Дата документу Справа № 317/4441/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №317/4441/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/366/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2017 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровськ, громадянина України, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, засудженого за вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 27 листопада 2015 року за ч.2 ст.187, ч.2 ст.263, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 25 листопада 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому невідбутної частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд зазначив, що засуджений ОСОБА_6 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч.3 ст.107 КВК України, та у розділі ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, у зв`язку з чим суд визнав сумнівними та передчасними твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці став на шлях виправлення і заслуговує на заміну не відбутої частини покарання більш м`яким.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, оскільки вважає її не законною. В обґрунтування своїх вимог вказує на неврахування судом даних про його особу. На переконання засудженого, він працею і поведінкою довів своє виправлення.

Згідно з ухвалою, до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання ОСОБА_6 про заміну покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі. Клопотання мотивоване тим, що рішенням адміністративної комісії Біленьківської виправної колонії №99 УДПтС України в Запорізькій області йому було відмовлено у застосуванні заохочувальної пільги, передбаченої ст.82 КК України, у зв`язку з чим комісією було порушено ст.3 Конституції України, положення Постанови Пленуму Верховного суду України №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року, ч.ч.2, 3 ст.82 КК України, ст.ст.3, 5, 13, 21, 28 КПК України.

Таким чином, ОСОБА_6 просив розглянути відносно нього правильність рішення вищевказаної комісії, оскільки, на його думку, він своєю добросовісною, чесною працею і позитивною поведінкою довів, що твердо став на шлях виправлення і готовий чесно та добросовісно працювати у виправному центрі в колективі та приносити користь державі.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого та вважала, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що останнє не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі, засновані на матеріалах провадження, і на думку колегії суддів, є правильними.
З наданих суду матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_6 знаходиться в місцях позбавлення волі з 20 жовтня 2013 року. Під час перебування під вартою у слідчому ізоляторі м.Дніпропетровськ характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 07 лютого 2015 року засуджений ОСОБА_6 відбував покарання у Біленьківській ВК УДПтС України в Запорізькій області №99. Порушень режиму відбування покарання теж не допускав, стягнень та заохочень не мав.

З 21 липня 2015 року ОСОБА_6 перебував у слідчому ізоляторі м.Дніпропетровськ. Під час знаходження у даній установі допустив порушення режиму утримання, за що притягувався до відповідальності правами начальника установи.

З 25 березня 2016 року засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у Біленьківській ВК УДПтС України в Запорізькій області №99.

Згідно з наданою характеристикою, засуджений ОСОБА_6 у взаємовідносинах до засуджених не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом з метою отримання поблажливості, утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку. Не завжди має охайний вид. На виробництві установи працевлаштований різноробочим. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи та роботи з самообслуговування лише під наглядом. До виконання робіт з благоустрою ставиться посередньо. Намагається не допускати порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу. На заходи індивідуально-виховного характеру реагує посередньо. Провину у вчиненому злочині визнає та за вироком суду позову не має.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення, засуджений ОСОБА_6 мав чотири стягнення, два з яких зняті, одне погашене у встановленому законом порядку; має два заохочення.

14 квітня 2016 року комісією установи відмовлено засудженому ОСОБА_6 у застосуванні заохочувальних норм у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації та заміни не відбутої частини покарання більш м`яким.

29 серпня 2016 року комісією установи відмовлено засудженому ОСОБА_6 у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.81 КК України, так як засуджений не довів своє виправлення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що поведінка засудженого ОСОБА_6 за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, через що відсутні достатні підстави для задоволення його клопотання про заміну невідбутної частини покарання більш м`яким.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого, на думку колегії суддів, правильність вищевказаних висновків суду не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального кодексу України, які тягнуть скасування оскаржуваної ухвали суду, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 25 листопада 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому невідбутної частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4