Справа № 183/1005/17
№ 1-кп/183/497/17
В И Р О К
іменем України
15 травня 2017 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000025 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нетішин Хмельницької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, який проходить військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на посаді старшого навідника гранатометного відділення 1 парашутно-десантного взводу 5 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону, у військовому званні «старший солдат», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
24 жовтня 2013 року ОСОБА_4 уклав контракт про проходження військової служби і наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) НОМЕР_3 окремої Дніпропетровської повітряно - десантної бригади № 221 від 24.10.2013 року (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та відповідно до наказу командира №27 від 05.02.2016 року призначено на посаду старшого навідника гранатометного відділення 1 парашутно-десантного взводу 5 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 . Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати службовий обов`язок.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року №113-VIII, який набув чинності 20.01.2015 року, в Україні з 20.01.2015 року діє особливий період.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини» від 12.02.2015 року №194-VIII, який набув чинності 05.03.2015 року, до статті 407 КК України було внесено зміни, які посилюють відповідальність за вчинення вказаного військового злочину в умовах особливого періоду.

07 січня 2017 року старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин з лікувального закладу, в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 14 лютого 2017 року старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , а в подальшому і до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе, внаслідок чого злочин було припинено.
Таким чином, у період з 07 січня 2017 року до 14 лютого 2017 року старший солдат ОСОБА_4 був відсутній у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин в умовах особливого періоду і його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює. Показав, що з 03.01.2017 року по 06.01.2017 року перебував на лікуванні у Рівненському військовому госпіталі. 07.01.2017 року не з`явився до військової частини, оскільки не зміг придбати квиток на потяг. 14.02.2017 року прибув до військової частини і до військової прокуратури. Весь цей час після виписки з госпіталю і до прибуття до військової частини перебував вдома у батьків у Хмельницькій області. В скоєному щиро кається, бажає продовжити військову службу.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений вчинив тяжкий злочин, за місцем проходження військової служби, проживання та попередньої роботи характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікарів не перебуває, приймав участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, є учасником бойових дій, нагороджений пам`ятним знаком «За воїнську доблесть». Суд визнає пом`якшуючими покарання обставинами з`явлення із зізнанням та щире каяття. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Тому, з урахуванням обставин скоєння злочину та його наслідків, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст. 69 КК України та перейти до призначення іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України. При цьому суд вважає, що призначення покарання у виді арешту буде достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням положення ч. 1 ст. 69 КК України у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці.

Зарахувати в строк призначеного покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 22.02.2017 року по 21.04.2017 року із розрахунку, передбаченого ч.ч.1,5 ст. 72 КК України, 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні арешту.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у зв`язку із його фактичним відбуттям на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку видати обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1