Дата документу Справа № 334/7237/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №334/7237/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/748/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000061 від 06 січня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Донецьк, громадянина України, який до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_8 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 31 січня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Пролетарського районного суду м.Донецька від 21 червня 2002 року, та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з 20 жовтня 2016 року, зараховано у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 20 жовтня 2016 року до оголошення вироку судом, із розрахунку, визначеному в ч.5 ст.72 КК України редакції Закону №838-VIІІ від 26 листопада 2015 року.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи обставин справи, доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, просить вищевказаний вирок суду щодо нього змінити. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд не врахував при призначенні покарання в повній мірі такі обставини, як повне визнання ним своєї вини та сприяння слідству, наявність на утриманні малолітньої дитини. Вказані обставини, на думку апелянта, дають підстави для застосування ст.69 КК України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи обставин справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , посилається на ті ж самі підстави, що і обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, та просить призначити ОСОБА_6 більш м`яке покарання, зарахувати на підставі п.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIІІ від 26 листопада 2015 року в строк відбуття покарання час тримання обвинуваченого під вартою із рахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, з 20 жовтня 2016 року до дня набрання вироком законної сили.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 17 жовтня 2016 року приблизно о 23-00 годин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження шиферу, що лежав на даху крамниці «Строй-маг», що розташована за адресою м.Запоріжжя, вул.Хакаська 1-а, проник до приміщення крамниці, звідки таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_9 , тим самим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 7 000 грн.

Крім того, 17 жовтня 2016 року, близько о 23 годині 10 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження шиферу, що лежав на даху крамниці «Строй-маг», що розташована за адресою: м.Запоріжжя, вул.Хакаська, 1-а, проник до приміщення крамниці, після чого шляхом пошкодження харчової плівки, що була натягнута між магазинами, проник до приміщення крамниці «Караван», звідки таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_10 , тим самим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 1654 грн.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та вважала, що оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими та ніким з учасників провадження не оспорюються.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки ці обставини учасниками судового провадження не оспорювались.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані вірно за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у приміщення.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинувачених ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував ступінь і характер громадської небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше був притягнутий до кримінальної відповідальності за особливо тяжкий злочин, відсутність психічних та інших захворювань, відсутність офіційного місця роботи, а також його сімейний стан. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у межах санкції інкримінованих йому статей, - у виді позбавлення волі.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Обставини, на які посилається сторона захисту, а саме на те, що ОСОБА_6 визнав вину у вчиненні правопорушення, сприяв слідству та щиро розкаявся, а також його сімейний стан були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності призначення покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі у межах санкції статті обвинувачення, але на мінімальний строк.

Також суд обґрунтовано застосував положення ст.ст.71, 72 КК України і призначив обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши до призначеного покарання невідбуту частину покарання, призначеного за вироком відносно нього Пролетарського районного суду м.Донецька від 21 червня 2002 року.

Разом з тим, враховуючи, що за вироком суду у строк відбування ОСОБА_6 покарання, на підставі ч.5 ст.72 КК України редакції Закону №838-VIІІ від 26 листопада 2015 року, зараховано період попереднього його ув`язнення з 20 жовтня 2016 року по день оголошення вироку, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення, та на час апеляційного розгляду обвинувачений тримається у місцях попереднього ув`язнення, колегія суддів вважає, що на підставі ч.5 ст.72 КК України в зазначеній редакції обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно зарахувати у строк відбування покарання період попереднього його ув`язнення з 20 жовтня 2016 року по 20 червня 2017 року включно (до дня набрання чинності Закону України №2046-VIІІ від 18 травня 2017 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 31 січня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України, - без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 період його попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 20 жовтня 2016 року по 20 червня 2017 року включно (до дня набрання чинності Закону України №2046-VIІІ від 18 травня 2017 року), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даної ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4