пр. № 1-кп/336/107/2017
№ 336/7745/16-к
ВИРОК
Іменем України
11 квітня 2017 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, проживає у АДРЕСА_1 , неодруженого, освіта неповна середня, непрацюючого, раніше судимого:

вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2015 року за ст. 185 ч. 1, ст. 185 ч. 2 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки,

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України,
ВСТАНОВИВ:
27 жовтня 2016 року приблизно о 23.00 годині ОСОБА_4 , знаходячись біля будинку № 11 по вул. Бочарова у м. Запоріжжя, діючи повторно, умисно з корисливих мотивів, штовхнув в спину потерпілого ОСОБА_5 , від чого той впав та з його руки на землю впав наручний годинник GT Grand touring в корпусі чорного кольору вартістю 200 гривень, який ОСОБА_4 відкрито викрав, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні злочину не визнав, на початку судового слідства давати показання відмовився, натомість після дослідження інших доказів погодився надати суду показання, пояснивши, що 27.10.2016 року в училищі зранку зустрівся з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з якими приблизно о 14.00 годині того ж дня вирішили погуляти. Приблизно о 19.00 годині ОСОБА_4 зустрівся з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 біля зупинки громадського транспорту, де пили каву, після чого через деякий час попрямували до парку по вул. Бочарова у м. Запоріжжя. Дорогою ОСОБА_4 зустрів двох знайомих, з якими зупинився поспілкуватись, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 тим часом пішли далі. В ході спілкування зі своїми знайомими один з них віддав ОСОБА_4 свій годинник в обмін на мобільний телефон ОСОБА_4 , після чого ОСОБА_4 наздогнав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з якими разом пішли до зупинки громадського транспорту, звідки ОСОБА_4 направився додому. Також ОСОБА_4 стверджував, що зранку 16.12.2016 року він був затриманий працівниками поліції, які вилучили у нього цей годинник, який потерпілому ОСОБА_5 не належав, а також телефон Самсунг дуос, який належав ОСОБА_4 і на момент 27.10.2016 року.

Потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що ввечері 27.10.2016 року він, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебували у гаражі ОСОБА_9 , де грали у карти, алкогольних напоїв при цьому не вживали. Приблизно о 21.20-21.30 годині вирішили прогулятись та пішли в напрямку парку по вул. Бочарова у м. Запоріжжя. Коли вже підходили до парку ОСОБА_5 почув свист, потім обернувся та відчув поштовх в спину, від якого впав вперед на коліна. Далі його почали бити ногами, наносячи удари в область голови та тулуба, при цьому били двоє або троє раніше не знайомих осіб, одним з яких був обвинувачений ОСОБА_4 . В ході нанесення ударів нападники запитували, чи є гроші. В ході подій з руки ОСОБА_5 впав наручний годинник GT Grand touring, за яким потерпілий потягнувся, натомість в цей момент обвинувачений ОСОБА_4 наступив ногою на руку потерпілого, взяв годинника, після чого нападники пішли. Далі потерпілий ОСОБА_5 піднявся, побачив поряд свого товариша ОСОБА_9 , у якого було закривавлене обличчя, після чого викликав з мобільного телефону працівників поліції, які під`їхали приблизно хвилин за 10, після чого усі разом їздили неподалік, розшукуючи нападників, натомість нікого не знайшли. Через деякий час ОСОБА_5 було викликано до поліції, де йому показали кілька фотографій, на одній з них ОСОБА_5 за рисами обличчя впізнав ОСОБА_4 як одного з нападників та особу, яка взяла його годинник. Також ОСОБА_5 зазначив, що впевнений у тому, що ОСОБА_4 наносив йому удари та саме він забрал його годинник.

ОСОБА_9 , допитаний в якості потерпілого (ухвалою суду від 21.03.2017 року кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України щодо ОСОБА_9 закрите у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення) суду пояснив наступне. 27.10.2016 року він, ОСОБА_5 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 приблизно о 18-19 годині перебували у гаражі, розташованому по вул. Полякова у м. Запоріжжя. Приблизно о 21.30 годині вирішити прогулятись, для чого направились в бік парку по вул. Бочарова у м. Запоріжжя. Приблизно біля 10 або 11 будинку по вул. Бочарова у м. Запоріжжя ОСОБА_9 почув свист, крики та тупіт. Озирнувшись, ОСОБА_9 побачив, як впав ОСОБА_5 , після чого самому ОСОБА_9 нанесли удар в область обличчя кулаком, але хто саме наніс цей удар не бачив. Впавши, ОСОБА_9 затулив обличчя, його продовжувати бити. Хто саме наносив удари ОСОБА_9 не бачив, оскільки закривав обличчя, однак, на його думку, удари наносились ногами та руками та била не одна особа. Також вказані особи запитували де гроші. Через нетривалий час ОСОБА_9 припинили бити, а ОСОБА_5 допоміг йому піднятися, після чого викликали працівників поліції. Надалі з працівниками поліції їздили по дворах з метою відшукування нападників, але нікого не знайшли.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що перебуває у дружніх стосунках з ОСОБА_5 .. ОСОБА_9 та ОСОБА_11 27.10.2016 року вони вчотирьох приблизно о 18-19 годині сиділи в гаражі, а десь о 21.20-21.25 годині вирішити прогулятись в парк по вул. Бочарова. Проходячи по вул. Бочарова у м. Запоріжжя свідок почув тупіт, потім побачив, що ОСОБА_5 збили з ніг. Далі ОСОБА_10 відбіг, сховався за гаражем та почав дзвонити до поліції, продовжуючи спостерігати за подіями. ОСОБА_5 , який лежав на землі, били двоє або троє осіб, серед яких був обвинувачений ОСОБА_4 , який наносив удари ногами. Також з ніг збили ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Спочатку було 5 або 6 осіб, потім підбігли ще двоє чи троє. ОСОБА_9 та ОСОБА_5 били по 2-3 осіб, які мінялись між собою. Викликавши поліцію ОСОБА_13 побіг додому, бо злякався. Потім ОСОБА_10 ОСОБА_14 повідомив, що у них вкрали годинник та шапку, але сам ОСОБА_10 цього не бачив, оскільки пішов. Через деякий час в поліції свідку були пред`явлені кілька фотографій, на одній з яких він впізнав ОСОБА_4 за рисами обличчя.

