336/1667/16-к
1кп/336/223/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
4 квітня 2017 року
Колегія суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,при секретарі ОСОБА_4 ,з участю прокурора ОСОБА_5 ,потерпілого ОСОБА_6 ,захисника ОСОБА_7 ,обвинуваченого ОСОБА_8 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, до затримання проходив службу у в/ч НОМЕР_1 , мешкав та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України,
В С Т А Н О В И Л А:

29 грудня 2015 року у період часу з 21.40 до 22.30 годин ОСОБА_8 ,знаходячись на кухні квартири АДРЕСА_2 , під час раптово виниклого конфлікту із потерпілим ОСОБА_6 , маючи умисел, спрямований на умисне вбивство, наніс ножем, який утримував у лівій руці, не менше двох ударів в черево справа ОСОБА_6 , пошкодивши життєво важливий орган печінку, після чого, не зупиняючись на досягнутому, з метою реалізації свого злочинного умислу, взяв правою рукою з поверхні пральної машини інший ніж та наніс ним не менше трьох ударів в грудну клітку зліва та задню поверхню лівого плеча потерпілого, чим спричинив ОСОБА_6 згідно висновку експерта № 226 від 21.01.2016 р.КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» :
проникаюче поранення грудної клітки зліва (бокової поверхні в 8-му між ребер*ї) із пошкодженням діафрагми і проникненням в черевну порожнину; проникаюче поранення передньої черевної стінки справа з наскрізним пораненням печінки і пораненням жовчного міхура,які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент спричинення;
сліпі поранення (2) грудної клітки зліва (бокової поверхні на рівні 10-го ребра і задньобокової поверхні грудної клітки зліва на рівні 3-го ребра); сліпе поранення задньої поверхні лівого плеча у нижній треті, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров*я.
Тим самим ОСОБА_8 вчинив всі необхідні умисні дії, які вважав за потрібні для вбивства потерпілого ОСОБА_6 , але не довів свій злочинний намір до кінця через обставини, які від нього не залежали, оскільки, внаслідок надання потерпілому першої медичної допомоги, ОСОБА_6 залишився живим.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 у вчинені інкримінованого йому злочину винуватим себе не визнав повністю та пояснив,що не мав умислу на вбивство ОСОБА_6 ,тілесні ушкодження заподіяв останньому,захищаючи власне життя від неправомірних дій потерпілого.
Пояснив,що з 2004 р.проживав однією сім*єю з ОСОБА_9 , шлюбу не реєстрували, в 2008 р.народився їх син ОСОБА_10 ,разом вони мешкали у будинку з його матір*ю в АДРЕСА_1 .В 2015 р.їх відносини із ОСОБА_11 погіршилися,а після того,як ОСОБА_8 у липні 2015 р.вступив до Збройних Сил України та проходив військову службу у Миколаївській області, ОСОБА_9 з дитиною переїхала проживати до належної їй квартири АДРЕСА_2 .21 грудня 2015 р. ОСОБА_8 приїхав до м.Запоріжжя у відпустку,пішов відвідати ОСОБА_9 ,яка повідомила,що мешкає з іншим чоловіком,яким є ОСОБА_6 .На прохання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 передала йому ключі від своєї квартири та дозволила відвідувати сина,який був на зимових канікулах. ОСОБА_8 кілька разів зустрічався з ОСОБА_9 ,неодноразово телефонував в різний час доби,намагався її переконати повернутися до нього,вважав,що ОСОБА_9 цього бажає,але її утримує ОСОБА_6 27.12.2015 р. ОСОБА_8 зустрівся із ОСОБА_6 ,вони поспілкувалися стосовно участі обвинуваченого у вихованні сина та дійшли у цьому питанні згоди,конфлікту між ними не було.29.12.2015 р. ОСОБА_8 кілька разів телефонував ОСОБА_9 ,яка не відповідала на дзвінки,приблизно о 21.00 годині прийшов до квартири за місцем мешкання ОСОБА_9 з метою забрати свої речі та поговорити,був тверезий.Ключами від квартири,які раніше дала йому ОСОБА_9 , ОСОБА_8 відчинив вхідні двері та зайшов у квартиру,з кухні в коридор вийшла ОСОБА_9 ,вони почали розмовляти.У цей час в коридор з кімнати вийшов ОСОБА_6 ,який,на думку обвинуваченого,був у стані сильного сп*яніння,оскільки поводив себе агресивно,за комір куртки силою затягнув обвинуваченого з коридору в кухню,де силоміць усадив на стілець,утримуючи за праве плече,не давав ОСОБА_8 піднятися.У зневажливій формі,із нецензурною лайкою, ОСОБА_6 почав ображати ОСОБА_8 ,звинувачувати у тому,що той кинув жінку з дитиною,висловлювався щодо проходження обвинуваченим військової служби та про інші події,які є болісними для ОСОБА_8 .Обвинувачений намагався піднятися із стільця,щоб піти,однак ОСОБА_6 вдарив його по обличчю,розбив ніс та розсік надбрів*я, штовхнув ОСОБА_8 усією вагою на пральну машину,де знаходився кухонний посуд,ножі та столові прибори,а далі ОСОБА_6 схопив ОСОБА_8 рукою за горло та душив,від чого обвинувачений почав втрачати свідомість.Лівою рукою обвинувачений намацав на пральній машині за спиною предмет з рукояткою,сприйняв його за виделку,тримаючи лезом від себе,наніс ним чотири-п*ять тичкових ударів хаотично в область тулуба потерпілому,який не припинив своїх дій,тому ОСОБА_8 перехопив предмет,який виявився ножем з коричневим руків*ям довжиною леза 11-12 см.,в праву руку,наніс ще два удари в область плеча потерпілого. В цей момент в кухню з кімнати зайшла ОСОБА_9 ,стала між обвинуваченим та потерпілим,отямившись, ОСОБА_8 кинув ніж,побачив у потерпілого на правій частині тулуба кров,попрямував до виходу з квартири.В цей момент ОСОБА_9 з мобільного телефону комусь дзвонила,налякавшись, ОСОБА_8 вихопив у неї мобільний телефон та викинув у вікно,після чого залишив квартиру.Через деякий час з ним телефоном зв*язалися працівники поліції,за домовленістю з якими ОСОБА_8 прийшов до Шевченківського райвідділу,де був затриманий.
