ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
іменем україни
24 січня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ознайомившись з касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року щодо вироку Дніпровського районного суду м.Києві від 16 червня 2016 року стосовно ОСОБА_4 ,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року засуджено
ОСОБА_4 ,
1988 р.н., громадянина України, судимо-
го 04.06.2007 за ч. 3 ст. 296, ч. 4 ст. 187,
70 КК України на 8 років позбавлення
волі, звільненого 06.06.2014 по відбуттю
строку покарання, уродженця та мешкан-
ця м. Києва,
- за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Згідно вироку, ОСОБА_4 24.12.2015 о 01:15 біля будинку №42 на бульварі Перова в м. Києві відкрито викрав майно потерпілої ОСОБА_5 загальною вартістю 1694,50 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.10.2016 вказаний вирок місцевого суду змінено в частині призначеного ОСОБА_4 покарання, яке пом`якшено із застосуванням ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_4 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються, а доводи прокурора про те, що апеляційний суд безпідставно застосував ст. 69 КК України та призначив явно несправедливе покарання внаслідок м`якості є необґрунтованими.
Так, призначаючи покарання суд апеляційної інстанції дотримався загальних засад, передбачених ст. 65 КК України та положень ст. 69 КК України, оскільки врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу ОСОБА_4 , який вину визнав повністю, сприяв розкриттю злочину. Врахував суд і молодий вік ОСОБА_4 , стан його здоров`я, а також те, що він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 , котра на час вчинення інкримінованого йому злочину була вагітною та ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина, який має ряд захворювань, у зв`язку з чим рекомендовано оформлення йому інвалідності, що з ними проживала неповнолітня донька ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та тяжко хворий брат- ОСОБА_8 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Крім того взято до уваги, що ОСОБА_4 вчинив злочин внаслідок збігу тяжких сімейних та особистих обставин, а потерпіла не наполягала на суворому покаранні.
У касаційній скарзі прокурора відсутні достатні дані та переконливі доводи, які б спростовували вказані висновки апеляційного суду та давали б підстави визнати призначене із застосуванням ст. 69 КК України реального покарання явно несправедливим.
Справа розглянута у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а постановлена апеляційним судом ухвала є вмотивованою та відповідає іншим вимогам ст. 419 КПК України.
Отже, з касаційної скарги, наданих до неї судового рішення вбачається, що підстав для її задоволення немає.
Зважаючи на зазначене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року щодо вироку Дніпровського районного суду м.Києві від 16 червня 2016 року стосовно ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_9 ОСОБА_10