Номер провадження: 11-кп/785/477/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.05.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Одесі матеріали кримінального провадження №0003145 від 10.11.2016 року за апеляційною скаргою заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 12.01.2017 року щодо,-

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі, Грузія, громадянина Грузії, грузина, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, -

встановив:
вироком Київського районного суду м. Одеси від 12.01.2017 року обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік. На підставі ч. 1 ст. 76 КК України на обвинуваченого покладено обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Запобіжний захід обвинуваченому у виді домашнього арешту, до вступу вироку в законну силу залишено без змін. Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
За вироком суду обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винуватим за те, що, він, 10.11.2016 року, біля 14:00 год., за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, проник у дачний будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належить потерпілій ОСОБА_11 . Після чого, обвинувачений ОСОБА_8 спільно з невстановленою слідством особою, діючі з корисливих мотивів, умисно, шляхом пошкодження навісного замку вхідних дверей за допомогою металевого прута, проникли до вказаного будинку, звідки таємно викрали бінокль марки «LEADER» 50X50WA, вартістю 1000 гривень, який належить потерпілій ОСОБА_11 , після чого невстановлена слідством особа з місця скоєння злочину зникла, а обвинувачений ОСОБА_8 намагаючись залишити місце вчинення злочину, з причин, що не залежали від його волі, був затриманий працівниками поліції.
Заступник прокурора Одеської області ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та постановити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, не оспорюючи встановлені судом обставини та кваліфікацію вчиненого кримінального правопорушення, прокурор посилається на те, що при постановленні вироку судом першої інстанції не вірно надано оцінку особі обвинуваченого, щодо визнання провини, щиросердного каяття та відсутності збитків, з огляду на що, підстави для застосування положень ст.75 КК України відсутні. Прокурор посилається на те, що обвинувачений не працює, є громадянином іншої держави, єдиним джерелом його доходів є вчинення кримінальних правопорушень, що не було враховано судом першої інстанції.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції, не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаному із проникненням у інше приміщення за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.15 ч.2, ч.3 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в повному обсязі, та ці обставини ніким не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про невірне застосування судом вимог кримінального закону при призначені обвинуваченому покарання, то вони не є переконливими, оскільки призначене судом за ст.15 ч.2, ч.3 ст.185 КК України покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, зокрема, з урахуванням характеру і ступеню суспільної небезпечності скоєного злочину, конкретних обставин його вчинення, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, та обставин, що пом`якшують покарання. Обставин, обтяжуючих покарання районним судом встановлено не було.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані та у вироку належним чином мотивовано, чому суд прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе без відбування покарання. Зокрема, судом враховано існування обставин, які пом`якшують покарання: визнання обвинуваченим вини та щире каяття, відсутність матеріальної шкоди, відсутність судимостей, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Доводи прокурора про те, що судом першої інстанції не було враховано того, що обвинувачений не працює, є громадянином іншої держави, а єдиним джерелом його доходів є вчинення кримінальних правопорушень, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки відсутність роботи та громадянства України, не є підставою для обмеження застосування положень ст.75 КК України при призначенні покарання, а на підтвердження доводів прокурора про те, що єдиним джерелом доходів обвинуваченого є вчинення кримінальних правопорушень, прокурором не надано будь-яких доказів і матеріали кримінального провадження таких доказів не містять.

За відсутності будь-яких додаткових даних про особу обвинуваченого, що не були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання та звільненні від його відбуття, у апеляційного суду немає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та постановлення нового вироку.
Істотних порушень вимог КПК України, які б слугували підставою для скасування або зміни вироку суду, апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Одеси від 12.01.2017 року відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3