Вважає,що за фактичних обставин події ,конфлікт спровокував саме потерпілий,який був у стані сп*яніння,а обвинувачений діяв з перевищенням меж необхідної оборони,так як захищався від потерпілого,турбуючись за своє життя,потерпілий його душив,чим,з урахуванням хвороби обвинуваченого на бронхіальну астму ,створював загрозу для життя ОСОБА_8 .
Ті удари, які ОСОБА_8 завдав потерпілому,не могли мати наслідком заподіяння останньому тяжких тілесних ушкоджень,оскільки в момент їх нанесення обвинувачений та потерпілий стояли майже впритул один до одного,тому ОСОБА_8 вважає,що він лише зовні поранив потерпілого.
Показання потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 про обставини події вважає неправдивими,що обумовлено корисливим мотивом.
Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв*язку, суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні вказаного вище злочину, виходячи з наступного.
Як вбачається з рапорту оперативного чергового Шевченківського відділення поліції Ленінського відділу ГУНП ОСОБА_12 , 29.12.2015 р. о 22.33 год. по телефону зі служби «102» надійшло повідомлення про те, що по АДРЕСА_3 чоловіку заподіяв проникаюче ножове поранення співмешканець дружини (а.с.61-62 т.1)
02.01.2016 р.від ОСОБА_9 була прийнята заява про притягнення до відповідальності ОСОБА_8 за фактом замаху на життя ОСОБА_6 (т.1 а.с.65)
Згідно протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.01.2016 р., ОСОБА_6 звернувся до правоохоронних органів з заявою про притягнення до відповідальності ОСОБА_8 , який 29.12.2015 р. о 19.00 год. за адресою АДРЕСА_4 спричинив йому ножові тілесні ушкодження(т.1 а.с.70)
Відповідно до протоколу огляду місця події від 30.12.2015 р. з ілюстраційними таблицями до нього, була оглянута квартира АДРЕСА_2 ,в ході огляду місця події виявлено та вилучено: змив РБК та контрольний змив з поверхні міжкімнатних дверей через які здійснюється вхід до кімнати № 1; фрагмент шпалер зі слідами РБК зі стіни тамбура біля дверей, через які здійснюється вхід до кухні; змив РБК та контрольний змив з поверхні лінолеуму на кухні під раковиною; ніж зі слідами РБК; спортивні брюки зі слідами РБК (т.1 а.с.82-94)
30.12.2015 р. ОСОБА_9 письмово надала дозвіл співробітникам поліції на огляд квартири АДРЕСА_2 (т.1 а.с.78)
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав,що з листопада 2015 р.він проживає разом з ОСОБА_11 , раніше вона перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_8 ,який проходив військову службу за межами м.Запоріжжя, ОСОБА_11 має з обвинуваченим спільну дитину- сина ОСОБА_10 8 років.У грудні 2015 р.обвинувачений приїхав у м.Запоріжжя у відпустку,почав телефонувати ОСОБА_11 вдень та вночі, вартував ОСОБА_11 біля під*їзду,не давав спокою.На прохання ОСОБА_8 , ОСОБА_11 дала йому ключі від квартири,щоб під час їх перебування на роботі обвинувачений міг приходити спілкуватися з сином,який був на зимових канікулах.До 29.12.2015 р.відносини між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 були напружені,оскільки останній своїм переслідуванням,постійним зв*ясуванням стосунків із ОСОБА_11 ,створив нестерпні умови.29.12.2015 р.у вечірній час потерпілий з ОСОБА_11 та її сином ОСОБА_10 були вдома,після вечері ОСОБА_11 залишалась на кухні,розмовляла по мобільному телефону,а вони з ОСОБА_10 дивились в кімнаті телевізор.В певний момент ОСОБА_6 почув голоси та ім*я ОСОБА_10 ,вийшов з кімнати в коридор,де побачив ОСОБА_8 та ОСОБА_11 ,запросив усіх пройти на кухню та остаточно з*ясувати стосунки,де посадив ОСОБА_8 на стілець,притиснувши плече.В розмові ОСОБА_8 знову наполягав поновити подружнє життя з ОСОБА_11 ,не хотів зрозуміти,що час припинити її переслідування та у ОСОБА_11 інша сім*я,ця розмова була беззмістовна,тому ОСОБА_6 з метою її припинення взяв ОСОБА_8 за комір і намагався видворити з квартири.В цей момент ОСОБА_6 ,який був з голим торсом,не побачивши удару,як та чим наніс його ОСОБА_8 ,відчув поштовх в праву частину тулуба та як кров потекла по тілу, припускає, що автоматично вибив з рук обвинуваченого ножа, яким було завдано поранення,на животі побачив рану,яку притиснув правою рукою. ОСОБА_8 з сушарки на пральній машині схопив ніж і наносив ним удари в ліву частину тіла,в плече,по руці,від яких ОСОБА_6 намагався захиститись лівою рукою,правою притискаючи рану на животі.В кухню з кімнати увійшла ОСОБА_11 ,побачивши,що відбувається,стала між обвинуваченим та потерпілим,штовхнула ОСОБА_8 руками в груди,від чого той втратив рівновагу та впав у ванну. ОСОБА_6 відправив ОСОБА_11 у кімнату сховатися з дитиною,побачивши,що обвинувачений підвівся,намагався його зупинити.Вони перемістилися в коридор,де ОСОБА_6 ,відчуваючи слабкість від поранень,притулився до стіни,лівою рукою закривався від ударів ОСОБА_8 ,які той наносив руками та ногами по тулубу і нижнім кінцівкам.З кімнати в коридор вибіг ОСОБА_10 ,який обійняв ОСОБА_6 за ногу,намагаючись захистити,в цей момент обвинувачений ненавмисно його вдарив. ОСОБА_6 крикнув ОСОБА_11 викликати швидку,намагався вхопити ОСОБА_8 за шию,проте не зміг через слабкість,сповз по стіні на підлогу,а ОСОБА_8 вихопив у ОСОБА_11 з рук мобільний телефон,викинув його у вікно та пішов з квартири. ОСОБА_11 покликала на допомогу сусідів,які перенесли ОСОБА_6 на ліжко,викликали поліцію та швидку,він був доставлений у лікарню і прооперований.Показання обвинуваченого про те,що він та ОСОБА_11 з корисливих міркувань обмовляють ОСОБА_8 ,вважає виключно надуманими.
