У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання за участю: прокурора захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000383 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Тернопільської області від 01 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2016 року
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, не судимого
в силу ст. 89 КК України,
засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_7 на користь держави 1045 грн 02 коп. витрат на проведення експертиз.

Вироком Апеляційного суду Тернопільської області від 01 червня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 скасовано в частині його засудження за ч. 2 ст. 121 КК України.
Визнано ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років і на підставі ч. 5 ст. 72 КК Українизараховано йому строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання.
У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
Згідно з вироком апеляційного суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, приблизно о 19.30 год. 18 вересня 2015 року в кімнаті будинку АДРЕСА_1 під час сварки на ґрунті сімейних непорозумінь із сином ОСОБА_8 , наніс останньому удар ножем в область серця, заподіявши тяжке тілесне ушкодження, від якого потерпілий помер.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про зміну вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_7 та перекваліфікацію його дій з ч. 1 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК України. Зазначає, що останній не мав умислу на вбивство свого сина, так як завдав йому лише один удар та одразу покликав на допомогу. Крім того, вважає, що апеляційний суд безпідставно взяв до уваги суперечливий висновок експерта щодо характеру заподіяного потерпілому тілесного ушкодження та обґрунтував свій висновок про перебування засудженого в стані алкогольного сп`яніння недопустимими доказами, отриманими внаслідок порушення права обвинуваченого на захист.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 на підтримання касаційної скарги, прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно зі ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.
Також ч. 4 ст. 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.
Керуючись принципом безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено при апеляційному перегляді вироку.
Апеляційний суд при розгляді цього кримінального провадження не дотримався зазначених вимог закону.
Так, місцевий суд, обґрунтовуючи свій висновок щодо винуватості ОСОБА_7 , послався у вироку на показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , дані протоколу огляду місця події, висновків судово-медичних експертиз (від 19.09.2015 року № 118, від 24.09.2015 року № 697, від 29.10.2015 року № 83, від 09.10.2015 року № 250, № 251, від 21.10.2015 року № 696, від 30.10.2015 року №252, від 02.11.2015 року № 84,) додаткової судово-медичної експертизи (від 19.10.2015 року № 61), судово-імунологічної експертизи (від 24.09.2015 року № 689), судово-токсилогічної експертизи від 28.09.2015 року № 1252), судово-психіатричної експертизи (від 29.09.2015 року № 518), наркологічної експертизи ( від 29.09.2015 року № 439), судової дактилоскопічної експертизи (від 02.10.2015 року № 15-167/15), судово-гістологічної експертизи (від 06.10.2015 року №. 941), судово-трасологічної експертизи (від 04.11.2015 року № 1.2-426/15) та висновку експерта від 25.09.2015 року № 1230.
На вирок місцевого суду від 26 лютого 2016 року обвинувачений ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_9 та прокурор у кримінальному провадженні подали апеляційні скарги. При цьому обвинувачений ОСОБА_7 просив пом`якшити призначене йому покарання; його захисник просив вирок місцевого суду скасувати і закрити кримінальне провадження через відсутність в діях підзахисного складу злочину або у випадку встановлення наявності складу злочину пом`якшити призначене покарання; потерпіла ОСОБА_9 просила вирок місцевого суду скасувати та перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ст. 128 КК України або у випадку підтвердження винуватості останнього за ч. 2 ст. 121 КК України - пом`якшити призначене покарання; прокурор просив вирок місцевого суду скасувати та постановити свій вирок, засудити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України.
Як свідчать дані журналу судового засідання, технічний запис судового провадження та зміст судового рішення, апеляційний суд, обмежившись лише допитом у судовому засіданні свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , судмедексперта ОСОБА_18 , а також дослідженням даних висновку судово-медичної експертизи від 19.10.2015 року № 61 і, не досліджуючи безпосередньо інші докази, покладені місцевим судом в основу обвинувального вироку, прийшов до переконання про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 121 на ч. 1 ст. 115 КК України, тобто надав іншу оцінку дослідженим судом першої інстанції доказам без безпосереднього їх дослідження в апеляційній інстанції і передчасно ухвалив відповідне рішення.
З огляду на викладене вирок апеляційного суду не можна визнати законним та обґрунтованим, оскільки він ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому відповідно до ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Під час цього розгляду апеляційний суд має перевірити всі наведені в апеляційних скаргах доводи, врахувати доводи касаційної скарги і постановити законне й обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Тернопільської області від 01 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3