Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 22 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
від 18 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області
від 23 травня 2016 року, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великої Загорівки Борзнянського району Чернігівської області, військослужбовця за контрактом військової частини польова пошта НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченогоч. 4 ст. 407, ст. 69КК,
в с т а н о в и л а:
Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 березня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 407 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні на строк 6 місяців.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.
23 вересня 2013 року між ОСОБА_7 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 укладено контракт про проходження ОСОБА_7 військової служби в Збройних силах України.
Того ж дня, наказом командира солдата ОСОБА_6 зараховано до списків військової частини і призначено на посаду такелажника-лаборанта, тобто відповідно до статей 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» ОСОБА_8 був військовослужбовцем, який проходив військову службу за контрактом.
26 червня 2015 року солдата ОСОБА_6 було переведено для подальшого проходження служби до військової частини польова пошта НОМЕР_3 та наказом командира вказаної військової частини від 26 червня

2015 року ОСОБА_6 було зараховано до списків особового складу цієї частини і призначено на посаду старшого стрільця 3 відділення

3 взводу 2 роти охорони.
Розпорядженням тимчасово виконуючого обовязки начальника штабу військової частини НОМЕР_4 від 17 серпня 2015 року №2/4/2/316 солдата ОСОБА_6 переміщено для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
28 серпня 2015 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 солдата ОСОБА_6 виключено зі списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення, та вказано, що 28 серпня 2015 року солдат ОСОБА_8 вибув до нового місця служби військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Того ж дня командир військової частини польова пошта НОМЕР_3

о 15.00 год. під час шикування особового складу військової частини, довів в усному порядку вищевказаний наказ, вручив його примірник солдату ОСОБА_9 , видав останньому грошовий і продовольчий атестати та припис про те, що він повинен у строк до 29 серпня 2015 року прибути до нового місця служби військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Однак 29 серпня 2015 року ОСОБА_8 всупереч вимог статей 17, 65, 68 Конституції України, статей 1, 2 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» статей 11, 12, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України умисно з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби без дозволу відповідних командирів і начальників та без поважних причин, в умовах особливого періоду, після переведення своєчасно не зявився на службу до військової частини польової пошти НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 , обовязки військової служби не виконував і проводив час на власний розсуд до 10 лютого 2016 року.
10 лютого 2016 року солдат ОСОБА_8 о 14.00 год. зявився до військової прокуратури Житомирського гарнізону.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 23 травня

2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування кримінального закону та істотне порушення кримінального процесуального закону, просить скасувати постановлені у кримінальному провадженні судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Мотивує це тим, що під час розгляду кримінального провадження як місцевий так і апеляційний суди належним чином не з`ясували мотиви ухилення ним від проходження військової служби, а саме те, що він за станом здоров`я не міг проходити службу. Крім того, засуджений вважає, що призначене місцевим судом покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні не можливо виконати через його непридатність до військової служби.
У запереченні на цю касаційну скаргу прокурор, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів, просить постановлені у кримінальному провадженні судові рішення залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у скарзі, та запереченні на неї, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні.
Доводи засудженого ОСОБА_6 , наведені у касаційній скарзі про неправильну кваліфікацію дій та те, що під час розгляду кримінального провадження не було належним чином з`ясовано наявність у його діях об`єктивних ознак складу інкримінованого йому злочину, колегія суддів вважає безпідставними.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд зясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також розяснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що місцевий суд, провівши судовий розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченомуч. 3 ст. 349 КПК. Суд, роз`яснивши належним чином положення вказаної норми процесуального закону, правильно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 407КК.
Доводи засудженого ОСОБА_6 наведені у касаційній скарзі про те, що він не може нести відповідальність за ч. 4 ст. 407 КК, оскільки злочин було вчинено 29 серпня 2015 року, тобто після закінчення мобілізації та особливого періоду, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються чинним законодавством, зокрема Законом України «Про оборону України», «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»

від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указами Президента України «Про часткову мобілізацію»

від 17 березня 2014 року № 303/2014, «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.
Відповідно до частин 2 та 3 ст. 65 КК особі, котра вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Підстави для призначення більш мякого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинені злочини, визначаються ст. 69 КК, перелік якиї не є вичерпним.
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження було встановлено, що при призначенні ОСОБА_9 покарання за ч. 4

ст. 407 КК суд врахував ступінь тяжкості, обставини його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність таких, що його обтяжують. Суд також всебічно дослідив дані про особу винного, те, що він на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є єдиною дитиною у матері, а також врахував суд і те, що ОСОБА_8 самостійно з`явився до військової прокуратури житомирського гарнізону.
За таких обставин місцевий суд із дотриманням вимог ст. 65 КК дійшов правильного висновку про призначення засудженому ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 69 КК, мотивувавши у вироку свої висновки належним чином.
Як видно зі змісту касаційної скарги та матеріалів кримінального провадження, доводи про неможливість відбування призначеного місцевим судом покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні висловив засуджений ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі, які апеляційний суд обґрунтовано визнав безпідставними. Свої висновки, з якими погоджується колегія суддів, суд належним чином вмотивував у прийнятому рішенні.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування судових рішень, колегія суддів не виявила.
Керуючись статтями 434, 436, 438, 441, 442 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 23 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3