Згідно висновку експерта № 226 від 04.02.2016 р. проникаюче поранення грудної клітини зліва (бокової поверхні в 8-му між ребер*ї) з пошкодженням діафрагми та проникненням в черевну порожнину; проникаюче поранення передньої черевної стінки праворуч з наскрізним пораненням жовчного міхура у ОСОБА_6 кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент спричинення. Сліпе пораненням (2) грудної клітини зліва (бокової поверхні на рівні 10-го ребра та задньобокової поверхні лівого плеча в нижній третині у ОСОБА_6 кваліфікується як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров*я.Враховуючи обставини випадку, дані медичної документації, проникаючий характер поранень, характер ран шкіри та поранень внутрішніх органів, виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження могли утворитись від дії предмета (предметів),що мають колюче-ріжучі властивості(т.1 а.с.95-98)
З висновку експерта № 227/д від 04.02.2016 р. судом встановлено, що утворення виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 можливе при будь-якому взаєморозташуванні потерпілого відносно нападаючого за умови доступності зон пошкоджень. Враховуючи локалізацію встановлених тілесних пошкоджень у ОСОБА_6 ,потерпілому було завдано не менш, ніж 5 травматичних впливів, які були спричинені в короткий проміжок часу(т.1 а.с.99-101)
Відповідно до висновку експерта № 570Д від 18.02.2016 р.не виключається можливість утворення встановленого комплексу тілесних пошкоджень у ОСОБА_6 за умов та обставин,зазначених в протоколі допиту потерпілого від 21.01.2016 р.(т.1 а.с.102-105)
При проведенні слідчого експерименту з відеозаписом за участю потерпілого ОСОБА_6 ,останній дав показання про обставини події,із залученням статиста та макету ножа продемонстрував,як обвинувачений лівою рукою наніс йому два удари у правий бік тулуба,далі взяв ніж у праву руку та спричинив два порізи на правій руці,коли потерпілий підняв ліву руку для захисту,наніс не менше трьох ударів у лівий бік та удар в ліву руку в область плеча, не менше трьох ударів в область лопатки,а далі продовжив наносити удари потерпілому ногами не менше двох ударів по лівій нозі в область верхньої голені та стегна,коліном у живіт,про що був складений протокол від 03.03.2016 р.(т.1 а.с.176-186)
В судовому засіданні був відтворений відеозапис слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_6 на DVD-R диску,який постановою від 02.03.2016 р.визнаний у справі речовим доказом (т.1 а.с.188)
Відповідно до висновку експерта № 972Д від 18.03.2016 р.не виключена можливість утворення встановленого комплексу тілесних пошкоджень у ОСОБА_6 за умов та обставин, вказаних в наданому протоколі проведення слідчого експерименту від 02.03.2016 р.(т.1 а.с.189-192)
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала,що протягом 9 років проживала з ОСОБА_8 у цивільному шлюбі,вони мають спільну дитину-сина ОСОБА_10 .В 2015 р.вона прийняла рішення піти від ОСОБА_8 через сварки та через те,що обвинувачений її бив і ображав.З листопада 2015 р. ОСОБА_11 мешкає разом із ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_4 .В грудні 2015 р. ОСОБА_8 з*явився до неї додому, де побачив ОСОБА_6 , ОСОБА_11 повідомила ОСОБА_8 , що пішла від нього та створила сім*ю зі ОСОБА_6 .До 29.12.2015 р. ОСОБА_8 неодноразово телефонував їй,вмовляв повернутись,вартував біля під*їзду,під приводом спілкування з дитиною в період зимових канікул,отримав від неї ключі від квартири.29.12.2015 р.після 20.00 год. ОСОБА_9 знаходилась вдома на кухні, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 в кімнаті дивились телевізор.Раптово до квартири зайшов обвинувачений,який відчинив вхідні двері ключем, ОСОБА_11 зустріла його в коридорі, ОСОБА_8 вмовляв її повернутись,на що ОСОБА_11 просила піти з квартири,залишити її у спокої,пояснювала,що стосунки між ними припинені.До коридору з кімнати вийшов ОСОБА_6 ,який,взявши обвинуваченого за комір куртки, завів до кухні, де посадив на стілець, біля якого стояла пральна машина з сушаркою для посуду, в ній були ножі та столові прибори. ОСОБА_6 просив ОСОБА_8 дати їм спокій,говорив різко, ОСОБА_8 почав підійматись зі стільця,а ОСОБА_6 штовхнув його на пральну машину. ОСОБА_8 та ОСОБА_6 стояли обличчям один до одного, ОСОБА_6 до неї спиною,вона знаходилась ближче до кімнати.Першого удару,який наніс ОСОБА_6 обвинувачений,свідок не помітила,вважає,що то був удар ножем,оскільки побачила кров на лівому боці тулубу потерпілого. ОСОБА_8 схопив у праву руку другий ніж-кухонний для хліба з пластиковим руків*ям коричневого кольору,який до того знаходився на сушарці для посуду,ним обвинувачений наніс ОСОБА_6 три-чотири удари в лівий бік та в руку. ОСОБА_11 стала між ними,штовхнула ОСОБА_8 ,від чого він впав у ванну та випустив ножа. ОСОБА_11 пішла в кімнату замкнути дитину,а ОСОБА_6 намагався,вхопивши за шию,затримати ОСОБА_8 ,який підвівся з ванної,продовжував наносити потерпілому удари ногами та руками. ОСОБА_6 ,що спливав кров*ю,крикнув ОСОБА_11 викликати швидку допомогу,вона взяла мобільний телефон,але ОСОБА_8 вихопив його та викинув у відчинене вікно,а потім пішов з квартири. ОСОБА_9 вибігла до під*їзду,покликала сусідів,які допомогли відвести ОСОБА_6 до кімнати та викликали швидку.Під час розмови у кухні ОСОБА_6 обвинуваченому ударів не наносив,до цих подій вони зустрічалися поза межами квартири, ОСОБА_6 не був проти спілкування ОСОБА_8 із сином,конфлікту між ними не було.
