Справа № 452/1191/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/8/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 та прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_8 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2014 року про обвинувачення,-

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Черхава, Самбірського району, Львівської області, жительки АДРЕСА_1 ,

за ч. 4 ст. 190 КК України

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_7

та його представника - захисника ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и л а :

цим вироком ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, та призначено їй покарання у виді 5 /п`яти/ poків позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим терміном строком на 1 /один/ рік, якщо вона не вчинить нового злочину i виконає покладені на неї обов`язки. Kpiм того, цим вироком стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_7 347 645 /триста сорок ciм тисяч шістсот сорок п`ять/ грн. заподіяної майнової шкоди, а в частині задоволення позову про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Згідно вироку районного суду ОСОБА_6 достовірно знаючи про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_12 домовились про купівлю-продаж квартири по АДРЕСА_1 , що мала відбутися у нотаріальному порядку 6 грудня 2007 року, під час якої ОСОБА_7 повинен був заплатити продавцю гроші, але з поважної причини не зміг прибути до нотapiyca i цього ж дня о 08. год. на території продуктового ринку в м. Самборі передав ОСОБА_6 на зберігання гроші в сумі 45 000 доларів США, що згідно офіційного курсу валюти, встановленої Нацюнальним банком України, станом на 6 грудня 2007 року становить 227 250 грн., приготовлені ним для купівлі квартири, які вона, не маючи наміру повернути їх ОСОБА_7 , зловживаючи його довірою, привласнила та цього ж дня приблизно о 08 год. на території продуктового ринку, що знаходиться в м. Caмборі по вул. Валовій, зловживаючи довірою, привласнила i цього ж дня витратила на купівлю вказаної квартири на своє ім`я, чим спричинила ОСОБА_7 майнову шкоду в особливо великому poзмірі.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2014 року відносно неї скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в її діяннях складу кримінального правопорушення. При цьому покликається на те, що суд у вироку не аргументував та не навів доказів, які б свідчили, що в момент отримання грошей в неї був намір шахрайським способом ними заволодіти; не проаналізував та під час слухання справи не встановив, чому потерпілий ОСОБА_7 , який в той час проживав разом з нею у незареєстрованому шлюбі, не прийняв ніяких міp по скасуванню договору купівлі-продажу, адже з моменту купівлі квартири до моменту реєстрації в БТІ пройшло ciм днів.

В підтвердження своїх вимог також вказує, що місцевий суд у своєму вироку зазначив, що вина ОСОБА_6 в першу чергу доведена показаннями потерпілого ОСОБА_7 , які відповідають обставинам справи та є послідовні, та з цим важко погодитись, так як потерпілий на досудовому слідстві поспішно міняв свої покази, зокрема, в тій частині, що не знав, що договір буде укладено на ім`я ОСОБА_6 . Kpiм того, в матеріалах справи наявні свідчення свідка ОСОБА_12 , який зазначив, що акт оформлення завдатку оформлявся від iмені ОСОБА_6 i це було відомо потерпілому, так як він сам давав 2000 доларів США завдатку, а також з показань ОСОБА_12 відомо, що в день оформлення купівлі-продажу квартири перед оформленням договору він спілкувався з ОСОБА_7 по телефону i останній шдтвердив, що квартира буде оформлятися саме на неї та цей факт на очній ставці підтвердив i сам потерпілий.

Також апелянт зазначає про те, що безпідставно суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про те, що саме ОСОБА_13 позичив 40 000 доларів США її чоловікові ОСОБА_15 , а той передав ix їй та так само безпідставно в вироку посилається як на підтвердження її вини на покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , оскільки жоден iз вказаних свідків не підтвердив та й не міг підтвердити факт передачі ОСОБА_6 грошей.

Окрім всього вище викладеного апелянт зазначає, що допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 неодноразово міняв свої показання, в результаті чого кінцевими його свідченнями були про те, що він не може підтвердити факт передачі грошей у вказаний день i про суму йому нічого невідомо, так як він ix не бачив.

