Справа № 372/1832/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/724/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 29.06.2017

УХВАЛА
Іменем України
29 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

з участю:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

виправданої ОСОБА_10

захисників адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12

потерпілої ОСОБА_13

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 21 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Варварівка Іллінецького району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Українка Обухівського району Київської області, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судиму

визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 396 КК України та виправдано відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_13 у відшкодування витрат на поховання 6160 грн. 12 коп. та у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. В задоволенні решти позовних вимог потерпілої ОСОБА_13 постановлено відмовити.

Цим же вироком вирішено питання щодо витрат за проведення молекулярно-генетичних експертиз та речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за те, що 17 лютого 2016 року, близько 20 години 00 хвилин він разом із ОСОБА_14 удвох почали розпивати спиртні напої в помешканні співмешканки ОСОБА_9 ОСОБА_10 за адресою: кооператив «Енергобудівельник», 191, м. Українка Обухівського району Київської області. В процесі вживання спиртних напоїв між ними виник конфлікт, який переріс в бійку, в ході якої у обвинуваченого ОСОБА_9 виник умисел на умисне заподіяння смерті ОСОБА_15 , реалізуючи його, ОСОБА_9 двома сокирами почергово, спочатку взявши одну сокиру (її лезом), а потім іншу (її лезом), наніс удари в область голови, шиї та обох рук ОСОБА_14 , точна кількість яких під час досудового розслідування та судового слідства не встановлена, завдавши тим самим останньому тілесні ушкодження у вигляді рубаних ран в області лівої брови, над голівкою правої брови, в правій лобно-скроневій області, на правій задньо-боковій поверхні шиї, дещо ближче до правої вушної раковини, на задній поверхні лівого променево-зап`ясткововго суглобу, на долонній поверхні лівої кисті, в області п`ястної кістки лівої кисті на долонній поверхні, в області суглобу 1-ої п`ястної кістки та зап`ястку лівої кисті, на тильній поверхні правої кисті в області п`ястних кісток. Тілесні ушкодження у вигляді рубаних ран на голові, рубаних ран в області долонної поверхні лівої кисті, тильної поверхні правої кисті відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, інші рубани рані до легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров`я. Після нанесення даних тілесних ушкоджень ОСОБА_9 переніс ОСОБА_14 за 100 метрів від будинку та залишив на узбіччі дороги, де, приблизно через 4-6 годин, він помер від крововтрати та розвитку шоку, які настали внаслідок множинних ран голови та верхніх кінцівок.
Цими умисними діями обвинувачений ОСОБА_9 вчинив вбивство умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 115 КК України.
ОСОБА_10 обвинувачувалася в тому що, 18 лютого 2016 року, приблизно о 07 годині 30 хвилин, перебуваючи у належному їй будинку АДРЕСА_2 , де вона спільно проживала з ОСОБА_9 , прокинувшись та вийшовши із кімнати, побачила кров у кухні вказаного будинку, після чого ОСОБА_9 розповів їй про обставини вчиненням ним 17 лютого 2016 року року особливо тяжкого злочину, а саме вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій особі. Після цього ОСОБА_10 заздалегідь не обіцяючи приховати вчинений злочин, про обставини якого їй стало відомо вже після його закінчення, умисно допомогла ОСОБА_9 прибрати сліди та знаряддя вчинення злочину, шляхом прибирання у будинку, і тим самим приховала від правоохоронних органів вчинення вищевказаного суспільно-небезпечного діяння та не повідомила про його скоєння, а саме не звернулася до органів поліції або інших правоохоронних органів з повідомленням про вчинення злочину.
Вироком Обухівського районного суду Київської області від 21 квітня 2017 року, ОСОБА_10 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 396 КК України та виправдано відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки під час судового засідання стороною обвинувачення на підставі сукупності належних та допустимих доказів не доведено, що остання була безпосереднім свідком вбивства ОСОБА_14 ОСОБА_9 , про те, що їй були відомі фактичні обставини злочину зі слів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 заперечувала, а тому суд прийшов до висновку про недоведеність події кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Обухівського районного суду Київської області від 21 квітня 2017 року, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Повторно дослідити в судовому засіданні наявні у матеріалах справи письмові та речові докази, а саме: протокол огляду місця події із відеозаписом та фототаблицею до нього від 18.02.2016р. (а.с. 60-102); протокол огляду місця події від 18.02.2016р. із фототаблицею до нього (а.с. 103-166); ухвалу слідчого судді від 25.02.2016р. (а.с. 168); протокол огляду місця події від 19.02.2016р. (а.с. 103-104); протокол отримання зразків для експертизи від 19.02.2016р. (а.с. 174); висновок судової молекулярно-генетичної експертизи від 07.07.2016р. № 19/6-01/261 (а.с. 44-49); висновок судово-медичного експерта № 57 від 13.05.2017р. (а.с. 185-191); висновок експерта № 4; висновок судово-психіатричної експертизи № 135. Допитати в судовому засідання обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинувачену ОСОБА_10 , потерпілу ОСОБА_13 . В решті вирок Обухівського районного суду Київської області від 21 квітня 2017 року залишити без зміни.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції грубо проігнорував вимоги п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, відповідно до якої мотивувавши вирок суд зобов`язаний проводити судовий розгляд таким чином, щоб обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію, переконливо довести, чому одні докази покладені в основу вироку, а інші відкинуті або не враховані. Окрім цього, у мотивувальній частині процесуального рішення зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Зокрема, прокурор вказав, що суд першої інстанції, щодо визнання невинуватою ОСОБА_10 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 396 КК України не надав належної оцінки належності, допустимості та достатності доказу, а саме протоколу огляду місця події від 18.02.2016р. із фототаблицею до нього, в ході якого виявлені та вилучені безліч фрагментів із плямами речовини бурого кольору, а також чотири сокири, на одній із яких відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи від 07.07.2016р. № 19/6-01/261, на вилученій під час огляду місця події від 18.01.2016р. сокирі (об`єкт № 8), а саме на її руків`ї, виявлені клітини, які містять генетичні ознаки зразка слини ОСОБА_10 та зразка крові померлого ОСОБА_14 .

Також під час судового розгляду судом першої інстанції досліджено висновок судово-психіатричного експерта з якого встановлено, що ОСОБА_10 на будь-яке психічне захворювання не страждала і не страждає на час проведення експертизи. Однак, судом першої інстанції не надано оцінки належності, допустимості та достатності вказаного доказу, а отже безпідставно, без наведення мотивів вказаний доказ судом відкинуто та не було прийнято до уваги взагалі.

Окрім цього, прокурор вказав, що судом першої інстанції для врахування вини ОСОБА_10 не взято до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_9 , а також покази обвинуваченої ОСОБА_10 , на підставі яких суд першої інстанції факт перебування останньої в момент вчинення особливо тяжкого злочину умисного вбивства людини взагалі відкинув. Судом взагалі не надано оцінки їхнім показам з урахуванням способу вчинення кримінального правопорушення, що свідчить про те, що ОСОБА_10 мала можливість чути що відбувається у будинку, оскільки перебувала на час події у приміщенні.

Разом з тим, прокурор зазначив, що в мотивувальній частині рішення, суд вказав, що «Діючий Кримінальний кодекс України в редакції 2001 року не передбачає відповідальності за приховування злочину у вигляді недонесення, неповідомлення про злочин». З такими висновками суду погодитися не можна, оскільки об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_10 злочину полягає у заздалегідь не обіцяному приховуванні тяжкого чи особливо тяжкого злочину. Таке приховування передбачає приховування злочинця, слідів злочину, засобів та знарядь вчинення злочину, факту придбання або збуту майна, здобутого в результаті його вчинення. Способами приховання можуть, зокрема, бути надання злочинцю сховища, транспортних засобів, знищення слідів злочину, перенесення знарядь злочину в інше місце, зміна зовнішнього вигляду злочинця, забезпечення злочинця підробленими документами, що свідчить про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. Так під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_10 , не заперечувала, що вона займалася прибирання кімнати кухні вечором того ж дня коли відбулося вбивство, що свідчить про те, що в діях останньої вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просить вирок Обухівського районного суду Київської області від 21 квітня 2017 року скасувати та постановити ухвалу суду, якою закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_9 , у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 просить залишити без розгляду, а судові витрати віднести за рахунок держави.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що письмовий доказ у вигляді протоколу огляду місця події від 18.02.2016р. та відеозапис проведення даного огляду є недопустимими доказами, оскільки в порушення вимог ст. 233 КПК України слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку домоволодіння АДРЕСА_2 , власником якого являється ОСОБА_10 , не на наступний день після проведеної слідчої дії, а лише через 5 днів після проведення огляду домоволодіння. Оскільки, протокол огляду місця події від 18.02.2016р. отриманий з порушенням встановленого порядку кримінального процесуального закону та є недопустимим доказом, а тому постанова про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 29.02.2016р., три постанови про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 11.07.2016р., якими було визнано речовими доказами речі виявлені та вилучені під час проведення огляду місця події від 18.02.2016р, постанова про призначення молекулярно-генетичної експертизи від 25.02.2016р. «сокири № 5», висновок експерта № 19/6-01/263 від 08.07.2016р., постанова про призначення молекулярно-генетичної експертизи від 25.02.2016р. «сокири № 8», висновок експерта № 19/6-01/26 від 07.07.2016р., постанова про призначення молекулярно-генетичної експертизи від 25.02.2016р. «сокири № 3», висновок експерта № 19/6-01/260 від 11.07.2016р., постанова про призначення молекулярно-генетичної експертизи від 25.02.2016р. «сокири № 4», постанова про призначення додаткової судово-медичної експертизи від 08.07.2016р., висновок експерта № 57/1 від 12.07.2016р., висновок експерта № 19/6-01/262 від 12.07.2016р. є також недопустимими доказами, оскільки отримані внаслідок недопустимого джерела доказів.

Крім того, захисник вказав, що висновки суду викладені в оскаржуваному вироку є суперечливими між собою, оскільки враховуючи пояснення судово-медичного експерта про час настання смерті потерпілого ОСОБА_14 суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги та не поклав в основу вироку пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_14 самостійно залишив місце події та пішов додому.

Сторона захисту зазначила, що суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, передбачає наявність прямого умислу на заподіяння смерті іншій особі, що в даному випадку відсутнє, оскільки обвинуваченому ОСОБА_9 ніщо не перешкоджало довести свій умисел до кінця, якби такий умисел в нього був. А відтак в даному випадку відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що встановлено під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Крім того, суд першої інстанції неправильно здійснив перерахунок строку попереднього ув`язнення у відповідності ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувавши обвинуваченому ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 18.02.2016р. по 21.04.2017р., тобто по день постановлення вироку, а не до набрання вироком законної сили.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, котра підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила її задоволити, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 не підтримала, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_11 , котрі підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задоволити, апеляційну скаргу прокурора не підтримали, виправдану ОСОБА_10 та її захисника адвоката ОСОБА_12 , котрі апеляційну скаргу прокурора не підтримали, а підтримали апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 , потерпілу ОСОБА_13 , котра повністю підтримала позицію прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 щодо недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку у вироку, зокрема:

протоколом огляду місця події із відеозаписом та фототаблицею до нього від 18.02.2016р. згідно якого, на ділянці місцевості, яка знаходиться на узбіччі дороги в садовому товаристві «Енергобудівельник» в м. Українка Обухівського р-ну Київської області на відстані приблизно 100 метрів від домоволодіння, належного ОСОБА_10 , виявлено труп чоловічої статті ОСОБА_14 з ознаками насильницької смерті, поруч з трупом виявлені чисельні плями бурого кольору та 2 недопалки «Bond» (а. с. 60-102, 2 том);
протоколом огляду місця події від 18.02.2016р. із фототаблицею до нього, а саме території домоволодіння АДРЕСА_2 , в ході якого виявлені та вилучені: фрагмент лінолеуму із плямами речовини бурого кольору; щітка із плямами речовини бурого кольору; чотири сокири (об`єкти № № 3, 4, 5, 8) та інше (а. с. 103-166, том 2).
висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 24.06.2016р. № 19/6-01/231, в ході якої встановлені генетичні ознаки зразка відібраної слини ОСОБА_9 (букального епітелію), використані згодом при проведені судової молекулярної-генетичної експертизи від 01. 07.2016р. № 19/6-01/225 (а. с. 3-9, том 3), в ході якої встановлено, що на двох недопалках «Bond», найдених під час проведення огляду місця події від 18.02.2016 р. біля трупу ОСОБА_14 (а. с. 60-102, том 2), генетичні ознаки клітин та крові збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка слини ОСОБА_9 і не збігаються із зразками крові ОСОБА_14 та ОСОБА_10 . Походження вищевказаних слідів від ОСОБА_10 та ОСОБА_14 виключається.
висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 06.07.2016р. № 19/6-01/258 з якої вбачається, що генетичні ознаки крові та клітин, виявлені у змивах з правої і лівої рук ОСОБА_9 та нігтьових пластинах його правої і лівої рук, а саме об`єкті № 5, містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_14 та зразок слини ОСОБА_9 . Генетичні ознаки крові і клітин у фрагментах нігтьових пластин з лівої руки, а саме в об`єкті № 6, збігаються із генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_14 і не збігаються з генетичними ознаками ОСОБА_9 (а. с. 218-228, том 2);
висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 02.07.2016р. № 19/6-01/234, відповідно до якої на вилученому під час огляду місця події від 18.01.2016 р. фрагменти лінолеуму із будинку міститься кров людини та клітини, які збігаються за своїми генетичними ознаками із зразками крові ОСОБА_14 , і не збігаються із даними крові ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а. с. 15-21, том 3);
висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 02.07.2016р. № 19/6-01/232, відповідно до якої на вилученій під час огляду місця події від 18.01.2016р. щітці міститься кров людини та клітини, які збігаються за своїми генетичними ознаками із зразками крові ОСОБА_14 , і не збігаються із даними крові ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а. с. 24-30, том 3);
висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 07.07.2016р. № 19/6-01/261, відповідно до якої на вилученій під час огляду місця події від 18.01.2016р. сокирі (об`єкт № 8), а саме на її руків`ї, виявлені клітини, які містять генетичні ознаки зразка слини ОСОБА_10 та зразка крові ОСОБА_14 , а також виявлені на робочій частині сокири генетичні ознаки крові збігаються із генетичними ознаками крові ОСОБА_14 та не збігаються із генетичними ознаками зразка слини ОСОБА_10 та зразка слини ОСОБА_9 , походження вищевказаних слідів крові від ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виключається (а. с. 44-49, том 3). Дана сокира (об`єкт № 8) була вилучена під час огляду місця події домоволодіння садового товариства «Кооператив», № 191, м. Українка Обухівського р-ну Київської області від 18.02.2017р. і на момент огляду знаходилася у вертикальному положенні перед вхідними дверима в будинок на верхній сходинці впритул до стіни (а. с. 102, том 2);
висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 12.07.2016р. № 19/6-01/262, відповідно до якої на вилученій під час огляду місця події від 18.01.2016р., сокирі (об`єкт № 4), а саме на її робочій частині та руків`ї виявлені кров людини та клітини, які збігаються із зразками крові ОСОБА_14 і не збігаються із ознаками слини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а. с. 99-104, том 3). Дана сокира (об`єкт № 4) була вилучена під час огляду місця події домоволодіння садового товариства «Кооператив», № НОМЕР_1 , м. Українка Обухівського р-ну Київської області від 18.02.2017р. і на момент огляду знаходилася позаду будинку у дворі на пні (а. с. 123, том 2). Із аналізу двох останніх судових молекулярно-генетичних експертиз вбачається, що тілесні ушкодження у вигляді рубаних ран ОСОБА_14 наносилися ОСОБА_9 в область голови, шиї та верхніх кінцівок двома сокирами, вилученими під час огляду місця події від 18.02.2016 року (об`єктами № 4, № 8).
висновком судово-медичного експерта № 57 від 13.05.2017р., відповідно до якого на тілі трупа ОСОБА_14 виявлені ушкодження, а саме, рана № 1 в області лівої брови, над голівкою правої брови рана № 2, в правій лобно-скроневій області рана № 3, на правій задньо-боковій поверхні шиї рана № 4 та рана № 5, № 6, дещо ближче до правої вушної раковини рани № 7, 8, 9, 10, 11; на задній поверхні лівого променево-зап`ясткового суглобу рана № 12, на долонній поверхні лівої кисті рана № 13, в області 1-ої п`ястної кістки лівої кисті на долонній поверхні має місце рана № 14, в області суглобу 1-ої п`ястної кістки та зап`ястку лівої кисті, рана № 15 на тильній поверхні правої кисті в області п`ястних кісток рани №16, 17. Морфологічні особливості та характер ушкоджень голови в області рани № 7 (м`які тканини та кістки), а також дані медико-криміналістичного дослідження рани вказують на те, що мають місце ознаки притаманні рубаним ранам, які утворилися від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею у вигляді прямолінійного ребра, яким може бути тупе лезо сокири. Морфологічні особливості та характер виявлених інших ран на голові, шиї та верхніх кінцівок є аналогічними, що не виключає можливості їх утворення того ж самого предмету (дія тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею у вигляді прямолінійного ребра, яким може бути тупе лезо сокири). Тілесні ушкодження у вигляді рубаних ран на голові, рубаних ран в області долонної поверхні лівої кісті (№ 13), тильної поверхні правої кисті (№ 16, 17) відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, інші рубани рани до легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров`я. Смерть ОСОБА_14 , 1961 р. н., настала внаслідок множинних ран голови та верхніх кінцівок, що призвело до крововтрати та розвитку шоку. В крові ОСОБА_14 виявлено етиловий спирт в концентрації 2,24 %, що за життя відповідало середньому ступеню алкогольного сп`яніння (а. с. 185-191, том 2).
Стосовно показань ОСОБА_9 , що ОСОБА_14 самостійно покинув територію належного ОСОБА_10 домоволодіння, то суд першої інстанції у вироку належним чином обґрунтував свій висновок з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
Щодо доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 про недопустимість доказів, оскільки вони отримані з порушенням встановленого порядку кримінального процесуального закону, то вони до задоволення не підлягають оскільки докази, а саме протокол огляду місця події від 18.02.2016р. із фототаблицею та відеозаписом отримані у відповідності до ч. 3 ст. 233 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд повно і всебічно дослідив всі обставини вчинення кримінального правопорушення, свої висновки обґрунтував належними доказами і зробив правильний висновок щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 про неправильний перерахунок строку попереднього ув`язнення у відповідності з ч. 5 ст. 72 КК України, то вони є безпідставними, оскільки суд першої інстанції зарахував ОСОБА_9 у строк відбутого покарання термін тримання останнього під вартою з 18 лютого 2016 року по 21 квітня 2017 у співвідношенні один день попереднього ув`язнення до двох днів позбавлення волі

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, в свою чергу, не позбавлений можливості застосування даної статті за період від проголошення вироку до набрання вироком законної сили.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, в частині виправдання ОСОБА_10 то вони є також безпідставними.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 95 ч. 4 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_10 в ході судового засідання показала, що вона не була свідком інкримінованого ОСОБА_9 вбивства, про конфлікт та бійку, що сталася між ОСОБА_9 та ОСОБА_14 дізналася 17 лютого 2016 року ввечері, десь о 22 годині, зі слів ОСОБА_9 , коли проснулася та вийшла із кімнати. При цьому ОСОБА_9 її запевнив, що ОСОБА_14 самостійно пішов додому. Сліди безладу, розлитої води та речовини, схожої на кров, вона пов`язала із бійкою, про вбивство ОСОБА_14 , котрого вона раніше не знала, дізналася наступного дня. При цьому, ОСОБА_10 не заперечувала, що вона займалася прибиранням кімнати кухні вечором того ж дня.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність події кримінального правопорушення, стосовно ОСОБА_10 , в якому вона обвинувачується, оскільки під час судового засідання стороною обвинувачення на підставі сукупності належних та допустимих доказів, дійсно не доведено що остання була безпосереднім свідком вбивства ОСОБА_14 ОСОБА_9 .

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_10 взагалі не є суб`єктом кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, оскільки вона як близький родич обвинуваченого ОСОБА_9 , звільняється від кримінальної відповідальності в силу частини другої вищевказаної статті.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких апелянти просять скасувати вирок суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, оскільки будь-яких порушень вимог кримінального процесуального закону при провадженні досудового й судового розслідування, які б тягнули за собою скасування або зміну вироку апеляційним судом не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Обухівського районного суду Київської області від 21 квітня 2017 року, стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 без зміни.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України зарахувати ОСОБА_9 в строк відбування покарання перебування під вартою з 22.04.2017р. по 29.06.2017р. із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ: