злісно не виконувала обов`язки по догляду за своєю малолітньою дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.
Так, згідно ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Всупереч викладеному ОСОБА_5 злісно не виконувала обов`язків по догляду за своєю малолітньою дитиною, не піклувалася про її здоров`я, фізичний та моральний розвиток.
Відповідно до Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною від 21 лютого 1990 і набула чинності для України 27 вересня 1991 та ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги прав, свобод людини і громадянина, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
ОСОБА_5 , знаходячись за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 , умисно в період часу з 2015 року по 2016 рік систематично злісно ухилялася від виконання покладених на неї обов`язків щодо виховання та догляду за своєю дитиною, не проявляла турботу про її здоров`я, не забезпечила лікування дитини, зловживаючи спиртними напоями. В порушення ст.150 Сімейного кодексу України ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що її малолітня донька в зв`язку з ВІЛ інфекцією потребує ретельного догляду, лікування і турботи про стан її здоров`я, заходів по догляду за дитиною не здійснювала та не забезпечила дитині регулярний прийом медичних препаратів. Будучи попередженою лікарями про те, що недотримання режиму прийому медичних препаратів несе загрозу для життя дитини, ОСОБА_5 усвідомлено, безвідповідально ставилася до виконання своїх батьківських обов`язків по лікуванню доньки і неодноразово переривала призначений їй курс лікування, що призвело до третьої клінічної стадії захворювання синдрому набутого імунодефіциту (далі СНІД).
Неповнолітня ОСОБА_6 перебуває на диспансерному обліку комунального закладу «Дніпропетровський обласний центр з проблем імунітету» з 17.03.2011 року, страждає тяжким інфекційним захворюванням і потребує постійного лікування.
Відповідно до пунктів 3, 4 статті 8 Закону України «Про протидію поширенню хвороб, зумовлених вірусом імунодефіциту людини (ВІЛ), та правовий і соціальний захист людей, які живуть з ВІЛ», у разі виявлення ВІЛ у дітей віком до 14 років, уповноважений медичний працівник повідомляє про це батьків, надає відповідне консультування, спрямоване на забезпечення прийняття ними належних інформованих рішень щодо лікування, догляду та підтримки своїх підопічних та належне забезпечення їхніх законних прав та інтересів. Батьки або уповноважені представники дітей до 14 років, у яких за результатами тестування виявлено ВІЛ, зобов`язані надати уповноваженому працівнику закладу, що проводив тестування, письмове підтвердження у довільній формі за власним підписом щодо отримання інформації про профілактичні заходи, необхідні для підтримання здоров`я ВІЛ-інфікованої особи, запобігання подальшому поширенню ВІЛ, про гарантії дотримання прав і свобод людей, які живуть з ВІЛ, а також про кримінальну відповідальність за свідоме поставлення іншої особи в небезпеку зараження та/або зараження ВІЛ.
Відповідно до вимог вказаного нормативно-правового акту, КЗ «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» 16.01.2013 року отримав письмову згоду ОСОБА_6 на проведення антиретровірусної терапії її дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 була письмово попереджена про обов`язок її як матері дотримуватися вказаного лікування.
Так, ОСОБА_6 проходила лікування в КЗ «Дніпропетровський обласний центр з проблем імунітету» в період з 23.01.2015 року по 10.02.2015 року з діагнозом «III клінічна стадія ВІЛ-інфекції», при цьому дитина виписана з рекомендацією наступної госпіталізації в центральну районну лікарню для контрольного прийому АРТ препаратів на місяць з послідуючим контролем.
В період з 10.02.2015 року по 28.07.2016 року ОСОБА_5 , достовірно знаючи та в повній мірі усвідомлюючи, що неповнолітній дитині ОСОБА_6 необхідно антиретровірусне лікування, злісно не виконувала батьківських обов`язків, встановлених законом по догляду за дитиною, порушуючи регламент лікування, неодноразово припиняла лікування та не зверталась до медичних закладів щодо лікування, в результаті чого 28.07.2016 року її донька була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» в м. Дніпропетровськ з діагнозом «Третя клінічна стадія захворювання СНІД», що призвело до погіршення загального імунного стану дитини та різкого збільшення вірусного навантаження (кількість вірусів ВІЛ-інфекції зросла з 2111 коп/мл у 2014 році до 110529 коп/мл у 2016 році).
Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 177 від 23.09.2016 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хворіє на ВІЛ-інфекцію, III клінічна група з 2015 року, виявлені антитіла до гепатиту С. Погіршення стану дитини ОСОБА_6 пов`язане з бездіяльністю її матері, яка самовільно припиняла призначену лікарями КЗ «Апостолівська центральна лікарня» та КЗ «Дніпропетровський обласний центр з проблем імунітету» противірусну терапію, що підтверджується даними, вказаними в амбулаторних картках, довідках та листах до офіційних установ. Порушення регламенту лікування (неодноразове припинення лікування) призвело до погіршення загального імунного стану дитини та різкого збільшення вірусного навантаження (кількість вірусів ВІЛ-інфекції зросла з 2111 коп/мл у 2014 році до 110529 коп/мл у 2016 році). При регулярному прийомі противірусних препаратів під контролем лікарів рівень вірусного навантаження знижується, що стабілізує роботу імунної системи організму. Головна шкода для здоров`я дитини полягає у тому, що внаслідок неодноразового припинення прийому противірусних препаратів виникають стійкі (резистентні до препаратів) форми вірусів, що призводять до швидкого стійкого погіршення стану імунної системи, виникнення загрозливих для життя ускладнень.
Обвинувачена ОСОБА_5 вину визнала повністю, від надання пояснень відмовилися, мотивуючи відмову тим, що обставини вчинення злочину викладені в обвинувальному акті правильно, вона усвідомила протиправність своєї бездіяльності відносно дитини.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України та за згодою сторін суд вважає недоцільним дослідження всіх доказів по справі, оскільки фактичні обставини ніким не оспорюються та відсутні сумніви стосовно добровільності та істинності їх позиції.
Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ст.166 КК України, доведена.
Дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ст.166 КК України як злісне невиконання батьками встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.
Обираючи вид і міру покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд враховує тяжкість скоєного злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, а також враховує дані про особу обвинуваченої, яка характеризується за місцем проживання посередньо, не працює, раніше не судима, тому суд приходить до переконання, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження інших правопорушень з її боку, є призначення покарання в межах санкції ст.166 КК України у вигляді позбавлення волі, але не на максимальний строк, зі звільненням від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд
ОСОБА_5 визнати винною у скоєнні злочину, передбаченого ст.166 КК України, та призначити їй покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити обвинувачену від відбування призначеного покарання з випробуванням строком 2 роки.
Покласти на обвинувачену ОСОБА_5 відповідно до положень ст.76 КК України наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи, періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.
Контроль за поведінкою обвинуваченої покласти на Апостолівський РВ КВІ.
Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку.
На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд в строк 30 діб з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копію вироку вручити обвинуваченій, прокурору та законному представнику потерпілої.
Суддя: