Справа № 357/880/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 лютого 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника Білоцерківської виправної колонії № 35 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дібрівка Тетіївського району Київської області, громадянина України, освіта неповна середня, одруженого, до засудження не працював, проживав за адресою АДРЕСА_1 , раніше засуджувався: 1) 30.03.1999 року Тетіївським районним судом Київської області за ст.ст. 140 ч. 3,44 КК України до 1 року позбавлення волі. Звільнений 19.08.1999 року за ст. 6 Закону України «Про амністію» від 16.07.1999 р.; 2) 26.12.2000 року Тетіївським районним судом Київської області за ст. 140 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнений 12.10.2002 року по відбуттю покарання; 3) 29.01.2004 року Тетіївським районним судом Київської області за ст.ст. 185 ч. 3,75 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком до 2 років; 4) 12.08.2004 року Тетіївським районним судом Київської області за ст.ст. 185 ч. 3, 7 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 27.09.2005 року за ухвалою Білоцерківського міського суду Київської області від 23.09.2005 року на підставі Закону України від 02.06.2005 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення»; 5) 14.05.2007 року Тетіївським районним судом Київської області за ст. 395 КК України до 2 місяців арешту. Звільнений 06.08.2007 року по відбуттю покарання; 6) 22.12.2008 року Тетіївським районним судом Київської області за ст.ст. 185 ч. 3, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком до 3 років; 7) 05.10.2009 року Тетіївським районним судом Київської області за ст.ст. 185 ч. 3, 71 ч. 1 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений 11.07.2012 року умовно-достроково до 1 року 3 місяців 07 днів, ст. 81 КК України, 8) 23.08.2013 р. Тетіївський районним судом Київської області за ст. 185 ч.3,71 КК України до 5 років позбавлення волі, початок строку покарання 23 липня 2013 р., кінець строку покарання 15 квітня 2018 р.,

У С Т А Н О В И В:
Із Білоцерківської виправної колонії надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування невідбутої частини строку покарання за вироком від 23.08.2013 р. Тетіївським районним судом Київської області ОСОБА_5 , мотивоване тим, що згідно ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосоване після фактичного відбуття не менше 3/4 строку покарання. Відбута частина покарання на 18.01.2017 р. становить 3 роки 9 місяців 04 дні. Відбуваючи покарання ОСОБА_5 зарекомендував себе позитивно. До роботи відношення добре, має 8 заохочень. Допустив порушення вимог режиму утримання засуджених мав 1 стягнення, яке знято у встановленому законом порядку. Заходи виховного характеру відвідує, робить для себе позитивні висновки. Засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд, заслухавши засудженого ОСОБА_6 , який просить задовольнити клопотання, прокурора, який вважає клопотання підлягає задоволенню, дослідивши документи надані із БВК № 35 стосовно засудженого, вважає клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді … позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше трьох чвертей покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

У характеристиці, наданій Білоцерківською ВК № 35 на ОСОБА_5 від 18.01.2017 р. вказано, що він відбуває покарання з 23 липня 2013 р. У Білоцерківській ВК № 35 відбуває покарання з 07.12.2013 р. Працевлаштований наказом № 34 від 15.09.2016 р. Відношення до праці добре. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «фізкультура і спорт» Бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє розумну соціально-корисну активність в організації їх роботи. Входить до складу фізкультурно спортивної секції засуджених ДСР, являється членом ради колективу засуджених ДСР. 4.7.2014 р. закінчив навчальний центр та здобув спеціальність електрозварювальника ручного зварювання.

Згідно довідки стягнень та заохочень на засудженого ОСОБА_5 має 8 заохочень, одне стягнення 10.01.2015 р.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 протягом 1999 2013 р.р. вісім разів засуджувався за умисні злочини. Неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі.

Так 30.03.1999 р. був засуджений Тетіївським районним судом Київської області за ст.ст. 140 ч. 3,44 КК України до 1 року позбавлення волі. Звільнений 19.08.1999 року за ст. 6 Закону України «Про амністію» від 16.07.1999 р.

Незважаючи на це ОСОБА_5 належних висновків для себе не зробив та через нетривалий час знову вчинив умисний корисливий злочин.

26.12.2000 р. був засуджений Тетіївським районним судом Київської області за ст. 140 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнений 12.10.2002 року по відбуттю покарання.

Незважаючи на це ОСОБА_5 належних висновків для себе не зробив, через нетривалий час вчинив новий умисний тяжкий злочин.

29.01.2004 р. був засуджений Тетіївським районним судом Київської області за ст.ст. 185 ч. 3,75 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

Незважаючи на проявлений судом гуманізм до ОСОБА_4 , останній належні висновки для себе не зробив, порушивши умови звільнення від відбування покарання з випробуванням, не виправдав довіру суду, вчинив новий умисний тяжкий злочин.

12.08.2004 р. був засуджений Тетіївським районним судом Київської області за ст.ст. 185 ч. 3, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 27.09.2005 року за ухвалою Білоцерківського міського суду Київської області від 23.09.2005 року на підставі Закону України від 02.06.2005 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення».

Незважаючи на це ОСОБА_5 належних висновків для себе не зробив, через нетривалий час вчинив новий умисний злочин.

14.05.2007 р. був засуджений Тетіївським районним судом Київської області за ст. 395 КК України до 2 місяців арешту. Звільнений 06.08.2007 року по відбуттю покарання.

Незважаючи на це ОСОБА_4 , належних висновків для себе не зробив, вчинив новий умисний тяжкий злочин.

22.12.2008 р. був засуджений Тетіївським районним судом Київської області за ст.ст. 185 ч. 3, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

Незважаючи на проявлений судом гуманізм до ОСОБА_4 , останній належні висновки для себе не зробив, порушивши умови звільнення від відбування покарання з випробуванням, не виправдав довіру суду, вчинив у період іспитового строку новий умисний тяжкий злочин.

05.10.2009 р. був засуджений Тетіївським районним судом Київської області за ст.ст. 185 ч. 3, 71 ч. 1 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений 11.07.2012 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 07 днів, ст. 81 КК України.

Незважаючи на проявлений судом гуманізм до ОСОБА_4 , останній належних висновків для себе не зробив, порушивши умови умовно-дострокового звільнення від покарання, не виправдавши довіри суду, вчинив у період умовно-дострокового звільнення новий умисний тяжкий злочин.

23.08.2013 р. був засуджений Тетіївський районним судом Київської області за ст. 185 ч.3,71 КК України до 5 років позбавлення волі.

Із документів наданих БВК № 35 витікає, що ОСОБА_4 за період з 7.12.2013 р. не була нарахована заробітна плата протягом 15 місяців. Що підтверджує, що протягом більш ніж рік він не працював.

Оцінюючи вищевказане у сукупності суд вважає що ОСОБА_4 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, оскільки кожного разу після звільнення, у т.ч. двічі з випробуванням, умовно-достроково, він у період іспитового строку, умовно-дострокового звільнення, вчиняв нові умисні злочини.

Дії засудженого ОСОБА_4 протягом тривалого часу, на переконання суду, свідчать про його злочинну спрямованість поведінки, вперте небажання стати на шлях виправлення, він представляє небезпеку для суспільства, оскільки кожного разу після засудження, знову вчиняє злочини.

У суду відсутні законні підстави для умовно-дострокового звільнення, тобто підстави, які б беззаперечно вказували, що засуджений ОСОБА_4 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., звернути увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд також зазначає, що у статті ст. 81 КК України зазначено, що до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Зазначена норма надає право суду, а не покладає на нього обов`язок, щодо умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання.

При прийнятті такого рішення щодо особи, яка засуджена від імені держави за вироком суду до покарання у виді позбавлення волі, суд має обов`язково також враховувати мету покарання: запобігання вчиненню нових злочинів, як цією особою (тобто цим засудженим) так і іншими особами.

Суд зобов`язаний врахувати вищезазначене при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення особи з місць позбавлення волі, чи відмову у цьому, адже певною мірою від суду, який вироком від імені держави призначив покарання особі у виді позбавлення волі на певний строк, інший суд своєю ухвалою від імені держави, вирішує чи виправилася за час покарання ця особа, чи не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 371 ч.3, ст. 539 ч.5 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, ухвала постановляється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд. За наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Оскарження прокурором ухвали щодо умовно-дострового звільнення від відбування покарання зупиняє її виконання.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 50,74,81 КК України, керуючись ст.ст. 371,537,539 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
У задоволені клопотання начальника Білоцерківської ВК № 35 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

Білоцерківського міськрайонного суду

Київської області