У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача ОСОБА_6,

суддів: ОСОБА_7 і ОСОБА_8,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 27 квітня 2017 року заяву захисника ОСОБА_9 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року щодо ОСОБА_4,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_9 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року на підставі пункту 1 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) з тієї підстави, що касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

У заяві захисник ОСОБА_9 порушує питання про перегляд зазначеної ухвали касаційного суду від 29 березня 2017 року щодо ОСОБА_4 на підставі пункту 2 частини першої статті 445 КПК у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Зазначає, що суд касаційної інстанції відмовивши у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на судові рішення щодо ОСОБА_4, на підставі пункту 1 частини другої статті 428 КПК, неправильно застосував зазначену норму процесуального права. Просить скасувати ухвалу касаційного суду щодо ОСОБА_4 та направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

На обґрунтування своїх доводів захисник ОСОБА_9 додав до заяви копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2013 року, 10 і 28 квітня 2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до частини першої статті 5 КПК процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

У статті 445 КПК визначено вичерпний перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, який розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з вимогами статей 448 і 449 КПК заява про перегляд Верховним Судом України рішення суду касаційної інстанції повинна містити, серед іншого, обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 КПК, а також до неї мають бути долучені копії різних за змістом судових рішень, якщо заява подається з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 КПК.

Як підставу для перегляду судових рішень захисник ОСОБА_9 у заяві зазначає неоднакове застосування судом касаційної інстанції норми права, яка міститься у пунктах 1 і 2 частини другої статті 428 КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

З ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року вбачається, що у справі щодо ОСОБА_4 розглядалось питання про умовно-дострокове звільнення засудженого, який відбуває покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 червня 2015 року.

Вирішення цього питання, віднесено до переліку питань, згідно з пунктом 2 частини першої статті 537 КПК, яким передбачено, що питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, вирішується судом під час виконання вироку і порядок вирішення таких питань встановлений статтею 539 КПК.

В оспореному рішенні суд касаційної інстанції послався на положення частин першої і другої статті 424 КПК, у яких зазначено перелік судових рішень, що можуть бути оскаржені у касаційному порядку, та відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_9 у зв'язку з тим, що судові рішення щодо ОСОБА_4, які постановлено за результатами вирішення питання, пов'язаного з виконанням вироку, оскарженню в касаційному порядку не підлягають.

Відповідно до положень частини першої статті 458 КПК висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із судовим рішенням Верховного Суду України.

Верховний Суд України 09 лютого 2017 року у справі № 5-458кс(15)16 прийняв постанову, в якій висловив свою правову позицію, відповідно до якої питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за правилами розділу VIII КПК «Виконання судових рішень» і порядок їх вирішення врегульовано в статті 539, згідно з якою за наслідками розгляду відповідного клопотання (подання) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом, суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Рішення суду, ухвалені на стадії виконання вироку, не можуть перешкоджати «подальшому провадженню», отже їх оскарження в касаційному порядку не передбачено положеннями КПК.

Враховуючи наведене, долучені до заяви копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2013 року, 10 і 28 квітня 2015 року не є належним прикладом для порівняння, оскільки ухвалювалися судом касаційної інстанції до прийняття Верховним Судом України рішення із зазначеного вище питання.

Крім того, відповідно до положень частини третьої статті 448 КПК до заяви додається оформлений належним чином документ, що підтверджує повноваження особи, яка її подає, відповідно до вимог цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 50 КПК повноваження захисника у кримінальному провадженні підтверджуються свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

На підтвердження своїх повноважень захисника засудженого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_9 додав до заяви копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та договір про надання правової допомоги від 24 жовтня 2016 року, підписаний ним та ОСОБА_5

Однак, із наведених документів не убачається наявність згоди засудженого ОСОБА_4 на здійснення адвокатом ОСОБА_9 його захисту.

З огляду на зазначене, колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верхового Суду України вважає, що подана захисником ОСОБА_9 заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 щодо ОСОБА_4 є необґрунтованою і не вбачає підстав для допуску справи щодо ОСОБА_4 до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 444, 445, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити захиснику ОСОБА_9 у допуску справи до провадження за його заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 щодо ОСОБА_4

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_6