При проведенні слідчого експерименту 02.03.2016 р.за участю свідка ОСОБА_9 ,остання надала показання аналогічні її свідченням в судовому засіданні,про що був складений протокол (т.1 а.с.161-169)
В судовому засіданні був відтворений відеозапис слідчого експерименту із свідком ОСОБА_9 на DVD-R диску,який постановою від 02.03.2016 р.визнаний у справі речовим доказом (т.1 а.с.171)
За висновком експерта № 980Д від 18.03.2016 р., не виключено, що весь комплекс тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 міг утворитися за умов та обставин, вказаних в наданому протоколі проведення слідчого експерименту від 02.03.2016 р.за участю ОСОБА_9 (т.1 а.с.172-175)
З висновку експерта № 571Д від 18.02.2016 р. судом встановлено, що не виключається можливість утворення встановленого комплексу тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 за умов та обставин, вказаних у протоколі допиту свідка ОСОБА_9 від 02.01.2016 р.(т.1 а.с.151-154)
В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що 29.12.2015 р.під час несення служби на патрульному автомобілі в нічний час був отриманий виклик від чергового з повідомленням про ножове поранення по пр.Моторобудівників.Коли співробітники поліціяї прибули на місце пригоди,в квартирі вже перебували лікарі швидкої,які надавали потерпілому чоловіку допомогу, в коридорі та на дверях були помітні множинні сліди крові.До них вийшла жінка,яка пояснила,що тілесні ушкодження потерпілому чоловіку наніс її колишній співмешканець ОСОБА_10 ,вони попросили жінку йому зателефонувати,дізнатись про місце його знаходження,яке той кілька разів змінював,поліція слідувала на зустріч з ним,керуючись вказівками обвинуваченого.Коли обвинувачений вийшов до працівників поліції,на його руках та обличчі були наявні сліди крові,на носу подряпина,на питання про обставини подій той відповів,що поліціянтам все вже відомо і вони не дарма його затримали,після чого обвинувачений був доставлений у райвідділ. Обвинувачений був у стані сп*яніння легкого ступеня,з моменту прибуття на місце події та до затримання обвинуваченого сплив час приблизно 30 хвилин.
Як слідує з протоколу огляду від 21.01.2016 р., ОСОБА_6 була подана заява про долучення до матеріалів кримінального провадження ножа,яким ОСОБА_8 завдав йому тілесні пошкодження, зазначений предмет був оглянутий та встановлено,що ним є ніж складного типу,виготовлений з металу сірого кольору,який складається з руків*я та клинка,загальна довжина ножа 12,8 см.,довжина клинка 11,0 см.,ширина-1,8 см.,товщина до 0,5см.,лезо клинка заточене двосторонньо (т.1 а.с.106)
Постановою від 18.03.2016 р.визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінального провадження два ножі, матеріали для можливого ДНК дослідження (т.1 а.с.158-159)
Згідно висновків експертів № 169 від 15.01.2016 р.(т.1 а.с.108) та № 265 від 21.01.2016 р. (т.1 а.с.169) рідка кров ОСОБА_8 та ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютинином анти-В ізосерологічної системи АВ0.
Згідно висновку експерта № 52-Д від 11.01.2016 р.,слід папілярного узору пальця руки розміром 17х25 мм, вилучений 30.12.2015 р.під час проведення огляду місця події за адресою АДРЕСА_4 , залишений великим пальцем правої руки на дактилоскопічній карті ОСОБА_8 (т.1 а.с.117-124)
Відповідно до висновку експерта № 313 від 17.02.2016 р. (т.1 а.с.134-136) на куртці ОСОБА_8 ,його светрі та джинсах встановлена наявність крові людини,що не виключає походження крові від ОСОБА_8 та (або) потерпілого ОСОБА_6 .
Відповідно до висновку експерта № 312 від 17.02.2016 р. (т.1 а.с.137-139), на спортивних штанях ОСОБА_6 встановлена наявність крові людини, що вказує на походження крові в тому числі від самого потерпілого ОСОБА_6 та (або) від ОСОБА_8 за наявності у останнього на час того, що сталося тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею.
Відповідно до висновку експерта № 311 від 17.02.2016 р., на фрагменті шпалер,в змиві з підлоги в кухні та в змиві з міжкімнатних дверей встановлена наявність крові людини, що вказує на походження крові в тому числі від самого потерпілого ОСОБА_6 та (або) від ОСОБА_8 за наявності у останнього на час того, що сталося тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею(т.1 а.с.140-142)
Згідно постанови про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 26.02.2016 р. зразки слини ОСОБА_8 , зразки крові та слини ОСОБА_6 , змиви з кистей обох рук ОСОБА_8 , фрагмент шпалер з нашаруванням РБК, змив РБК та контроль до нього, куртка, джинси, светр ОСОБА_8 , спортивні брюки ОСОБА_6 , визнані речовими доказами в даному провадженні(т.1 а.с.155-156)
Згідно висновку експерта № 5290 від 05.01.2016 р.,садна біля внутрішнього кута лівого ока, на спинці носа, на 4-му пальці правої кисті, на правому стегні, рана в області лівого ліктьового згину, крововилив на лівій боковій поверхні шиї у ОСОБА_8 кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження (т.1 а.с.214-215)
З висновку експерта № 5291-д від 05.01.2016 р. (т.1 а.с.216-217) судом встановлено, що експерт, враховуючи локалізацію видимих тілесних пошкоджень у ОСОБА_8 , дійшов висновку, що йому було нанесено не менш, ніж 8 травматичних впливів.
