АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
28 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тячів Закарпатської області, громадянина України, з середньою освітою, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 04 лютого 2009 року Хустським районним судом Закарпатської області за ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 185,70 КК України на три роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком один рік;
- 27 травня 2009 року Хустським районним судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 289,71 КК України на п`ять років шість місяців позбавлення волі;
- 10 грудня 2009 року Тячівським районним судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 185,ч.4 ст.70 КК України на п`ять років шість місяців позбавлення волі;
- 03 квітня 2013 року Рівненським районним судом Рівненської області за ч. 1 ст. 259,71 КК України на два роки шість місяців позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
Справа № 11-кп/796/2111/2016
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_6
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
Цим вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою судом першої інстанції залишено без змін.
Не погодившись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року відносно нього змінити, пом`якшивши йому покарання призначене судом першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що вирок в частині призначення покарання є несправедливим через суворість, вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги його щире каяття у вчиненому, стан здоров`я, відшкодування матеріальних збитків потерпілому, а тому просить пом`якшити йому призначене судом першої інстанції покарання до 3 (трьох) років позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги вважаючи вирок законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вироком суду, 23 жовтня 2015 року, у невстановлений час, обвинувачений ОСОБА_5 , будучи особою, раніше судимою за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а отже діючи повторно, перебуваючи на вул. Хрещатик в м. Києві, маючи умисел на особисте збагачення, за попередньою змовою з іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, розробили план злочинних дій та розподілили між собою злочинні ролі, при цьому, згідно такого плану, обвинувачений ОСОБА_5 повинен був підшукати чоловіка нетрадиційної сексуальної орієнтації та домовитись з ним про зустріч, а інша особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, в свою чергу, діючи узгоджено з обвинуваченим ОСОБА_5 , повинна була надавати допомогу як щодо зустрічі підшукуваної особи, так і щодо застосування фізичної сили для подолання можливості вказаної особи чинити опір, з метою відкритого викрадення наявних у згаданої особи матеріальних цінностей.
Далі, 23 жовтня 2015 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_5 , згідно з попередньою домовленістю з іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, реалізуючи єдиний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майно, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 зустріли потерпілого ОСОБА_8 , з яким під приводом спільного проведення вільного часу, направились за місцем мешкання останнього, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 . Прибувши до цієї квартири, обвинувачений ОСОБА_5 , переслідуючи згаданий протиправний умисел, з метою подолати можливості потерпілого ОСОБА_8 чинити опір, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс останньому удар долонею в обличчя, після чого обвинувачений ОСОБА_5 спільно з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, відкрито викрали з приміщення вказаної квартири майно потерпілого ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон марки «Престіжио» вартістю899 гривень, фотоапарат марки «Сони» вартістю 250 гривень, шкіряну куртку вартістю900 гривень, модем марки «Київстар» вартістю 250 гривень, нетбук марки «Самсунг» вартістю 1100 гривень, флеш-картку вартістю 250 гривень, спортивні штани вартістю 300 гривень, срібний браслет вартістю 100 гривень, срібний браслет вартістю 2000 гривень, грошові кошти в сумі 900 гривень, та інше майно, яке матеріальної цінності не представляє.
В наступному, заволодівши зазначеним майном потерпілого ОСОБА_8 на загальну суму 6979 гривень, обвинувачений ОСОБА_5 та інша особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Розглянувши вищезазначене кримінальне провадження, судом першої інстанції було допитано обвинуваченого, який повністю визнав свою вину у вчинені злочину в межах висунутого обвинувачення; потерпілого ОСОБА_8 , який підтвердив обставини вчинення злочину щодо нього ОСОБА_5 і іншою особою та розмір майна, яким останні відкрито заволоділи; свідка ОСОБА_9 , котрий був понятим при вилученні у ОСОБА_5 майна потерпілого. Також судом були досліджені в повному обсязі надані стороною обвинувачення заяви про вчинення злочину, протоколи проведених по справі слідчих дій, висновки експертиз. Проаналізувавши та оцінивши вищезазначені докази, суд прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб та кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України.
Вказана кваліфікація дій обвинуваченого, як і обставини вчинення злочину, встановлені судом, в поданій апеляційній скарзі не ставляться під сумнів, а предметом апеляційного розгляду є виключно розмір призначеного ОСОБА_5 покарання, яке той вважає надмірно суворим та просить його пом`якшити.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегією суддів встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. 65 КК України, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких, обставини його вчинення, відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 судом визнано щире каяття, а обставин, які його обтяжують судом не встановлено.
Правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, в тому числі й ті, на які посилаються обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, суд першої інстанції дійшов до вірних висновків, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без його ізоляції від суспільства, та обрав ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі на 4 роки, яке до того ж є мінімальним згідно санкції вищезазначеної норми кримінального закону для даного виду покарання, що на думку колегії суддів не є занадто суворим, як на те вказує обвинувачений. Твердження обвинуваченого про відшкодування ним шкоди потерпілому нічим не підтверджене.
Таким чином, обвинуваченому ОСОБА_5 призначено справедливе покарання, і підстав для зміни вироку суду, в тому числі шляхом застосування до останнього положень ст. 69 КК України, як про це просив обвинувачений у суді апеляційної інстанції, колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим подана по справі апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
В той же час, колегія суддів вважає за необхідне більш конкретно викласти у резолютивній частині ухвали рішення про зарахуванню ОСОБА_5 часу його попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні за період з моменту затримання 29.10.2015 року по час набрання вироком законної сили, за правилами ч.5 ст. 72 КК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. 404,405, 407 КПК України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_5 без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні за період з 29.10.2015 року по 28.12.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3