Провадження № 11-кп/792/390/17
Категорія: ч. 1 ст. 126 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004792 від 28 липня 2016 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 квітня 2017 року,-
В с т а н о в и л а :
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 квітня 2017 року
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького, українця, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, директора ХЗ «Полімер», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та призначено покарання у виді громадських робіт строком на 200 год.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Цивільний позов задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 8280 грн. заподіяної матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди, а всього 10280 грн.
В решті позову відмовлено.
За вироком суду, 28 липня 2016 року біля 10 год. 20 хв., перебуваючи на прилеглій до будівлі, 77/3 по вул. Пілотській в м. Хмельницькому території, ОСОБА_9 під час конфлікту, який виник з приводу проведення ремонту водопроводу, який проходить по території, що слугує заїздом до ТОВ «Автозапчастини», на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_11 один удар відкритою долонею правої руки в область тильної сторони шиї, завдавши потерпілому фізичного болю, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень.
Тут же ОСОБА_9 схопив ОСОБА_11 руками за шию та штовхнув його, від чого потерпілий правою стороною тіла та спиною впав на асфальт. Внаслідок цього падіння ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді осадженої поверхневої рани правого ліктьового суглобу, які відносяться до категорії легких, та пошкодив мобільний телефон «Samsung 7S edge», який знаходився в задній зовнішній кишені його штанів, на ремонт якого витратив 8280 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження. Вказує, що умислу завдавати потерпілому фізичного болю в нього не було. Звертає увагу, що в основу обвинувального вироку покладені неналежні та недопустимі докази, які були отримані з грубим порушенням КПК України, покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 суперечать між собою. Вважає, що є недоведеним факт пошкодження в результаті падіння мобільного телефону потерпілого, оскільки на пошкоджений мобільний телефон потерпілий вказав не одразу.
Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримання доводів апеляційної скарги, представника потерпілого, яка заперечувала проти поданої апеляційної скарги, прокурора про законність та обгрунтованість вироку суду, подану апеляційну скаргу вважає необгрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 в умисному нанесенні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , за викладених у вироку обставинах, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах.
Дії ОСОБА_11 суд першої інстанції вірно кваліфікував за ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне нанесення удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого про відсутність в його діях події, складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, за який його засуджено, - безпідставні.
Обставини, на які обвинувачений посилається в своїй апеляційній скарзі, були предметом перевірки суду першої інстанції, визнані такими, що не відповідають дійсності, та суд вірно розцінив їх як спробу уникнути настання відповідальності за вчинене.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, судом наведено в вироку суду мотивування своїх висновків.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 заперечував свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, показавши, що потерпілому удару не наносив та не штовхав його. У вказаний час та місці він дійсно підійшов до ОСОБА_11 та просив його не перешкоджати проведенню ремонту водопроводу. В цей момент в їх напрямку рухався трактор, до якого потерпілий знаходився спиною. Тому він попросив його відійти в сторону, зробивши характерний рух правою рукою. Однак потерпілий тут же вчинив провокацію, впавши на асфальт. При цьому він, обвинувачений, лівою рукою ще намагався підтримати його. Тут же підбігли працівники підприємства, на якому ОСОБА_11 працює директором, почали виражати до нього якісь претензії, висловлюватись на його адресу нецензурною лайкою, тому він відійшов в сторону.
Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив такі показання обвинуваченого ОСОБА_9 , навів у вироку суду мотивування своїх висновків. З такими висновками погоджується також колегія суддів, позаяк, незважаючи на невизнання обвинуваченими своєї причетності до злочину, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, його вина у вчиненні злочину, за який він засуджений, підтверджується сукупністю досліджених в суді об`єктивних доказів.

Потерпілий ОСОБА_11 показав, що між ним та обвинуваченим тривалий час існують неприязні відносини. У вказаний час та місці між ними відбувся конфлікт з приводу проведення ремонту водогону. Обвинувачений підійшов до нього, відкритою долонею правої руки умисно наніс йому удар в область тильної сторони шиї, завдавши фізичного болю. Тут же ОСОБА_9 схопив його руками за шию та жбурнув на асфальт. Він, потерпілий, правою стороною тіла та спиною впав на асфальт, розбивши правий лікоть та пошкодивши дисплей мобільного телефону «Samsung 7S edge», який знаходився в задній зовнішній кишені його штанів, на ремонт якого витратив 8280 грн.
Під час слідчого експерименту, що зафіксовано у відповідному протоколі від 2 вересня 2016 року, потерпілий ОСОБА_11 розповів та показав, яким чином обвинувачений ОСОБА_9 наніс йому удар рукою по шиї ззаду, після чого схопив руками за шию, силою нахилив його та штовхнув, а також як він, ОСОБА_11 , від цього поштовху впав на асфальт.
Свідок ОСОБА_12 показав, що бачив, як у вказаний час та місці обвинувачений ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_11 наніс йому удар правою рукою по шиї ззаду. Потім схопив потерпілого за шию та штовхнув, від чого той впав на асфальт, розбив правого ліктя та дисплей мобільного телефону, який знаходився в задній кишені штанів потерпілого.
Про те, що саме обвинувачений ОСОБА_9 у вказаний час та місці правою рукою наніс навмисний удар потерпілому ОСОБА_11 , в задню потиличну частину голови чи шиї, в судовому засіданні місцевого суду показав і свідок ОСОБА_14 . При цьому цей свідок підтвердив, що потерпілий впав на асфальт, розбив правого ліктя та дисплей мобільного телефону, який знаходився в задній кишені його штанів.
Свідок ОСОБА_13 в суді показав, що бачив як у вказаний час та місці обвинувачений ОСОБА_9 підійшов до потерпілого. Він, свідок, стояв до них спиною, а коли повернувся, то ОСОБА_11 уже лежав на асфальті. З ліктя у нього йшла кров, з задньої кишені потерпілий дістав мобільний і виявилось, що розбився дисплей цього телефону.
Обрунтованих підстав сумніватись в показаннях потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 ,про що вказував обвинувачений в апеляційній скарзі, в апеляційного суду немає, показання потерпілого та свідків узгоджуються між собою, даними записів з камер відеоспостереження.
Про те, що обвинувачений у вказаний час та місці підійшов до потерпілого і через невеликий проміжок часу потерпілий впав на асфальт, в судовому засіданні підтвердили і допитані за клопотанням захисту свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Останній, крім того, показав, що потерпілий впав на асфальт після того як ОСОБА_9 здійснив рух правою рукою на рівні плеча ОСОБА_11 .
Під час огляду місця події, що зафіксовано у протоколі від 18 липня 2016 року, встановлено що в даному місці встановлено дві камери відеоспостереження.
З переглянутих в судовому засіданні відеозаписів, зроблених з цих камер відеоспостереження, що містяться на СD-R диску, наданому директором ТОВ «Агрозапчастини» ОСОБА_11 , видно як одна особа чоловічої статті підійшла до іншої особи чоловічої статті; правою рукою нанесла їй удар в область шиї ззаду, тут же руками штовхнула, від чого друга особа впала на асфальт.
Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що на даних відеозаписах зафіксовано як саме обвинувачений ОСОБА_9 наніс йому удар, схопив його руками за шию та штовхнув, від чого він впав на асфальт, отримав тілесні ушкодження та пошкодив телефон.
Сам обвинувачений в судовому засіданні, вказуючи, що відеозапис неповний, разом з тим підтверджував, що на ньому зафіксовано саме його, обвинуваченого, та потерпілого ОСОБА_11 .
Обгнутованих підстав визнавати такі записи неналежними, недопустимими доказами апелянт не наводить, не встановлено таких і під час апеляційного розгляду.
З даних запису з камер відеоспостереження видно, що рух трактора не створював загрози для потерпілого, а також, враховуючи дії обвинуваченого, після чого потерпілий впав, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він в такий спосіб намагався спрямувати потерпілого в сторону, убезпечивши від руху трактора.
Згідно травмкарти Хмельницького травматологічного центру Хмельницької міської лікарні № 946 від 28 липня 2016 року ОСОБА_11 виставлено діагноз: «забій, осадження правого ліктьового суглобу, забій шийного та поперекового відділу хребта».
За висновком судово-медичної експертизи № 996 від 1 серпня 2016 року у ОСОБА_11 станом на 28-29 липня 2016 року виявлені тілесні ушкодження у вигляді осадженої поверхневої рани правого ліктьового суглобу, яка могла утворитися як від удару тупим твердим предметом, так і від удару об такий при падінні потерпілого з висоти власного зросту, давність утворення - в межах однієї доби до початку проведення СМЕ (29 липня 2016 року) та за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (що мають незначні скороминущі наслідки). Виставлений лікарями ХМЛ діагноз «забій шийного та поперекового відділу хребта» встановлений на підставі суб`єктивних факторів, об`єктивними відомостями не підтверджений, тому до уваги при встановлені ступеню тяжкості тілесних ушкоджень не взято.
З`ясувавши встановлені під кримінального провадження обставини, перевіривши їх доказами, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діяння, а його показання про те, що умисного удару ОСОБА_11 він не наносив, потерпілий заздалегідь спланував провокацію злочину щодо нього, суд розцінює як намір уникнути відповідальності.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що виявлені у потерпілого легкі тілесні ушкодження отримані ним не від прямого удару, нанесеного обвинуваченим, а в результаті падіння і удару об асфальт після поштовху, який здійснив обвинувачений, тобто ці тілесні ушкодження обвинувачений заподіяв потерпілому з необережності, а кримінальна відповідальність за спричинення легких тілесних ушкоджень з необережності не передбачена.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність події правопорушення, відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, відсутність доказів в підтвердження обґрунтувань позовних вимог потерпілого в частині матеріальної шкоди, є такими, що не знайшли свого підтвердження, а відтак апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Суд належним чином дослідив всі зібрані докази в даному провадженні, дав їм вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів, належним чином відобразив їх в вироку.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Покарання ОСОБА_9 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.
Обираючи покарання ОСОБА_9 , суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є злочином невеликої тяжкості; обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності; відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого. Обираючи вид та розмір покарання, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_9 характеризуються позитивно, має сім`ю, займається суспільно - корисною працею, працює директором ХЗ «Полімер». Однак ОСОБА_9 в скоєному не розкаявся, заподіяної потерпілому шкоди не відшкодував взагалі. Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував його щирого розкаяння, не можуть бути враховані апеляційним судом, зважаючи, що в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, обвинувачений не розкаювався у вчиненому.
Врахувавши всі обставини в сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в виді громадських робіт в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 126 КК України.
Колегія суддів, погоджуючись з обраним видом та строком покарання, приходить до висновку, що саме таке покарання в даному випадку буде справедливим, необхідним і достатнім для запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
Суд першої інстанції при призначенні покарання в повній мірі врахував всі обставини, в тому числі і ті, на які посилається апелянт, з такими висновками суду погоджується колегія суддів, підстави вважати, що призначене покарання за своїм розміром є надто суворим, немає.
Показаннями потерпілого та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які не викликають сумнівів, в суді першої інстанції, підтверджується факт наявності мобільного телефону в потерпілого, а також, що після того, як потерпілий впав, його телефон був розбитий, про що він зразу ж повідомив свідкам та того ж дня працівникам поліції. За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що в провадженні відсутні докази в підтвердження факту пошкодження мобільного телефону та понесених потерпілим витрат в сумі 8280 грн. на його ремонт, не можуть бути прийнятими до уваги; а вартість усунення пошкоджень підтверджується відповідною довідкою та товарним чеком, наявними в провадженні. За таких обставин доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо незаконного стягнення на користь потерпілого матеріальної шкоди в сумі 8280 грн. не можуть бути враховані судом та задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок ухвалений у відповідності до вимог ст.ст. 373, 374 КПК України, підстав для зміни чи скасування вироку в межах поданої апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 квітня 2017 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2