Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 487/450/17
н/п 1-кп/490/479/2017
ВИРОК
Іменем України
13 квітня 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого та його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0005774, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, одруженим, має середньо-спеціальну освіту, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є раніше судимим:

- 09 вересня 2015 року Центральним районним судом м. Миколаєві за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до чотирьох років позбавлення волі (призначене покарання не відбував),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
13 грудня 2016 року, близько 21 год. 10 хв., ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку № 44 по вул. Чкалова в м. Миколаєві, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, застосував до ОСОБА_4 насильство, що є небезпечним для здоров`я, а саме завдав потерпілій зі спини удару гайковим ключем у потиличну область голови, від чого остання впала на землю, утримуючи при цьому у лівій руці жіночу сумку вартістю 1 300 грн., в якій знаходилися: мобільний телефон "Samsung GT-S 5830і" вартістю 1 000 грн.; мобільний телефон "Nokia 105" вартістю 500 грн., гаманець вартістю 500 грн.. Після падіння потерпілої ОСОБА_6 наніс іще декілька ударів гайковим ключем в область її голови та обличчя, намагаючись при цьому висмикнути вказану сумку з руки ОСОБА_4 , і після того, як внаслідок отриманих ударів потерпіла послабила руку, заволодів вказаним майном та з місця вчинення злочину зник. Внаслідок застосування вказаного насильства ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді рани в тім`яній ділянці голови, синців повік правого ока та правої щоки, лінійного перелому передньої стінки правої гайморової пазухи, що за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, винним він себе визнав частково та під час допиту повідомив, що дійсно 13 грудня 2016 року, близько 21-22 год., слідуючи додому від батьків, проходячи біля будинку № 44 по вул. Чкалова в м. Миколаєві та маючи при собі гайковій ключ, який взяв вдома у батьків для використання у господарстві, він побачив потерпілу, яка рухалася йому назустріч. Коли вони розминулися, в нього виник намір пограбувати потерпілу. З цією метою він ззаду наніс їй один удар в область голови гайковим ключем, і та впала на землю. Він вихопив в потерпілої з руки жіночу сумку та втік з місця події. Гайковий ключ викинув у дворах будинків по АДРЕСА_2 . Пізніше з вказаною сумкою його затримали працівники поліції. Винним себе визнає частково, оскільки потерпілій наніс лише один удар ключем. Цивільний позов потерпілої в частині відшкодування її витрат на лікування визнає у повному обсязі, в частині стягнення компенсації моральної шкоди, завданої злочином - частково. Не може визначити розмір її справедливої компенсації, але 30 000 грн. вважає завищеним розміром. У вчиненому щиро кається.

Хоча обвинувачений винним у вчиненні вказаного вище злочину визнав себе лише частково, його вина у вчиненні цього злочину саме за обставин, викладених у наведеному вище формульовані обвинувачення, повністю підтверджується сукупністю доказів, досліджених судом під час судового розгляду.

