ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/6117/16-к
Провадження № 1-кс/362/828/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2016 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
підозрюваного - ОСОБА_5
розглянувши клопотання слідчого СВ Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене із прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України,
в с т а н о в и в:
05 грудня 2016 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області звернувся слідчий СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 із клопотанням, погодженим з прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.
Клопотання слідчого мотивовано тим, щоСВ Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000758, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.10.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено, що 14.07.2016 року близько 11 год. 00 хв., при проведенні контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі, працівниками Васильківського ВП ГУНП в Київській області спільно з працівниками Фастівського МРВ ГУ СБ України в м. Києві та Київській області у раніше обумовленому місці, у приміщенні ресторану «Батьківська Хата» за адресою: Київська область, смт. Глеваха, 24-ий км Одеської траси, задокументовано факт незаконного збуту ОСОБА_5 безкоштовно на пробу, з метою подальшого продажу, наркотичний засіб у вигляді порошку, який знаходився у згортку з полімерного матеріалу чорного кольору.

Згідно висновку експерта № 275/5 від 05.10.2016 року наданий на дослідження згорток з полімерного матеріалу чорного кольору, у якому знаходилась липка речовина сіро-коричневого кольору, речовина містить у своєму складі ацетил кодеїн, 6-моноацетилморфін та героїн (діацетилморфін).

Ацетилкодеїн є наркотичним засобом, обіг якого обмежено. Маса ацетилкодеїну у речовині становить 0,007 г.

6-Моноацетилморфін є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено. Маса 6-Моноацетилморфіну у речовині становить 0,013 г.

Героїн (діацетилморфін) є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено. Маса героїну (діацетилморфіну) у речовині становить 0,138 г.

14 жовтня 2016 року СВ Васильківського МВ ГУ МВС України в Київській області відомості про дане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000758 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, а само: незаконне зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, тобто у незаконному зберіганні з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів.

Підозра ОСОБА_5 підтверджується протоколом по результатам проведення оперативно-технічного заходу від 03.08.2016 року, протокол допиту свідка від 15.07.2016 року, висновком експерта № 275/5 від 05.10.2016 року.

Обґрунтовуючи обставини, що вказують на наявність ризиків, слідчий зазначає, що, ОСОБА_5 на даний час підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, відповідно до класифікації злочинів це тяжкий злочин, про що йому було повідомлено підозру, а тому, перебуваючи на волі, він може вчиняти нові кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Перебуваючи на волі, ОСОБА_5 може ухилятися від явки до органів слідства та суду, оскільки постійно не проживає за місцем своєї реєстрації.

В обґрунтування неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів слідчий вказує, що застосування застави щодо ОСОБА_5 не є можливим, оскільки останній не працює, вчинив тяжкий злочин, передбачений ч. 1 ст. 307 КК України. Застосування домашнього арешту, особистого зобов`язання та особистої поруки щодо ОСОБА_5 не є можливим, оскільки, перебуваючи на волі, останній може ухилятися від явки до органів досудового розслідування та суду, а також вчиняти нові кримінальні правопорушення. Беручи до уваги те, що підозрюваний може продовжувати свою злочинну діяльність, переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, це свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів

03 грудня 2016 року о 20 год. 00 хв. ОСОБА_5 затримано в приміщенні Васильківського ВП ГУ НП в Київській області в порядку ст. ст. 40, 104, 131, 132, 208-211, 213 КПК України (а.с.к. 22-24).
03.12.16 року, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України (а.с.17-19).

Фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів на підставі ч. 1 ст. 107 КПК України не здійснювалась, оскільки таке клопотання не заявлялось.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила його задовольнити, оскільки є ризики, що підозрюваний буде переховуватися від органів досудового розслідування або суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Захисник ОСОБА_4 вимоги клопотання не визнав, просив відмовити у його задоволенні, оскільки ризиків передбачених ст. 177 КПК України прокурором та слідчим не доведено. На його думку підозрюваний не є суспільно небезпечною особою, оскільки має постійне місце проживання, працю на базарі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, перебуває в громадському шлюбі, характеризується позитивно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, намірів переховуватись від слідства і суду в останнього не має.
Допитаний у судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, пояснивши, що він вину визнає, щиро кається, має на утриманні двох неповнолітніх дітей від слідства він не переховувався, а тому просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.
Заслухавши слідчого, прокурора, захисника, пояснення підозрюваного, дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя, ретельно перевіривши дотримання уповноваженими органами вимог статей 207 - 213 КПК України; відповідність поданого клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу вимогам ст. 184 КПК України, а також своєчасність надання підозрюваному копії клопотання та матеріалів, що вручені останньому 05.12.2016 року о 09 год. 00 хв., та якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, приходить до наступного висновку.
За ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Положенням ч. 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі від 04 квітня 2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» (далі-Лист ВССУ) наголосив на тому, що вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний:
- здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону;
- пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні;
4) перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження;
5) враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК.
При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України".
Слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення. У такий спосіб встановленню підлягає обґрунтованість підозри органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення підозрюваним, обвинуваченим;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік (неповнолітня особа, особа похилого віку) та стан здоров`я (наявність тяжких хвороб, інвалідності, нездатність самостійно пересуватися) підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого у місці його постійного проживання, в тому числі наявність у нього родини й утриманців. Необхідно з`ясувати сімейний стан цієї особи, стан здоров`я членів його сім`ї, кількість та вік дітей, строк фактичного проживання у цій місцевості тощо;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого. При врахуванні цієї обставини слідчий суддя, суд зобов`язаний проаналізувати матеріали сторін кримінального провадження, об`єктивно оцінити надані характеристики підозрюваному, обвинуваченому з місця роботи, навчання, проживання; дані, що свідчать про перебування підозрюваного, обвинуваченого на обліку у наркологічному, психоневрологічному диспансері, тощо;
7) майновий стан підозрюваного. Слід встановити наявність належного цій особі нерухомого майна у місцевості проживання та інших місцевостях, транспортних засобів, грошових банківських вкладів, їх розмір (за наявності відомостей, наданих стороною захисту);
8) наявність судимостей у підозрюваного,
9) дотримання підозрюваним, умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Пунктом 7 статті 206 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою статті 206 КПК України, незалежно від наявності заяви особи, якщо відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання, а само щодо перевірки дотримання уповноваженими органами вимог статей 207-213 КПК України у випадках затримання особи, про що наголошується в пункті 1 Листа від 04 квітня 2013 року № 511-550/0/4-13 .
Як встановлено в судовому засіданні протокол затримання складено о 20 годині 00 хвилин 03 грудня 2016 року, у якому всупереч вимогам частини п`ятої статті 208 КПК України не вказано дату і точний час фактичного затримання, яке відбулося, як встановлено в судовому засіданні за його місцем реєстрації, а само за адресою: м. Київ, вул. Постова, 53.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (рішення від 09 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany) [ВП], заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74)».
Частиною першою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Слідчий суддя, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК, а саме тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні за ч. 1 ст. 307 КК України - позбавлення волі до восьми років; його вік та стан здоров`я, що на час розгляду клопотання належно не підтверджений щодо наявності тяжких хвороб, інвалідності, нездатність самостійно пересуватися; міцність соціальних зв`язків у місці його постійного проживання, а саме те, що він перебуває в гражданському шлюбі від, якого має двох малолітніх дітей, наявність у нього родини та утриманців; строк фактичного проживання у цій місцевості; раніше не судимого; наявність у нього постійного місця роботи на базарі продавцем горіхів, приймаючи до уваги характеристику підозрюваного, якій характеризується позитивно, вагомість наявних в клопотанні доказів про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а також відсутність достатньої інформації щодо не дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини, приходить до обґрунтованого висновку про недоведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України.
Прокурором та слідчим, окрім того, належно та письмово не доведено факт переховування ОСОБА_5 після вчинення злочину від органів досудового розслідування, що, на його думку, свідчить про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а також не підтверджено можливість незаконно впливати на свідка та вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки, враховуючи проміжок часу, що минув від дня виявлення кримінального правопорушення до звернення до суду із клопотанням, не надано доказів вчинення вказаних дій ОСОБА_5 відносно свідка у даній справі та інших осіб.
А тому, слідчий суддя не має достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий та прокурор , а відповідно не вбачає недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Враховуючи вищевикладене та обставини здійснення кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає за необхідне у задоволенні клопотання про тримання під вартою ОСОБА_5 відмовити.
Оскільки, в порушення п. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, слідчим та прокурором не було надано слідчому судді письмових доказів про наявність достатніх підстав вважати, що відносно ОСОБА_5 існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не надано письмових доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні, оцінюючи в сукупності надані докази, а саме, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру 03.12.2016 року; ОСОБА_5 має постійне місце проживання; відповідно до вимоги про судимість від 19.10.2016 року № 14909/109/1004/02 раніше не судимий, слідчий суддя, відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, вважає за доцільне застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а саме: домашній арешт із покладенням на ОСОБА_5 обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, ст. ст. 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 195, 196, 197, 206, 309 КПК України, слідчий суддя,
у х в а л и в:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 , погодженого із прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.
Застосувати у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, освіта неповна середня, офіційно неодруженого, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язок:
? не залишати житло за місцем фактичного проживання за адресою:АДРЕСА_2 , цілодобово;
? з`являтися на виклики слідчого, прокурора, слідчого судді або суду у встановлений ними час;
? утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;
? носити електронний засіб контролю.
В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Направити копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання та контролю Києво-Святошинському відділу поліції ГУ Національної поліції в Київської області.
Строк дії ухвали складає два місяці з дня її проголошення.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1