Справа № 741/1292/16 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1262/2016
Категорія - ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000192 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинувальний акт відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Носівка Чернігівської області, мешканця АДРЕСА_1 , освіта середня, не працюючого, раніше судимого:

1) 27.12.2011 року Носівським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст15, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 5 місяців;

2) 12.04.2012 року тим же судом за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців;

3) 18.09.2012 року тим же судом за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців;

4) 21.09.2016 року тим же судом за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; вирок не набрав законної сили,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, -

повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Обґрунтовуючи своє рішення, місцевий суд вказав, що обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення щодо ОСОБА_8 , що позбавляє суд можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду. Крім того, відносно ОСОБА_9 матеріали виділені в окреме провадження, при цьому відсутнє обґрунтування такого виділення, що є порушенням вимог ч.4 ст.217 КПК України, оскільки воно, на думку суду, могло негативно вплинути на повноту досудового розслідування та в подальшому на судовий розгляд кримінального провадження.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на те, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст.291 КПК України та містить у собі всі необхідні відомості.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити з наведених вище підстав; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіривши обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що вказаний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Як убачається з обвинувального акту, його описово-мотивувальна частина не містить виклад окремих епізодів у хроноло¬гічному або системному порядку, із описанням кожного епізоду окремо та повністю із зазначенням усіх обставин предмета доказування.

В той же час, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 формулювання обвинувачення із зазначенням його суті та юридичної кваліфікації дається лише в резолютивній частині обвинувального акту.

За змістом пункту 10 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», суди повинні вимагати від органів досудового розслідування, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити: дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому, стаття (частина, пункт статті) кримінального закону, якою передбачений цей злочин.

Отже, обвинуваченому має бути пред`явлено конкретне обвинувачення, оскільки особа має право знати, в чому вона обвинувачується і вправі захищатися від пред`явленого обвинувачення, яке повинно бути викладене у обвинувальному акті.

Проте, як убачається зі змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_8 , він містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, однак взагалі не містить формулювання конкретного обвинувачення.

Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження.

Так, зазначення в обвинувальному акті про вчинення злочину у співучасті з ОСОБА_9 з наведенням конкретних дій цієї особи, за відсутності відображення даних, що його вину доведено і встановлено обвинувальним вироком, що набрав законної сили, є порушенням однієї з засад кримінального провадження презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, як засади кримінального провадження, передбаченої ст.17 КПК України.

Отже, приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції в ухвалі обґрунтовано вказав на порушення вимог КПК України при складанні обвинувального акту, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи апелянта щодо відповідності обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, не ґрунтуються на законі і суперечать загальним засадам кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в ухвалі навів ґрунтовні мотиви повернення обвинувального акта прокурору, а тому підстав для її скасування, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні за №0000192, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.04.2016 року, щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, як такого, що не відповідає вимогам КПК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4