Так, будучи допитаною судом, потерпіла ОСОБА_4 повідомила, що близько 21 год. 13 грудня 2016 року вона йшла з роботи та повернула з вулиці Московської на вулицю Чкалова. У руці тримала чорну жіночу сумку вартістю 1300 грн., в якій знаходилися мобільні телефони "Samsung GT-S 5830і" вартістю 1000 грн. та "Nokia" вартістю 500 грн., а також гаманець вартістю 500 грн., в якому були кредитні картки і 20 грн.. Крім цього, в сумці були її особисті документи у тому числі й паспорт. Попереду неї йшов чоловік. На вулиці було темно, та нікого крім неї і цього чоловіка не було. Вона йшла швидко, оскільки поспішала додому, а тому обігнала чоловіка. Коли вона трохи не дійшла до вулиці Малої Морської, до неї ззаду підлетів вказаний чоловік і вдарив її по голові, через що вона впала на землю. Чоловік став намагатися видрати з руки сумку, яку вона не відпускала, і чоловік продовжував її бити. В неї був шок і вона кричала. Коли чоловік відчув, що вона послабила руку - перестав бити, забрав сумку і побіг в сторону вулиці Московської. Вона продовжила кричати, але нікого з людей поблизу не було. Далі вона вибігла на дорогу та зупинила машину. З машини вийшли дівчина та хлопець, яким вона розповіла про те, що сталося. Дівчина викликала швидку та поліцію, а хлопець спитав, куди побіг нападник, та поїхав його шукати у вказаному нею напрямку. Приїхала патрульна машина. Потім їй повідомили, що інші патрульні через 10-15 хвилин після нападу затримали нападника, в якого була її сумка. Її повезли до лікарні швидкої медичної допомоги і надали там першу допомогу, зробили рентген, наклали шви. Всього обвинувачений наніс їй більше трьох ударів. Викрадені речі їй повернули працівники поліції. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень вона проходила стаціонарне лікування. Завдана їй злочином матеріальна шкода полягає у витратах на придбання ліків, моральна - у тому, що вона зазнала фізичного болю, душевних страждань та до теперішнього часу боїться виходити на вулицю у темний час доби.

Як слідує з висновків № 2055 від 15.12.2016 та № 58/2055-16р. від 18.01.2017 судово-медичних експертиз, станом на 13 грудня 2016 року, при потраплянні до лікарні, у потерпілої мали місце тілесні ушкодження у вигляді рани в тім`яній ділянці голови, синців повік правого ока та правої щоки, лінійного перелому передньої стінки правої гайморової пазухи, що за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я та які утворилися від не менше трьох ударних дій тупих твердих предметів. При цьому, ці тілесні ушкодження не могли утворитися при падінні тіла на площину з висоти власного зросту.

Висновки вказаних експертиз узгоджуються із показаннями потерпілої щодо механізму утворення тілесних ушкоджень, у тому числі щодо кількості нанесених їй ударів, та спростовують показання обвинуваченого в частині ствердження про нанесення їй лише одного удару.

Допитаний під час судового розгляду в якості свідка лікар лікарні швидкої медичної допомоги ОСОБА_7 підтвердив у судовому засіданні, що саме він оглядав потерпілу і в неї було виявлено тілесні ушкодження, які він описав у медичній документації.

Крім цього, зі змісту висновку № 2055 від 15.12.2016 судово-медичної експертизи слідує, що 15 грудня 2016 року потерпілу оглядав експерт і також виявив тілесні ушкодження, про які йдеться у медичній документації та які було можливо виявити шляхом поверхневого огляду.

Інші досліджені судом докази узгоджуються з наведеними вище показаннями обвинуваченого та потерпілої, які не мають істотних суперечностей, щоб мали значення для встановлення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні вказаного вище злочину та правової кваліфікації дій останнього.

Так, допитаний судом в якості свідка поліцейський ОСОБА_8 суду повідомив, що 13 грудня 2016 року, близько 21 год. 00 хв., він у складі автопатрулю рухався вулицею Кузнецькою (колишня назва Скороходова), як по радіостанції «102» було повідомлено про те, що в районі вулиць Дунаєва-Громадянської, начебто, відбувся розбій, що напали на жінку та відібрали в неї якісь речі, які саме не повідомлялося. Під`їжджаючи до перехрестя вулиць Кузнецької та Громадянської він звернув увагу, що по вулиці Дунаєва у бік вул. Громадянської рухався обвинувачений, який тримав в руках жіночу сумку. Він та напарник вийшли з машини, підійшли до обвинуваченого і запитали, звідки в нього ця сумка. Обвинувачений на їх запитання відповідав спокійно, нікуди не тікав. Про сумку обвинувачений сказав, що це сумка його жінки, яка чекає біля магазину. Також сказав, що зараз він піде та віднесе цю сумку. Вони спитали данні обвинуваченого, де він проживає. Після цього, він помітив, що обвинувачений став трохи нервувати. Пояснивши обвинуваченому, що неподалік стався розбійний напад, він сказав, що вони зараз привезуть потерпілу, щоб вона сказала, чи не він скоїв напад. Коли підійшли до машини, в планшеті, він подивився відомості про вчинений розбій. Там були відомості про те, що викрали сумку, два телефони, грошові кошти та паспорт на ім`я потерпілої. Вони запропонували обвинуваченому відкрити сумку. Обвинувачений відкрив сумку, та вони по бачили паспорт. Він запитав в обвинуваченого, на чиє ім`я паспорт, на що той йому не зміг нічого відповісти. Коли він відкрив паспорт, то побачив, що це паспорт на ім`я потерпілої. Після цього, обвинувачений визнав, що вчинив напад на потерпілу, і вони його затримали.