Потерпілий ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі просить вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2014 року змінити в частині відшкодування матеріальної шкоди, визначивши заподіяну матеріальну шкоду в poзмірі 45 000 /сорок п`ять тисяч/ доларів США, що на день платежу становить 535 050 (п`ятсот тридцять п`ять тисяч п`ятдесят) гривень. При цьому апелянт покликаеться на те, що цивільний позов ним було подано 18 червня 2012 року i на той час згідно офіційного курсу заподіяна йому матеріальна шкода в poзмірі 45 000 доларів США була еквівалентна cyмі в 375 647 (триста сімдесят п`ять тисяч шістсот сорок ciм) гривень, вирок у вказаній cправі був винесений судом через два роки після подання ним цивільного позову і за цей час інфляційні процеси в державі значно обезцінили національну валюту і сума в розмірі 375 647 грн. вже не відповідає сумі в розмірі 45 тис. доларів США.

Крім того, потерпілий ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 , в якій попросив залишити її апеляційну скаргу без задоволення, оскільки суд першої інстанції законно оцінив в сукупності всі наявні в матеріалах справи докази та обставини, що були встановлені під час розгляду справи та обгрунтовано дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 винна у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в зв`язку з чим постановив обвинувальний вирок.

У поданій апеляційній скарзі прокурор Самбірської міжрайонної прокуратури ОСОБА_8 просить вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30.05.2013 року стосовно ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, а саме через м`якість призначеного покарання та у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, і призначити їй покарання - 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

При цьому апелянт покликається на те, що посилання місцевого суду на врахування характеру та ступеня тяжкості вчиненого нею злочину, особи обвинуваченої є формальними, оскільки ОСОБА_6 шляхом зловживання довірою потерпілого ОСОБА_7 заволоділа його грошовими коштами в сумі 227 250 грн., що становить особливо великий розмір, і, враховуючи, що станом на 2007 рік особливо великим розміром для даного злочину становила сума 120 000 гривень - сума грошових коштів, якими заволоділа ОСОБА_6 майже вдвічі перевищувала суму особливо великого розміру для даного злочину. Таким чином тяжкість злочину вчиненого ОСОБА_19 не була цілком врахована.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу, подану обвинуваченою, та заперечили проти апеляційних скарг прокурора та потерпілого ОСОБА_7 , думку прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 та заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 , пояснення потерпілого ОСОБА_7 та його представника-захисника ОСОБА_11 , які підтримали свою апеляційну скаргу, та апеляційну скаргу прокурора, і заперечили апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 , вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_7 до задоволення не підлягають, а апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Досудовим розслідуванням ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Однак, сформульоване обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_6 , колегія суддів вважає недоведеним, виходячи із наступного.

Відповідно ст. 129 Конституції України, ст. 2 КПК України (в редакції 1960 року) завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у ньому, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнений до відповідальності і жоден невинний не був покараний.

Ухвалення судом вироку Іменем України є свідченням того, що саме держава Україна в особі суду надає правову оцінку особі та вчиненому нею діянню; вирок суду повинен бути ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими та оціненими під час судового з точки зору їх належності, допустимості і достовірності; сукупність доказів повинна бути достатньою та взаємозв`язаною для прийняття законного, обґрунтованого вмотивованого судового рішення.

Норма кримінально процесуального закону визначає, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Закриття кримінального провадження - один із видів судового рішення, яким вмотивовано проголошується невинуватість обвинуваченого у вчиненні попередньо інкримінованого йому злочину, а також визначаються правові наслідки визнання особи невинуватою.

Основною із правових підстав ухвалення такого рішення є: не встановлено події злочину; в діянні підсудного немає складу злочину, не доведено участі підсудного у вчиненні злочину, недоведеність, в якому обвинувачується особа, тобто не доказано сам факт кримінального правопорушення.

З врахуванням норм кримінально-процесуального законодавства, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, колегія суддів, ухвалюючи рішення в даній справі, безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності, допустимості і достовірності доказів, приходить до висновку про невинуватість обвинуваченої ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення.

При цьому, колегія суддів виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, норм Конституції України, КПК України, які визначають права і свободи кожного, хто перебуває під юрисдикцією членів Ради Європи, які підписали означену конвенцію, держави, яка ратифікувала її у встановленому Законом порядку, та гарантують кожному права і свободи, визначені в розділі 1 Конвенції та розділу VIII Конституції України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

За змістом диспозиції ст. 190 КК України шахрайство полягає у протиправному заволодінні майном або придбанні права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживанням його довірою. При цьому суб`єктивна сторона шахрайства передбачає наявність прямого умислу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме із пояснень потерпілого ОСОБА_7 та його заяви на ім`я Самбірського міжрайонного прокурора ОСОБА_20 від 22.11.2010 року Т.1 (а.с. 10), (11-16), що подія злочину мала місце у 2007 році, де останній наводив обставини, що між ним та ОСОБА_21 були довірливі і дружні стосунки (Т.1 а.с. 12).

