Ухвала
іменем україни

15 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового
засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5

за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 30 грудня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000647 щодо нього,

в с т а н о в и л а :

Вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 22 червня 2016 року

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Харкова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 16 липня 2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69, 71 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати у провадженні.

Апеляційним судом Харківської області вирок суду першої інстанції скасовано в частині призначеного покарання і постановлено свій вирок від 30 грудня 2016 року, яким ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України - 5 років позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він за попередньою змовою з ОСОБА_7 , матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, 15.03.2015 року в 00 год. 00 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, умисно, таємно і протиправно, з корисливих мотивів, переліз через паркан на територію домоволодіння по АДРЕСА_3 , де шляхом вільного доступу проник до гаражу в якому заволодів майном ОСОБА_8 , передав його через паркан ОСОБА_7 . Після чого з місця вчинення злочину зникли, спричинили потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1751 грн.

Крім того, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, 15.03.2015 року о 01 год. 00 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи потворно, умисно, таємно і протиправно, з корисливих мотивів, шляхом віджиму вхідних дверей металевим ломом в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , проникли до вищевказаного магазину, де заволоділи грошовими коштами в сумі 400 грн. та майном магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », загальною вартістю 5085,83 грн., з місця вчинення злочину зникли, спричинили потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 5485, 83 грн.

ОСОБА_7 засуджений вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 04.06.2015 року.

У касаційній скарзі засуджений ставить питання про зміну вироку апеляційного суду, пом`якшення призначеного покарання, застосування ст. 69 КК України. Зазначає, що районним судом в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, обставини, що пом`якшують покарання. Стверджує, що апеляційна інстанція не взяла до уваги знаходження на його утриманні малолітньої дитини та хворої бабусі, яка потребує допомоги. Вказує, що апеляційний суд не в повній мірі врахував, що він вину визнав, щиро розкаявся, частково відшкодував спричинену шкоду, потерпіла не має до нього претензій. Призначене апеляційним судом покарання вважає невиправдано суворим.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з касаційної скарги доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, кваліфікація його дій у касаційному порядку не оспорюються.

Щодо доводів касаційної скарги про несправедливість призначеного апеляційним судом покарання, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Також, ст. 75 КК України, застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави, на які слід послатися у вироку. При вирішенні зазначених питань суд має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи.
Суд першої інстанції, постановляючи вирок щодо ОСОБА_6 та звільняючи його від відбування призначеного покарання з випробуванням, ці вимоги закону врахував не в повній мірі, належним чином не вмотивував, які саме обставини справи та дані про особу засудженого дають підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства, на що звернув увагу суд апеляційної інстанції.

Скасовуючи вирок в частині призначеного покарання, суд апеляційної інстанції погодився із видом та розміром покарання, яке обрано судом першої інстанції, разом з тим вказав, що покарання із застосуванням ст. 75 КК України, в даному випадку, не відповідає матеріалам справи, які свідчать, що застосування положень вказаної норми закону не впливає на поведінку засудженого та не сприяє досягненню мети покарання.

Апеляційний суд вказав, що районний суд призначаючи покарання ОСОБА_6 зазначив, що він взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, одружений, не працює.

Разом з тим апеляційний суд правильно зазначив, що районним судом при призначенні покарання перелічено вищевказані обставини, однак не в повній мірі враховано ступінь тяжкості обох епізодів вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше тричі судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів проти власності, у тому числі і злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, обставини, що обтяжують покарання.
Зважив апеляційний суд і на той факт, що попередніми вироками обвинувачений звільнявся від відбування покарання з випробуванням, однак належних висновків для себе не зробив та знову неодноразово вчинив злочини.

З урахуванням усіх обставин справи, даних про особу винного, серед яких й ті, про які йдеться в касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу в межах апеляції прокурора та своїх повноважень, дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства.

Що стосується доводів засудженого про застосування ст. 69 КК України, то вони є безпідставними, оскільки згідно зі ст. 69 КК України призначення основного покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Однак, в даному випадку, з урахування конкретних обставин справи та вищевказаних даних про особу винного, колегія суддів не вбачає законних підстав застосувати ст. 69 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується, що призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, сприятиме його виправленню і перевихованню, попередженню вчинення ним нових злочинів, а тому не вбачає підстав для прийняття рішення про його пом`якшення.

На думку колегії суддів, призначене апеляційним судом покарання, в межах санкції статті обвинувачення, є законним, справедливим, воно сприятиме перевихованню ОСОБА_6 та попередженню вчинення ним нових правопорушень, а тому доводи касаційної скарги про суворість призначеного покарання не ґрунтуються на вимогах закону. Підстав для застосування ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей 420, 374 КПК України і підстав вважати його невмотивованим, колегія суддів не вбачає.

Доводи касаційної скарги матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи про неправильне застосування кримінального законів, які були б підставами для зміни або скасування вироку апеляційного суду, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Апеляційного суду Харківської області від 30 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3