За висновком акту № 74 судово-психіатричної експертизи від 17.02.2016 р., ОСОБА_8 психічних розладів не виявляв та не виявляє у теперішній час.У період вчинення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а знаходився за матеріалами справи у стані гострої алкогольної інтоксикації. У ситуації, що досліджується, ОСОБА_8 не виявляв характерних феноменологічних ознак будь-якого особливого емоційного стану, яке має юридичне значення і здійснив би суттєвий вплив на його свідомість і поведінку (сильний страх, розгубленість, емоційний стрес і т.д.). У ситуації, що досліджується, ОСОБА_8 не виявляв характерних ознак стану вираженої емоційної збудженості, або емоційної напруженості,які можуть розглядатись як психологічна основа виникнення сильного душевного хвилювання.У ситуації, що досліджується, ОСОБА_8 у стані фізіологічного афекту не перебував, отже, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом в даний час він також може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т.1 а.с.218-228)
Досліджені в судовому засіданні докази логічні,послідовні,не містять протиріч,переконливі як кожен окремо,так і їх сукупність у взаємозв*язку.
Жоден із них не спростований,містить інформацію щодо предмету доказування,схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.
При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину ,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України».
Такі висновки суду ґрунтуються на наступному.
Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердив,що 29.12.2015 р.приблизно о 21.00 год.він прийшов до квартири АДРЕСА_2 ,де мешкають ОСОБА_9 та ОСОБА_6 ,між ним та ОСОБА_6 виник конфлікт,що перейшов у бійку,в процесі якого ОСОБА_8 застосував предмет,яким виявився побутовий ніж,та наніс ним потерпілому тілесні ушкодження.
Ці обставини підтверджені показаннями потерпілого,свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_13 ,протоколом огляду місця події,протоколами слідчих експериментів за участю потерпілого та свідка ОСОБА_9 .
Тяжкість тілесних ушкоджень,спричинених потерпілому,їх кількість,небезпечний для життя і здоров*я людини характер,можливість заподіяння за вказаних потерпілим і свідком ОСОБА_9 обставин,предметом(предметами)з колюче-ріжучими властивостями,встановлені висновками експертиз,які сумнівів в обґрунтованості та кваліфікації експертів не викликають.
Крім того,висновки судово-медичної експертизи щодо можливого знаряддя злочину узгоджуються з висновком судової трасологічної експертизи № 45/д від 11.01.2016 р.(дактилоскопічні дослідження) ножа,вилученого під час огляду місця події з рукомийника у приміщенні кухні,де зазначено складові та розмірні характеристики,що співпадають з описом ножа,яким,за показаннями свідка ОСОБА_9 ,обвинувачений ОСОБА_8 наносив удари потерпілому.
Спричинення потерпілому всього комплексу тілесних ушкоджень у короткий проміжок часу,як це встановлено висновком експерта № 227/д від 04.02.2016 р.,їх тяжкість,надання потерпілому первинної медичної допомоги за місцем проживання безпосередньо після події злочину,з подальшим транспортуванням у лікарню «швидкою», виключає можливість отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_6 за інших,ніж викладено в обвинувальному акті,обставин.
Виявлення на одязі обвинуваченого крові людини,походження якої від потерпілого не виключається,вилучення під час огляду місця події відбитку пальця руки обвинуваченого,особисті пояснення ОСОБА_8 судово-медичному експерту про те,що 29.12.2015 р.о 21.40 год.він наносив удари кухонним ножем в область грудної клітини,лівої верхньої кінцівки чоловіка у кв. АДРЕСА_2 , викривають саме ОСОБА_8 як особу,що спричинила ножові поранення потерпілому ОСОБА_6 .
В судовому засіданні обвинувачений та захисник наголошували на тому,що ОСОБА_8 не мав умислу на вбивство потерпілого,який у стані сп*яніння спровокував конфлікт,наніс обвинуваченому удар в обличчя,а далі схопив за шию та перекрив доступ кисню,через що обвинувачений відчував задуху,турбуючись про своє здоров*я та життя,змушений був захищатися від протиправних дій ОСОБА_6 ,тобто діяв у стані необхідної оборони.
Водночас,обвинувачений підтвердив той факт,що предметом,яким виявився побутовий ніж,наніс потерпілому щонайменше три удари в область тулуба зліва та в плече,лише порізавши ОСОБА_6 .
До таких показань обвинуваченого суд ставиться критично та їх оцінює як неправдиві,що пояснюється обраною позицією захисту з метою уникнути відповідальності за скоєне,виходячи з наступного.
Статтею 36 КК України передбачено право особи на вчинення дій з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно - небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Виходячи з наведеного,право на необхідну оборону виникає за наявності для цього певної підстави,якою є вчинення особою суспільно небезпечного посягання,а саме дій,якими ця особа вже заподіює шкоду або створює реальну і безпосередню загрозу заподіяння такої шкоди,тобто стан необхідної оборони утворює лише таке посягання,яке досягає ступеня суспільної небезпечності,притаманної саме злочину.
Верховним Судом України у постанові від 27 листопада 2014 року у кримінальній справі №5-34кс14 висловлена правова позиція,за змістом якої,стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання,а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
Згідно ст.458 КПК України,висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права,викладений у його постанові,прийнятій з підстав,передбачених ст.445 ч.1 п.1,2 цього Кодексу,є обов*язковим для всіх судів загальної юрисдикції.
В судовому засіданні не встановлено обставин,які дають підстави для висновку про загрозливу поведінку потерпілого по відношенню до обвинуваченого або наявність у нього будь-якої зброї чи інших предметів для нанесення тілесних ушкоджень.
За своїми фізичними даними та з урахуванням спеціальних навиків військовослужбовця, ОСОБА_8 очевидно міг адекватно,без застосування ножа,чинити ефективний супротив тим діям потерпілого,які,на його думку,створювали небезпеку для його життя,а саме удар рукою в обличчя та тримання рукою за шию.