Про факт купівлі квартири пояснював директор агентства нерухомості ОСОБА_12 , про якого згадував у своїй заяві прокурору потерпілий ОСОБА_7 (Т.1 а.с. 17-18).

Про зловживання його довірою на предмет купівлі квартири зі сторони обвинуваченої ОСОБА_6 , потерпілий стверджував у своїх показаннях в процесі проведення досудового розслідування та зазначав, що обвинувачена отримала від нього на тимчасове зберігання грошові кошти в сумі 45 000 доларів США, які не мала наміру повертати йому, привласнила та використала у власних цілях.

В такому обсязі кримінальна справа була скерована щодо обвинуваченої ОСОБА_6 на розгляд районного суду, де був постановлений 08 грудня 2011 року обвинувальний вирок Самбірським міськрайонним судом Львівської області, який згідно ухвали Апеляційного суду Львівської області від 10 квітня 2012 року скасований (Т.1 а.с. 206-208), (а.с.257-258).

Скасовуючи обвинувальний вирок щодо обвинуваченої ОСОБА_6 та направляючи кримінальну справу прокурору Самбірської міжрайонної прокуратури Львівської області для організації додаткового розслідування, апеляційний суд зазначив, що як досудовим слідством так і судом першої інстанції не встановлено в чому саме полягає зловживання довірою зі сторони ОСОБА_6 , оскільки як вбачається з показів потерпілого ОСОБА_7 , свідків у справі ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , свідка ОСОБА_24 , засуджена ОСОБА_6 не робила жодних дій для передачі їй потерпілим грошей. А потерпілому для передачі грошей ОСОБА_6 не було потреби нести їх на базар, оскільки він на той час станом на 06 грудня 2007 року, уже тривалий час спільно проживав із ОСОБА_6 .

Крім цього, також не досліджено чому у потерпілого ОСОБА_7 протягом 2-ох років спільного проживання з ОСОБА_6 не було до неї жодних претензій щодо придбання нею квартири і чому вони появились лише після припинення ними спільного проживання (Т.1 а.с. 258).

В процесі додаткового розслідування заява потерпілого ОСОБА_7 19 січня 2013 року була внесена до єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, які надійшли на розгляд до суду першої інстанції, що в них відсутні будь-які докази того, що обвинувачена ОСОБА_6 намагалась заволодіти грошима ОСОБА_7 , або чи мала в момент отримання грошей, чи раніше мету привласнити ці гроші і використати іх в своїх цілях, а ініціатором передачі грошей був сам потерпілий ОСОБА_7 , як він і стверджував.

Також, судом не здобуто доказів і такі відсутні у матеріалах кримінального провадження, які би свідчили, що в момент отримання грошей, у обвинуваченої був намір шахрайським способом ними заволодіти і остання не могла завчасно знати про намір ОСОБА_7 надавати їй цю суму на зберігання.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» - обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого), при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього, а також отримання майна на нього, а також отримання майна з умовою вимагання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.

На думку колегії суддів ці вище зазначені ознаки відсутні в діях обвинуваченої ОСОБА_6 , а докази про вчинення останньою шахрайства у матеріалах кримінального провадження теж відсутні.

Що стосується доводів апелянтів, як прокурора у кримінальному провадженні, так і потерпілого, про те, що обвинувачена ОСОБА_6 вчинила шахрайські дії, то такі є безпідставними, спростовані наведеними вище доказами в обґрунтування яких колегія суддів навела вище їх мотиви.

Водночас, колегія суддів знаходить, що в діях обвинуваченої ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 наявні грошові зобов`язання, які повинні вирішуватись у цивільно-правовому порядку шляхом подачі позивних заяв до суду, оскільки такі випливають із цивільно-правових відносин.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в силі залишатись не може, підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях обвинуваченої ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, так як колегія суддів встановила відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 284 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення, апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2014 року відносно ОСОБА_6 скасувати.

Кримінальне провадження №0000027 про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190 КК України закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4