З протоколу від 14.12.2016 огляду речей, вбачається, що слідчим в присутності потерпілої було проведено огляд вилученої в обвинуваченого жіночої сумки, в якій, крім іншого, знаходилися два мобільних телефони "Samsung GT-S 5830і" та "Nokia 105", гаманець і паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 .

Крім наведених вище доказів, судом під час судового розгляду було досліджено протокол огляду від 14.12.2016 предмету, схожого на гайковий ключ.

Хоча в постанові від 14.12.2016 про визнання вказаного гайкового ключа речовим доказом йдеться про те, що його було вилучено у ході огляду місця події 13 грудня 2016 року за адресою: м. Миколаїв, вул. Даля, 1, однак, оскільки протокол такого огляду місця події суду не надано, суд не вважає можливим використати відомості, що містяться у цьому протоколі огляду предмету, як докази.

Не дивлячись на це, дослідивши наведені вище докази та оцінивши їх у сукупності суд вважає беззаперечно доведеною вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованому йому злочину за обставин, наведених на початку мотивувальний частини вироку, беззаперечно доведеною.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 187 КК України, як розбій - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу.

При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до ст. 65 КК України враховує, що він вчинив тяжкий умисний корисливий насильницький злочини, його особу, а саме те, що він є раніше судимим за вчинення тяжкого корисливого злочину, не працює, є одруженим, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, як обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів, відсутність обставин, що його пом`якшують покарання.

Суд не вважає, що обвинувачений щиро кається у вчиненому злочину, оскільки в своїх показаннях він намагався приховати від суду дійсні фактичні обставини, зокрема факт нанесення ним потерпілій кількох ударів під час вчинення розбійного нападу. Крім цього, поведінка обвинуваченого під час судового розгляду не свідчить про те, що він дійсно відчуває щирий жаль з приводу вчинених ним дій.

Також, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд враховує позицію потерпілої ОСОБА_4 яка у судових дебатах наполягала на суворому покаранні обвинуваченого за вчинений щодо неї злочин.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 за вчинений злочин покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Крім цього, оскільки обвинувачений, будучи засудженим вироком від 09.09.2016 Центрального районного суду м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який набрав законної сили 26 листопада 2015 року, на момент вчинення злочину відносно ОСОБА_4 не відбув і навіть не почав відбувати покарання у виді позбавлення строком на чотири роки, призначене вказаним вироком, суд вважає при призначенні покарання за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати до покарання призначеного за цим вироком невідбуте покарання за вироком від 09.09.2016 Центрального районного суду м. Миколаєва та остаточно призначити ОСОБА_6 для відбування покарання у виді позбавлення волі строком на сім років.

Таке покарання відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості вчинених ним злочинів, а також є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов потерпілої в частині стягнення зі ОСОБА_6 на її користь 2 840 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, який в цій частині повністю визнаний обвинуваченим, суд вважає таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі на підставі ст. 1166 ЦК України.