Тілесних ушкоджень, які могли б загрожувати життю ОСОБА_8 ,в останнього виявлено не було,а встановлені висновком експерта № 5290 від 30.12.2015 р.у ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження,у разі встановлення особи,яка спричинила такі ушкодження,підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 КК України, проте дії цієї особи не можна вважати такими, від яких єдиним порятунком є заподіяння смерті посягаючому.
За обставинами справи,саме обвинувачений у пізній час з*явився без запрошення до квартири,де мешкала сім*я,членом якої він не являється,що само по собі є серйозним втручанням у приватне життя та приводом для незадоволення,яке висловив потерпілий.
Навіть, за умови, що конфлікт спровокував потерпілий,який,зі слів обвинуваченого розпочав бійку,зневажливо висловлювався на його адресу,це не давало ОСОБА_8 підстав для відвернення посягання ОСОБА_6 із використанням ножа.
Крім того,вже після завдання потерпілому першого удару в область печінки,він міг лише пасивно захищати себе однією рукою,другою притискаючи рану,у обвинуваченого взагалі не виникало право на оборону за відсутності посягань з боку потерпілого.
Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що дії потерпілого за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну та безпосередню невідворотню загрозу заподіяння шкоди для ОСОБА_8 , які б у зв`язку з цим викликали невідкладну необхідність у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ,тому вважати,що обвинувачений, завдаючи потерпілому удари ножем, перебував у стані необхідної оборони, про що йдеться у доводах ОСОБА_8 та його захисника,немає підстав.
Посилання ОСОБА_8 на те,що пред*явлене йому обвинувачення ґрунтується переважно на показаннях потерпілого та свідка ОСОБА_9 ,які його обмовляють,на висновки суду не впливають.
Судом не встановлено таких обставин,які ставили б під сумнів показання цих осіб,так само не надано суду доказів,що їх спростовують. Репутація цих осіб не дискредитована,довіра до їх показань не підірвана,а можлива нечесність з корисливих мотивів як привід для обмовляння обвинуваченого,слідує лише з показань самого обвинуваченого.
В судовому засіданні обвинувачений скористався правом допитати цих осіб ,що відповідає вимогам п.1, підп. «d»п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,із забезпеченням йому можливості надати аргументи на спростування їх показань,однак жодних об*єктивних даних для того,щоб ставити їх під сумнів,суд не встановив.
Показання потерпілого та свідка ОСОБА_9 підтверджені сукупністю інших доказів,якими є висновки експертиз,речові докази,протоколи слідчих дій,зі змістом яких вони повністю узгоджуються,водночас,показання самого обвинуваченого про фактичні обставини сукупністю цих доказів спростовані.
За таких обставин,суд приймає до уваги при ухваленні вироку показання потерпілого та свідка ОСОБА_9 як докази винуватості ОСОБА_8 .
Захист оспорював допустимість всіх доказів,які отримано внаслідок огляду місця події,а саме квартири АДРЕСА_2 ,керуючись концепцією «Плоди отруйного дерева».
Свою позицію захисник та обвинувачений грунтують на тому,що оскільки всі співвласники вказаної вище квартири дозволу на її огляд не давали,слідчий не звертався до суду з клопотанням на отримання дозволу на огляд житла,така процесуальна дія вчинена з порушенням норм процесуального права і всі докази,що отримані під час проведення такої слідчої дії є недопустимими.
Проте суд критично ставиться до таких заперечень з боку захисту,виходячи з наступного.
За змістом рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
В рішеннях Європейського суду з прав людини по справах «Гефген проти Німеччини» від 30.06.2008 р.,»Яременко проти України» від 30.04.2015 р.викладена концепція,сенс якої зводиться до того,що якщо джерело доказів (»дерево»)є недопустимим,то всі докази,отримані за його допомогою(«плоди»)будуть такими ж.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Частина 1 ст. 92 КПК України передбачає, що обов`язок доказування вказаних обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, - на потерпілого.
Статтями 7, 22 КПК України передбачено, що однією із засад кримінального судочинства є змагальність сторін та свобода у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
В статі 87 КПК України зазначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 3) порушення права особи на захист.
Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997р. № 7 «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина», наголошено на тому, що згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв`язку з цим судам при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими органи досудового слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК. Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувачення у вироку.
Відповідно до роз*яснень п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.
З матеріалів справи вбачається,що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_14 і ОСОБА_9 .
Як передбачено ч.1 ст.233 КПК України,ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою,інакше як лише за добровільною згодою особи,яка ним володіє,або на підставі ухвали слідчого судді,крім випадків,установлених ч.3 цієї статті.
Закон не визначає,у якій формі має бути викладена добровільна згода особи,котра є володільцем житла.Про те,що проникнення відбулося за добровільною згодою особи,може бути надана її письмова заява,або зазначено у протоколі огляду,засвідченому підписом власника.
В матеріалах справи наявна письмова заява ОСОБА_9 від 30.12.2015 р.про добровільну згоду на огляд працівниками поліції кв. АДРЕСА_2 (а.с.78 т.1)
З протоколу огляду місця події,який проводився 30.12.2015 р.,встановлено,що ОСОБА_9 ,як власник вказаного помешкання, у відповідності до ч.1 ст.233 КПК добровільно надала свою згоду на проникнення до вказаного житла і його огляд,який проводився за її участі,що було засвідчено підписом ОСОБА_9 та інших учасників.
Оскільки законом не передбачено обов`язкового отримання такої згоди від всіх співвласників чи володільців житла, суд дійшов висновку, що огляд місця події,яким є зазначена вище квартира,відбувся у відповідності до вимог процесуального закону.
Посилання у ч.1 ст.233 КПК України на ухвалу слідчого судді як форму рішення про дозвіл на проникнення до житла чи іншого володіння особи, закріплює інший порядок обмеження права на недоторканість житла чи іншого володіння особи,коли власник на це добровільної згоди не надав.
Проведення огляду місця події у нічний час вимогам ст.223 ч.4,ст.237 КПК України не протирічить,оскільки після отримання повідомлення про злочин 29.12.2015 р.о 22.30 год.(а.с.61 т.1),огляд місця події було проведено слідчим 30.12.2015 р.в період часу з 02.10 год. до 03.15 год.,за згодою власника,що було обумовлено необхідність проведення цієї слідчої дії без затримки та зволікань,з метою збереження слідів кримінального правопорушення.
