АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1210/17 Справа № 204/2042/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2017 року про відмову в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

встановила:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 16 травня 2017 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженця м. Дніпропетровська, розлученого, має на утриманні двох дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 засудженого 30 січня 2015 року вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі; 3 червня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області вказаний вирок змінено, дії перекваліфіковано на ч. 1 ст. 121 КК з покаранням 7 років позбавлення волі

відмовлено в задоволенні клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Приймаючи таке рішення, суд послався на те, що вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 січня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2016 року вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 січня 2015 року змінено в частині правової кваліфікації. Дії засудженого перекваліфіковано на ч. 1 ст. 121 КК України.

Засудженому ОСОБА_9 зараховано строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання.

Постановлено вважати останнього засудженим до 7 років позбавлення волі.

Початок строку відраховувати з 08 січня 2014 року, кінець - 14 серпня 2018 року.

Станом на 17 травня 2017 року ОСОБА_7 відбув більше половини строку призначеного судом покарання.

Згідно матеріалів особової справи, ОСОБА_7 відбуває покарання в господарській обслузі ДУ «Дніпропетровськ установа виконання покарань № 4» за вчинення умисного тяжкого злочину. Відбув більше половини строку призначеного покарання. Характеризується позитивно. Виходячи з того, що застосування умовно-дострокового звільнення до засудженої особи є правом, а не обов`язком суду, а факт відбуття засудженим більше половини строку покарання не є для цього достатньою правовою підставою, враховуючи відсутність достатніх даних, які підтверджують виправлення засудженого, суд прийшов до висновку, що клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає.

Засуджений ОСОБА_7 не згоден з рішенням суду першої інстанції. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та застосувати щодо нього вимоги ст. 81 КК України і звільнити умовно-достроково від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, оскільки не було надано право останнього слова, а одразу після надання сторонам провадження права на репліки, суд видалився до нарадчої кімнати.

Зазначає, що судом формальне проведене дослідження обставин провадження, не прийнято до уваги пояснення представника установи та матеріали його особової справи, а саме характеристику, відповідно до якої характеризується позитивно, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня. У відношенні до засуджених не конфліктний. Вину у скоєному усвідомив, працевлаштований.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_7 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, прокурора, який вважав за необхідне залишити її без задоволення, а ухвалу без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , колегія вважає, що вона не може підлягати задоволенню з наступних підстав.

Виправлення засудженого відповідно до ст. 6 КВК України, це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Відповідно до постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, згідно зі ст. 81 КК, можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не прийнято до уваги позитивні характеристики з місць відбування покарання та формальне дослідження матеріалів справи, є безпідставними.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення тяжкого злочину. В місцях позбавлення волі знаходиться з 08 січня 2014 року. Згідно характеристик від 13 липня 2016 року та від 16 травня 2017 року, під час тримання в Дніпропетровській установі виконання покарань № 4 характеризується посередньо. Порушень вимог режиму утримання не допускав, заохочень не мав. Дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня. З 16 червня 2016 року відбуває покарання у складі господарської обслуги Дніпропетровської установи виконання покарань № 4. Приймає участь в суспільному житті, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Виконує передбачені законом вимоги адміністрації. Працевлаштований робітником гаражу установи. Приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Подолання алкогольної та наркотичної залежності». Підтримає соціально-корисні зв`язку з рідними шляхом телефонних дзвінків та побачень. Вину у скоєному злочині усвідомив, кається.

Згідно з виписки з протоколу № 13 засідання МВР Дніпропетровської УВП № 4 від 13 липня 2016 року, постановлено погодитися з рішенням начальника СМБР щодо відмови в направленні матеріалів до суду на засудженого ОСОБА_7 для застосування до нього ст. 82 КК України про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до довідки про заохочення і стягнення, засуджений ОСОБА_7 має дві подяки за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці від 27 жовтня 2016 року та від 28 лютого 2017 року. Стягнень не має.

Скупність вказаних даних привела суд першої інстанції до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 на даний час не довів свого виправлення та відмовив в задоволенні клопотання про звільнення його від відбування покарання з підстав, передбачених ст. 81 КК України.

Істотні порушення вимог процесуального закону, якіб потягли безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4