Справа № 357/2365/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/541/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 41 05.05.2017

УХВАЛА
Іменем України
05 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

засудженого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в режимі відеоконференцзв`язку матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2017 року, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про перерахунок строку відбування покарання відмовлено,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309, 69, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, з врахуванням невідбутого строку покарання за попереднім вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2010 року, яким він був засуджений до 5 років позбавлення волі за ч.2 ст. 307 КК України. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 23 грудня 2013 року ОСОБА_7 був звільнений від покарання умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 19 днів.
03 березня 2017 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього положень ч. 5 ст. 72 КК України, оскільки до його теперішнього строку відбування покарання на підставі ст. 71 КК України, приєднано попередній вирок, строк попереднього ув`язнення за яким не враховано.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2017 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про перерахунок строку відбування покарання з застосуванням ч.5 ст. 72 КК України було відмовлено. Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що вказані строки не підлягають перерахуванню, оскільки засуджений був звільнений від відбування покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2010 року умовно-достроково, а тому покарання за нові злочини він відбуває в межах кримінального провадження, за яким був засуджений 01 липня 2015 року.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2017 року та перерахувати йому строк відбування покарання згідно ч. 5 ст. 72 КК України. Вимоги обґрунтовує тим, що він відбуває покарання, зокрема, і за злочин за вироком від 29 листопада 2010 року, проте, на його думку, судом першої інстанції це не було взято до уваги, чим, на думку апелянта, було порушено його право на всебічний і справедливий суд.

Заслухавши доповідача, засудженого, який просив задовольнити його апеляційну скаргу; думку прокурора, яка просила апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин справи. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 5 статті 72 КК України визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до ч. 1 ст.1 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» від 30 червня 1993 року, попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Судом були досліджені матеріали особової справи засудженого ОСОБА_7 , відповідно до яких ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2016 року, з застосуванням ч. 5 ст. 72 КК України, до строку відбування покарання засудженому ОСОБА_7 за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року було зараховано перебування його під вартою на стадії досудового розслідування та суду до набрання вироком законної сили.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки до призначеного ОСОБА_7 покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року було застосовано положення ст. 71 КК України та частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 29.11.2010 року 1 місяць, то дані строки перерахунку не підлягають.

Оскільки питання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання засудженому ОСОБА_7 уже вирішено судом 06.05.2016 року, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого.

Посилання апелянта на те, що оскільки до нього були застосовані положення ст. 71 КК України, а тому строк за попереднім вироком також має бути перерахований, не можуть бути взяті до уваги, оскільки основною умовою застосування ч. 5 ст. 72 КК України є те, що попереднє ув`язнення зараховується до строку покарання в межах одного провадження, а вказаний в апеляційній скарзі засудженого вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2010 року, є самостійним і не знаходиться у зв`язку із провадженням, в межах якого засуджений на даний час відбуває покарання.

Таким чином, при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_7 судом першої інстанції дотримано вимог чинного законодавства України, а тому підстав для скасування ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2017 року, колегія суддів не вбачає.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не ставлять під сумнів законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції, а тому до задоволення вона не підлягає.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

С У Д Д І :

____________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4