За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події та похідних від нього висновків експертиз,предметом дослідження яких були вилучені при огляді місця події матеріали біологічного походження та речові докази, оскільки вони зібрані у встановленому законом порядку і відповідають вимогам ст.85-86 КПК України,а посилання захисту на концепцією «Плоди отруйного дерева» у даній справі незмістовні.
Захисником оспорюється допустимість як доказів висновків судово-медичних експертиз № 226, № 571 Д, № 227 Д, № 570 Д, № 980 Д, № 972 Д, оскільки під час їх проведення використовувались дані історії хвороби потерпілого ОСОБА_6 , яка була надана КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» без ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей та документів, в порядку ст.ст.159, 162 КПК України.
Суд не погоджується з такими доводами захисту, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).
Згідно змісту висновку експерта № 226 від 21.01.2016 р., яким було встановлено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 , історія його хвороби була витребувана безпосередньо експертною установою КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи», яке не є стороною кримінального провадження, про яку йдеться в ст.159 КПК, і на яку посилався захист в своїх запереченнях.
КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» надала експертам витребувану історію хвороби потерпілого ОСОБА_6 ,останній не заперечував проти цього,у слідчого не було підстав звертатись до слідчого судді з відповідним клопотанням,оскільки завдання досудового розслідування в цій частині було виконано без застосування заходів забезпечення кримінального провадження,що усувало можливість ініціювати звернення слідчого з обгрунтованим клопотанням з дотриманням вимог ст.132 КПК України.
Згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я N 6 від 17.01.95 р.,судово-медичне визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться згідно з Кримінальним та Кримінально-процесуальним кодексами України і цими Правилами.
Порядок складання висновку експерта та його зміст передбачені ст.ст.101 та 102 КПК України.
П.4.1.Правил передбачає, що судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих, з використанням оригіналів медичних документів.
Згідно Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.95р. N6, проведення судово-медичної експертизи здійснюється фахівцями державних установ судово-медичних експертиз МОЗ України. Судово-медична експертиза проводиться згідно з постановою особи, що проводить дізнання, слідчого, прокурора, судді, а також за ухвалою суду. Первинна судово-медична експертиза може бути проведена як одним, так і кількома експертами.
При дослідженні судом висновків судово-медичних експертиз № 226 від 04.02.2016 р., № 517 Д від , № 227 Д від 04.02.2016 р., № 570 Д від 18.02.2016 р., № 980 Д від 18.03.2016 р., № 972 Д від 18.03.2016 р.встановлено,що вони проведені експертами державної установи судово-медичних експертиз МОЗ України ,на підставі постанови посадової особи,що проводить досудове розслідування,висновки ґрунтуються на доказах,визнаних судом допустимими.
Порушень експертом вимог чинного законодавства при їх складанні судом не встановлено, а відтак ,суд визнає дані висновки допустимими доказами у кримінальному провадженні та приймає їх до уваги при ухваленні вироку.
У порядку ст.358 КПК України судом на вимогу сторони обвинувачення були дослідженні письмові документи, які є належними до матеріалів цього провадження, проте не містять інформації про обставини, що підлягають доказуванню в межах судового розгляду, тому не згадуються судом на обґрунтування обвинувачення, визнаного судом доведеним.
З описаних міркувань суд не згадує на користь обвинувачення висновок експерта № 519-Д від 21.03.2016 р. (т.1 а.с.126-131); висновок експерта № 314 від 17.02.2016 р. (т.1 а.с.314);висновок експерта № 101 від 04.03.2016 р. (т.1 а.с.144-145); висновок експерта № 575 від 21.03.2016 р. (т.1 а.с.146-147); висновок експерта № 151 від 14.03.2016 р. (т.1 а.с.148-150).
За змістом обвинувального акту ОСОБА_8 інкримінується стан алкогольного сп*яніння під час вчинення злочину,що прокурор просив суд врахувати як обставину,що обтяжує покарання обвинуваченого.
Однак в процесі судового розгляду кримінального провадження обвинувачений пояснював,що у стані сп*яніння не перебував,потерпілий показав,що запаху алкоголю від ОСОБА_8 не відчував,хоча той мав «скляні очі»,свідок ОСОБА_9 стану сп*яніння обвинуваченого не підтвердила.
Під час обстеження ОСОБА_8 судово-медичним експертом 30.12.2015 р.,стану його сп*яніння не встановлено,відтак, ця обставина не була підтверджена стороною обвинувачення належними та допустимими доказами,а тому колегія суддів виключає її з обвинувачення ОСОБА_8 та не враховує як таку, що обтяжує покарання обвинуваченого.
Вирішуючи питання про кваліфікацію дій обвинуваченого,суд дійшов до висновку,що обвинувачений,вчинивши замах на життя ОСОБА_6 ,діяв з прямим умислом на вбивство,з огляду на таке.
Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, тощо.
Умисне вбивство розглядається як вчинене з прямим умислом, коли винуватий усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння(дії або бездіяльності),передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання.
За обставинами даної справи дії обвинуваченого,який із застосуванням ножа наніс потерпілому послідовно,у короткий проміжок часу не менше двох ударів в черево,пошкодивши життєво важливий орган-печінку,не менше трьох ударів у грудну клітину зліва,пошкодивши діафрагму з проникненням у черевну порожнину,з наскрізним пораненням жовчного міхура,були безпосередньо спрямовані на позбавлення потерпілого життя.Знаходячись майже впритул до потерпілого,обвинувачений бачив,що вже перший його удар поцілив у тулуб та спричинив потерпілому поранення з кровотечею,однак не припинив своїх дій,продовжив наносити удари у верхню частину тулуба потерпілого ножем,руками та ногами,а припинив свої дії лише після того,як вдарив власну дитину,що намагався захистити потерпілого.