Цивільний позов потерпілої в частині стягнення з обвинуваченого на її користь 30 000 грн., який не визнаний обвинуваченим, у повному обсязі, суд вважає таким, що також підлягає задоволенню у повному обсязі на підставі ст. 1167 ЦК України, і при цьому виходить з наступного.

Так, суд, відповідно до положень ст. 23 ЦК України, враховує, що від злочинного посягання ОСОБА_6 потерпіла зазнала значного фізичного болю, а також інших фізичних страждань, зокрема незручностей, пов`язаних із лікуванням спричинених їй тілесних ушкоджень, що потягло її відрив від звичайних занять та змусило вдаватися додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. Крім цього, внаслідок вчиненого щодо неї злочину потерпіла перенесла значні душевні страждання, які полягали переживаннях з приводу неправомірної поведінки щодо неї обвинуваченого, порушення її прав, страху, у тому числі побоювання з приводу того, що подібні події щодо неї може повторитися, який переслідує її до цього часу.

Визначаючи відповідно до положень ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошової компенсації моральної шкоди, завданої потерпілій, суд враховує характер вчиненого щодо потерпілої правопорушення, умисну форму вини обвинуваченого у вчиненні вказаного правопорушення, глибину фізичних та моральних страждань потерпілої, вимоги розумності та справедливості.

З урахуванням наведеного суд вважає стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_4 30 000 грн. - розумною та справедливою компенсацією моральної шкоди, завданої злочином потерпілій.

Відповідно до положень п.п. 4, 5 ч. 9 ст. 100 КПК України речові докази:

- жіночу сумку, грошові кошти у сумі 20 грн., два металевих ключа, зошит з лекціями, блокнот, журнал "Фармасі", загорнутий в поліетиленовий пакет, гаманець, зі знижковими та кредитними картками, металеву банку з маслинами "Іберіка", залікову книжку, паспорт громадянки України на ім`я ОСОБА_4 , мобільні телефони "Samsung GT-S 5830і" та "Nokia 105", що належать потерпілій ОСОБА_4 та віддані їй на зберігання до рішення суду, слід вважати повернутими за належністю;

- гайковий ключ, що зберігається у камері збереження речових доказів Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області, слід знищити.

Відповідно до ч. 3 ст. 377 КПК України якщо обвинувачений, що тримається під вартою засуджений до позбавлення волі, суд лише у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Враховуючи особу обвинуваченого та встановлені під час кримінального провадження обставини, суд не вбачає підстав для зміни застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили на інший.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367-368, 370, 371, 373, 374, 377 КПК України,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та призначити йому покарання за цей злочин у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання у виді позбавлення волі, призначене вироком від 09.09.2015 Центрального районного суду м. Миколаєва, та остаточно призначити ОСОБА_6 для відбування покарання у виді позбавлення волі строком на сім років.

Строк відбування призначеного ОСОБА_6 покарання відраховувати з моменту його затримання, тобто з 14 грудня 2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення у період з 14 грудня 2016 року по 13 квітня 2017 року включно, зарахувати із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 :

- в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином - 2 840 (дві тисячі вісімсот сорок) гривень 40 копійок;

- в рахунок відшкодування моральної шкоди, заданої злочином - 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Речові докази:

- жіночу сумку, грошові кошти у сумі 20 грн., два металевих ключа, зошит з лекціями, блокнот, журнал "Фармасі", загорнутий в поліетиленовий пакет, гаманець, зі знижковими та кредитними картками, металеву банку з маслинами "Іберіка", залікову книжку, паспорт громадянки України на ім`я ОСОБА_4 , мобільні телефони "Samsung GT-S 5830і" та "Nokia 105", що належать потерпілій ОСОБА_4 та віддані їй на зберігання до рішення суду - вважати повернутими за належністю;

- гайковий ключ, що зберігається у камері збереження речових доказів Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області - знищити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили - залишити попереднім.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - у той же строк з дня отримання ним копії вироку.

Головуючий: