ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2017 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Запоріжжя кримінальне провадження, внесене в ЄРДР 18.11.2016р. за № 0003622, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ур. м.Запоріжжя, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, не працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 1) 01.10.2013р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.190 КК України до штрафу у розмірі 850,00грн., штраф сплачений в повному обсязі; 2) 30.05.2014р. Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.190 КК України до штрафу у розмірі 850,00грн., який замінено на 50год. громадських робіт. 06.03.2015р. знято з обліку з відбуттям призначеного покарання; 3) 26.02.2016р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185,75 КК України до 3 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців; 4)26.10.2016р. Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст.289,71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, судимості за які в установленому законом порядку не зняті та не погашені, знову вчинив умисні корисливі кримінальні правопорушення при таких обставинах:

Так, 21.10.2016р. приблизно о 19.00год., ОСОБА_7 прибув у приміщення квартири АДРЕСА_3 за запрошенням власника квартири ОСОБА_4 , з метою встановлення програмного забезпечення на ноутбук останнього. В ході розмови з ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, пояснив останньому, що йому необхідно забрати ноутбук до себе у зв`язку з відсутністю технічної можливості зробити це на місці та запевнив, що наступного дня поверне його, заздалегідь не маючи наміру повернути майно власнику.

В подальшому потерпілий ОСОБА_4 , будучи введеним в оману, добровільно передав ОСОБА_7 належний йому ноутбук «Lenovo», модель Y560, серійний номер СВ 07791404, в корпусі чорного кольору, вартістю 3500,00грн. із зарядним пристроєм та сумкою для ноутбуку, після чого ОСОБА_7 покинув місце злочину і розпорядився ноутбуком на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Крім того, 06.11.2016р. приблизно о 23.00год. ОСОБА_7 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_4 разом із ОСОБА_5 , побачив як остання залишила свій мобільний телефон «Samsung J100H», в корпусі білого кольору, на підвіконні в приміщенні квартири. В цей момент у ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадання чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, ОСОБА_7 , скориставшись тим, що за його ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу викрав мобільний телефон «Samsung J100H», в корпусі білого кольору, вартістю 1000,00грн., що належить ОСОБА_5 та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Крім того, 11.12.2016р. приблизно о 20.10год. ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні магазину «Пиво» за адресою: м.Запоріжжя, вул.Лахтінська,12, маючи умисел на таємне викрадання чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу викрав зі столику мобільний телефон «Samsung Galaxy Note 3», в корпусі чорного кольору, вартістю 4000,00грн., що належить потерпілій ОСОБА_6 та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні вину в скоєнні даного кримінального правопорушення визнав повністю, від дачі пояснень на підставі ст.63 Конституції України відмовився, однак пояснив, що обставин скоєння ним кримінальних правопорушень, як вони викладені в обвинувальному акті, не оспорює, все зазначено вірно, від дослідження в судовому засіданні доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування відмовився. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 3500,00грн. визнав повністю, про стягнення моральної шкоди частково, вважає розмір завищеним.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні не оспорював фактичні обставини події, як вони викладені в обвинувальному акті, додатково пояснив, що він первісно заявив цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди в сумі 5000,00грн, визначивши її за вартістю нового ноутбука аналогічної марки, але в подальшому вточнив свої позовні вимоги і просить стягнути матеріальну шкоду в сумі 3500,00грн., тобто в тому розмірі, який встановлено під час досудового розслідування. Також просить стягнути моральну шкоду в сумі 5000,00грн., оскільки ОСОБА_7 вчинив проти нього протиправні дії, він позбувся свого майна, в ноутбуці знаходилась цінна для нього інформація, яку він не може поновити. Просить призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні не оспорювала фактичні обставини події, як вони викладені в обвинувальному акті, погодилась з ними, від дослідження в судовому засіданні доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування, відмовилась. Цивільний позов не заявляла. Просить призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні не оспорювала фактичні обставини події, як вони викладені в обвинувальному акті, погодилась з ними, від дослідження в судовому засіданні доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування, відмовилась. Цивільний позов не заявляла. Просить призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що в ході досудового розслідування зібрано достатньо доказів для обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, а тому визнання обвинуваченим своєї вини, на думку суду, є цілком виправданим.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень повністю, сторони не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються.

Суд вважає встановленим та доведеним, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, та кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, у вчиненні яких суд визнає його винуватим.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше був неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, судимості за які у встановленому законом порядку не зняті та не погашені, кримінальні правопорушення вчинені протягом незначного періоду часу і є багатоепізодичними, що свідчить про стійку антисоціальну направленість його особистості та небажання стати на шлях виправлення, не одружений, неповнолітніх дітей та інших утриманців немає, не працював та офіційного джерела доходу не мав, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Доводи захисника про те, що обвинувачений визнав свою вину і щиро покаявся в скоєному, суд не вважає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, оскільки його поведінка в судовому засіданні свідчить про те, що він не висловлює жодного жалкування з приводу вчиненого ним діяння. Він дійсно повністю визнав свою вину, однак підстав вважати, що він щиро покаявся в скоєному немає.
На підставі викладеного, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, суд вважає покарання у вигляді позбавлення волі, яке слід обрати в межах санкцій ч.2 ст.185 та ч.2 ст.190 КК України.

Крім того, судом встановлено, що вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 26.10.2016р. ОСОБА_7 був засуджений за ч.2 ст.289,71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Кримінальне правопорушення за ч.2 ст.190 КК України (епізод 21.10.2016р. з ОСОБА_4 ) ОСОБА_7 вчинив до постановлення вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 26.10.2016р., а кримінальне правопорушення за ч.2 ст.185 КК України (епізоди 06.11.2016р. з ОСОБА_5 , 11.12.2016р. з ОСОБА_6 ) після нього.

У зв`язку з цим суд вважає необхідним остаточно визначити ОСОБА_7 покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України та ст.71 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо себе, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням свого майна.

Згідно з ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд вважає, що протиправними винними умисними діями обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_4 спричинена матеріальна шкода в розмірі 3500,00грн., яка становить вартість викраденого у нього ноутбуку і відповідно полягає у збитках, яких потерпілий зазнав у зв`язку із втратою свого майна. Вказана суму підлягає стягненню з обвинуваченого повністю.

Також суд вважає, що протиправними винними умисними діями обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_4 спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою щодо себе та втратою свого майна, яке він вважає для себе цінним, у зв`язку з чим відчув душевне хвилювання, емоційний стрес.

При визначенні розміру моральної шкоди відповідно до ст.23 ЦК України суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань потерпілого, позбавлення його можливостей реалізації своїх здібностей, ступень вини обвинуваченого, а також принцип розумності та справедливості, у зв`язку з чим вважає необхідним стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 2000,00грн., задовольнивши позов в цій частині частково.

Розмір моральної шкоди, визначений потерпілим, суд вважає завищеним і таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам ст.23 ЦК України.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.368,370,374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України.

Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного даним вироком суду за ч.2 ст.190 КК України, більш суворим, призначеним за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 26.10.2016р., остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного даним вироком за ч.2 ст.185 КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 26.10.2016р., і остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з 19.12.2016р.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3500,00грн., моральної шкоди 2000,00грн., усього 5500,00грн. (п`ять тисяч п`ятсот гривнів 00 копійок).

Речові докази CDR-диск з відеозаписом подій з ломбарду, лист-відповідь ПТ «Ломбард «Гроші тут» від 13.12.2016р., копію специфікації до договору № 752-16013851 від 09.11.2016р., довідку ПТ «Ломбард «Гроші тут» від 11.12.2016р., які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо вирок не було скасовано, він набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1

01.02.2017