Крім того,після заподіяння потерпілому таких важких поранень,обвинувачений перешкоджав вжиттю заходів щодо надання потерпілому невідкладної медичної допомоги,викинувши з вікна квартири мобільний телефон,за допомогою якого свідок ОСОБА_11 намагалася телефонувати у «швидку»,що свідчить про бажання настання смерті потерпілого та прямий умисел на вбивство. Злочинний наслідок не настав з причин,незалежних від дій винуватого,завдяки заходам лікарів щодо врятування Старуну життя.
Відповідно до ч.1,2 ст.15 КК України,замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння(дій або бездіяльності),безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину,якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин,що не залежали від її волі.Замах на вчинення злочину є закінченим,якщо особа виконала усі дії,які вважала необхідними для доведення злочину до кінця,але злочин не було закінчено з причин,які не залежали від її волі.
Згідно з ч.2 ст.24 КК України умисел є прямим,якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння,передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Враховуючи,що наслідки у вигляді смерті потерпілого не настали з причин,що не залежали від волі обвинуваченого,водночас,він вчинив усі дії,безпосередньо спрямовані на вчинення умисного вбивства потерпілого,у діях обвинуваченого суд встановив прямий умисел на його вбивство,суд кваліфікує дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.15,ч.1 ст.115 КК України як закінчений замах на вбивство,тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі.
Не встановлено наявності у ОСОБА_8 у момент події такого афективного стану, який унеможливив би відповідальність, зазначене випливає з вказаного вище акту судово-психіатричної експертизи,як і підстав для кваліфікації його дій як таких, що підпадають під ознаки перевищення меж необхідної оборони.
При призначенні обвинуваченому покарання суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, та враховує відомості про особу обвинуваченого:раніше не судимий,проходив службу у військовій частині пп НОМЕР_1 , до мобілізації мав постійне місце проживання, де характеризується позитивно, в 2015 р. втратив батька, проживав разом з непрацездатною матір*ю, яка є інвалідом третьої групи, на обліку в наркодиспансері не перебував (т.1 а.с.198-213), спостерігався в лікувальному закладі з діагнозом бронхіальна астма (т.1 а.с.229),має малолітню дитину.
Обставин, які пом*якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Приймаючи до уваги позицію потерпілого щодо покарання обвинуваченого,суд також враховує,що ОСОБА_6 у певній мірі своїми діями та висловлюваннями на адресу обвинуваченого сприяв тому,щоб між ними раптово виник конфлікт.
Водночас,суд також враховує,що обвинувачений після розпаду його сім*ї з ОСОБА_9 ,не проявляв поваги до її приватного життя та створення нової сім*ї з потерпілим,вчиняв протиправні дії відносно потерпілого на очах власної дитини,що характеризує його як особу з низькими моральними якостями та зневажливим ставленням до сімейних цінностей.
З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого,його ставлення до скоєного,відсутність критичної оцінки своїх дій,суд прийшов до висновку, що з метою захисту інтересів суспільства, запобігання вчиненню нових правопорушень,обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк в межах санкції статті 115 ч.1 КК України,що відповідає тяжкості скоєного злочину та є достатнім задля забезпечення виправлення обвинуваченого.
При вирішенні питання про стягнення з обвинуваченого судових витрат, пов*язаних із проведенням експертиз,суд прийшов до висновку,що позиція прокурора є обґрунтованою та ґрунтується на положеннях кримінального процесуального закону.
Так,відповідно до ст.118 КПК України,витрати,пов*язані із залученням експертів є процесуальними витратами.
Згідно ст.124 КПК України,у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
З матеріалів справи встановлені та документально підтверджені витрати на проведення експертизи № 45/д від 11.01.2016 р.(а.с.110 т.1), на проведення експертизи № 52/д від 11.01.2016 р.(а.с.116 т.1) ,висновки яких покладені в основу обвинувачення.
Витрати на проведення зазначених експертиз в розмірі 920 гр.70 коп.(з розрахунку 306,90 гр.+613,80 гр.) суд стягує з обвинуваченого на користь держави.
Долю долучених до справи речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Згідно протоколу затримання особи,підозрюваної у вчиненні злочину,30.12.2015 р.о 02.50 год. ОСОБА_8 був затриманий в порядку ст.208 КПК України,строк дії обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом продовжений до 09.04.2017 року включно.
Суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший менш суворий запобіжний захід,оскільки ризики та серйозність висунутого йому обвинувачення не змінилися, такий запобіжний захід до набрання вироком законної сили є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого,а строк відбування покарання необхідно рахувати із дня фактичного затримання.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України у строк покарання обвинуваченого необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст.368, 374, 392 КПК України, колегія судів -
З А С У Д И Л А:
Визнати винуватим ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з 02.50 год.30.12.2015 р.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати строк попереднього ув*язення ОСОБА_8 в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі з 30 грудня 2015 року по день ухвалення вироку 04 квітня 2017 року.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 залишити у виді тримання під вартою.
Речові докази:
-DVD-R диск із записом слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_9 від 02.03.2016 р.; DVD-R диск із записом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 від 02.03.2016 р., долучені до матеріалів кримінального провадження, залишити в матеріалах провадження;
-зразки крові та слини ОСОБА_8 ; зразки крові та слини ОСОБА_6 ; змиви з кистей обох рук ОСОБА_8 ; фрагмент шпалер з нашаруванням РБК; змив РБК та контроль до нього; два ножі; матеріал для можливого ДНК дослідження, передані на зберігання до камери схову Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області знищити;
-куртку, джинси, светр, що належать ОСОБА_8 , передані на зберігання до камери схову Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, передати ОСОБА_8 за належністю;
-спортивні брюки ОСОБА_6 , передані на зберігання до камери схову Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, передати ОСОБА_6 за належністю.
Стягнути з ОСОБА_8 ,паспорт серія НОМЕР_2 ,виданий 17.02.2004 р.Шевченківським РВ УМВС України в Запорізьій області,в дохід держави витрати на проведення експертиз в кримінальному провадженні в сумі 920(дев*ятсот двадцять)гривень 70 копійок.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, -у той же строк після отримання копії вироку.
Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення, особам, які не були присутні при проголошенні вироку, його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3