Ухвала
іменем україни

26 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 25 лютого 2016 року,
в с т а н о в и л а:

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 18 листопада 2015 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась та проживає по АДРЕСА_1 , громадянку України, раніше не судиму,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України на 7 років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суду, 16 травня 2015 року ОСОБА_7 близько 16 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання в буд. АДРЕСА_1 разом із своїм чоловіком ОСОБА_8 , діючи на ґрунті тривалих неприязних відносин, маючи на меті позбавлення життя останнього, та користуючись тим, що ОСОБА_8 заснув на дивані, умисно, нанесла йому не менше шести ударів обухом та лезом сокири в область голови та один удар обухом сокири в область лівого плечового суглобу. Свої активні дії ОСОБА_7 припинила лише після того коли переконалася, що кількість ударів, які вона завдала сокирою є достатньою для позбавлення життя ОСОБА_8 ..

Смерть ОСОБА_8 настала в результаті завданих йому тілесних ушкоджень.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 25 лютого 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зараховано час тримання під вартою ОСОБА_7 з 16 травня 2015 року по 25 лютого 2016 року.

У касаційній скарзі захисник просить судові рішення скасувати та призначити новий розгляд в місцевому суді. Вказує на неправильне застосування кримінального закону, істотне порушення кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає про те, що наявні по справі докази дають достатні підстави для кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 121 КК України, однак вони були проігноровані як судом першої так і судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав касаційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи, викладені в касаційній скарзі та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 1 статті 438 КПК України до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у статті 411 КПК України, щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, які, окрім іншого, фактично оскаржуються захисником у касаційній скарзі, стверджуючи про не усунення суперечностей в показаннях потерпілих під час досудового розслідування та в суді.

Разом із тим, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 злочину, за який її засуджено, та кваліфікація її дій за ч.1 ст. 115 КК України ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та їх сукупність оцінена з точки зору їх допустимості, достатності та взаємозв`язку між собою, в чому сумніватися колегія суддів немає підстав з огляду на таке.

Розглядаючи справи про злочини проти життя та здоров`я особи суд має брати до уваги сукупність всіх обставин справи й ураховувати не тільки поведінку винуватого, потерпілого і їх взаємостосунки до злочину, під час і після його вчинення, але й спосіб учинення злочину, застосовані засоби і знаряддя, сам характер заподіяних потерпілим поранень. Умисне вбивство може бути вчинене з прямим умислом, коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання, або з непрямим умислом коли винний хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання.

Як убачається з матеріалів справи засуджена ОСОБА_7 , не оспорюючи факту нанесення ОСОБА_8 ударів сокиркою, заперечувала наявність у неї умислу на його вбивство.

Суд, розглядаючи справу щодо ОСОБА_7 , дав правильну оцінку поясненням засудженої у сукупності з висновками судово-медичних експертиз та дослідив обставини вчиненого нею діяння, а саме: наявність тривалих неприязних стосунків між засудженою та ОСОБА_8 ; поведінку засудженої в момент вчинення злочину, яка наносила удари сокирою у життєво важливі органи ОСОБА_8 , який спав на дивані, а тому не міг чинити опір. При цьому судом також було взято до уваги знаряддя вчинення злочину, характер нанесених ударів, їх загальна кількість, локалізація та механізм їх заподіяння.

Таким чином аналіз активних дій ОСОБА_7 вказує на те, що вона мала на меті позбавлення життя ОСОБА_8 , а тому суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у неї умислу саме на вбивство потерпілого, а її дії правильно кваліфіковано за ч.1 ст. 115 КК України.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу винної та призначив їй покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає тяжкості вчиненого злочину, є справедливим і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

При розгляді справи апеляційним судом були належним чином досліджені матеріали провадження, проаналізовані докази, якими суд першої інстанції обґрунтував доведеність вини ОСОБА_7 та обставини, що впливають на призначення покарання. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування судових рішень колегія суддів не встановила.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судові рішення є законними та обґрунтованими і підстав для задоволення касаційної скарги не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 434-436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 25 лютого 2016 року, щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3