Справа № 740/1581/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/41/2017
Категорія - ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 січня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 травня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000411, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Лосинівка Ніжинського району Чернігівської області, українця, громадянина України, освіта середня, працюючого фуражиром у ТОВ «Агрофірма Лосинівська», не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 травня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 150 годин громадських робіт, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком 4 роки.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та зобов`язано періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально виконавчої інспекції.

Питання про речові докази вирішено в порядку статті 100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, 15 березня 2016 року ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, близько 19 години, прибув до господарства АДРЕСА_2 та зайшов до житлового будинку, маючи намір поспілкуватись з мешканцями будинку.

Перебуваючи в кімнаті будинку, у ОСОБА_6 на ґрунті неприязних відносин виникла сварка з мешканкою будинку ОСОБА_8 , в ході якої ОСОБА_6 наніс два удари руками в область обличчя ОСОБА_8 , яка лежала на дивані та схопивши останню руками за волосся, стягнув її з дивану на підлогу, де ще наніс кілька ударів руками та ногами по тілу ОСОБА_8 , чим спричинив останній легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Продовжуючи свої дії, ОСОБА_6 , виявивши на дивані у вказаній кімнаті гроші, які випали з кишені штанів у ОСОБА_8 з метою відкритого викрадення чужого майна та доводячи свої наміри до кінця, у присутності останньої, відкрито заволодів грошима у сумі 410 грн., що належать ОСОБА_8 . Після цього, коли ОСОБА_8 стала вимагати від ОСОБА_6 щоб він повернув їй гроші він з метою утримання при собі викраденого, застосовуючи насильство, вдарив потерпілу ногою в груди, від чого вона впала на диван. В цей час до кімнати зайшов співмешканець ОСОБА_8 ОСОБА_9 , який став намагатись відтягнути ОСОБА_6 від ОСОБА_8 та припинити його протиправні дії, на що ОСОБА_6 , з метою отримання можливості безперешкодно з викраденим залишити місце події відштовхнув ОСОБА_9 та поваливши його на ліжко став наносити йому удари руками в обличчя та груди, чим спричинив йому фізичну біль. В цей час до кімнати зайшов ОСОБА_10 та відтягнув ОСОБА_6 від ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_6 вийшов з будинку та з викраденим з місця скоєння злочину зник.

Не погоджуючись з рішенням суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи проти кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та не відповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, і постановити новий, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України, визначене у вироку місцевого суду, без застосування ст. ст. 75, 76 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не враховано вимоги п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.09.1994 року «Про судову діяльність в умовах загострення в Україні криміногенної ситуації», в якому вказано, що особам, які вчиняють посягання, окрім іншого, на життя і здоров`я людини, її майно, розбої, грабежі, інші тяжкі злочини, необхідно призначати передбачені законом суворі міри покарання; надання умовного засудження, а також призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої законом щодо таких осіб, як правило, не повинно застосовуватись. ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до злочинів невеликої тяжкості та тяжкого, раніше судимий за корисливі злочини проти власності, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та вчинив нові злочини проти власності з корисливих мотивів. Судом не взято до уваги, що обвинувачений заподіяв тілесні ушкодження жінці, наніс їй удари в різні частини тіла, а також не в повній мірі враховано те, що він вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння та не відшкодував заподіяні збитки.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити з вказаних у ній підстав, скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий вирок; обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін та пояснив, що вину визнає повністю у скоєному щиро кається, просить суворо не карати, також обвинувачений зазначив, що потерпілій ним було відшкодовано п`ятсот гривень у відшкодування завданої шкоди і остання до нього будь-яких претензій не має, але розписки у потерпілої він не брав; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується наявними доказами, які учасниками судового провадження не оскаржуються, а тому судом апеляційної інстанції вирок суду в цій частині не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, призначаючи покарання в кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів; дані щодо особи обвинуваченого; обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання та дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства зі звільненням останнього відповідно до ст. 75 КК України.

Більше того, висловлюючи думку щодо призначення покарання в судових дебатах прокурор, який приймав участь у суді першої інстанції, зазначив про можливість обрання такого покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, проти чого не заперечували і потерпілі, які поклалися при цьому на розсуд суду.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року, рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції таких вимог Закону дотримався, а щодо доводів апеляційної скарги прокурора про посилення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 та призначення його без звільнення від відбування на підставі ст. 75 КК України, то колегія суддів вважає їх неспроможними.

При призначенні покарання кожному обвинуваченому мають суворо виконуватися загальні засади призначення покарання: принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 в силу ст. 89 КК України не судимий, вчинив дані злочини, мотивом до яких стала в деякій мірі і поведінка потерпілої, з урахуванням непростих обставин у житті обвинуваченого, який щойно повернувся із зони АТО, учасником бойових дій якої він являється, що встановлено судом і проти цього ніхто не заперечує, вину повністю визнав та розкаявся, відшкодував потерпілим завдану шкоду, а тому з урахуванням принципів справедливості та індивідуалізації покарання, не заслуговує на покарання, про яке просить прокурор.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання у кожному конкретному випадку і щодо кожного обвинуваченого, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність і призначити покарання, необхідне й достатнє для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Зазначені вимоги кримінального закону, при призначенні покарання обвинуваченому, судом першої інстанції в повній мірі виконані і законних підстав для посилення покарання, не вбачається.

Разом з тим, колегія суддів зауважує на необхідність змінити вирок суду в частині призначеного покарання, зокрема у формулюванні обов`язків, покладених на обвинуваченого, з урахуванням змін, внесених у ст. 76 КК України в редакції Закону України № 1492 - від 07.09.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених».

Керуючись ст. ст. 376, 404, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Виключити із резолютивної частини вироку суду посилання про зобов`язання обвинуваченого „періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально виконавчої інспекції, замінивши на слова: „періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань апробації.

В решті цей вирок щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4