Свідок ОСОБА_11 (до зміни прізвища ОСОБА_15 а.с. 73) суду пояснив, що перебуває у дружніх стосунках з ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 27.10.2016 року десь о 18.00-18.30 годині вчотирьох перебували у гаражі, алкогольних напоїв не вживали. Десь о 21.20-21.30 годині пішли через вул. Полякова на вул. Бочарова до парку. Неподалік від школи № 101 ОСОБА_14 почув свист, потім тупіт, далі свідок почув крик ОСОБА_5 та, озирнувшись, побачив, що ОСОБА_5 б`ють двоє або троє осіб. Потім почали бити ОСОБА_9 . Далі свідка вдарили в область щелепи, від чого він впав, вдарився та його продовжили бити по ногам, запитуючи при цьому: «Где деньги? Где кенты?». Всього нападників було десь 8 або 9 осіб. Далі свідок почув, як ОСОБА_5 крикнув: «Часы отдай!». Далі нападники пішли, а ОСОБА_11 почав викликати поліцію. Нікого з нападників свідок не запам`ятав. Через деякий час в соціальній мережі свідок побачив фотографію ОСОБА_4 разом ще з одним хлопцем, якого свідок впізнав. Коли вони разом з працівниками поліції їздили шукати нападників, то під`їжджали до двох хлопців, однак, ОСОБА_4 серед них не було.

Свідок ОСОБА_8 , допитаний в присутності свого законного представника матері ОСОБА_16 , суду пояснив, що з липня 2016 року знайомий з ОСОБА_4 , з яким навчається в училищі. Наприкінці осені десь о 20.00 годині разом з ОСОБА_7 свідок перебував на зупинці громадського транспорту «вул. Заводська», куди також підійшов ОСОБА_4 . Далі утрьох направились в бік парку по вул. Бочарова, де гуляли деякий час, а потім пішли у двори домів. Дорогою побачили трьох або чотирьох чоловік, яких ОСОБА_4 гукнув та пішов до них, а ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 тим часом пішли далі та зайшли за будинок. ОСОБА_4 залишився стояти з вказаними особами, відходячи свідок нічого не чув. Через декілька хвилин ОСОБА_4 їх наздогнав та показав годинник в металевому корпусі чорного кольору, ремінець виготовлений з матеріалу, схожого на гуму, також чорного кольору. При цьому ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , що забрав годинник. Далі вони попрямували на зупинку громадського транспорту та пішли по домам.

Свідок ОСОБА_7 , допитаний в присутності свого законного представника матері ОСОБА_17 , суду пояснив, що з вересня 2016 знайомий з ОСОБА_4 , з яким разом навчається. 27.10.2016 року зранку перебували в училищі, потім ОСОБА_4 запропонував випити кави. Ввечері свідок зустрівся з ОСОБА_4 та ОСОБА_8 та гуляли в районі вул. Заводської, а потім направились до парку по вул. Бочарова. Раптом ОСОБА_4 вийшов назустріч якимось трьом хлопцям, яких свідок не запам`ятав, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пішли далі, зайшли за будинок, а потім зупинились, щоб дочекатись ОСОБА_4 . Приблизно за 10-15 хвилин підійшов ОСОБА_4 та похвалився годинником чорного кольору, який тримав в руках, повідомивши, що цей годинник він відібрав. Так, ОСОБА_4 на переконання свідка сказав наступну фразу: «Отобрал часы». Вони запитали навіщо, на що ОСОБА_4 казав про якісь борги. Далі усі розійшлись по домівках.

В ході вивчення письмових доказів судом встановлено наступне.

Відповідно до письмової заяви ОСОБА_4 від 31.10.2016 року (а.с. 98), яка написана ним власноруч, ОСОБА_4 добровільно видав слідчому Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області наручний годинник «ЖТ» в корпусі чорного кольору.

Оскільки добровільне надання стороні кримінального провадження речового доказу передбачене КПК України та не суперечить його вимогам, а після того, як годинник був ОСОБА_4 добровільно виданий, він був визнаний речовим доказом, оглянутий, сфотографований та описаний, що передбачено ст. 100 КПК України, тож суд вважає, що вказаний речовий доказ був отриманий стороною обвинувачення в установленому порядку, тож і судом усі письмові докази, які його стосуються, можуть бути визнані та оцінені як належні та допустимі у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Враховуючи заперечення захисника з цього приводу суд не враховує в якості доказу причетності до злочину та винуватості обвинуваченого у ньому письмові пояснення ОСОБА_4 щодо походження виданого ним годинника, які містяться у вказаній заяві від 31.10.2016 року, оскільки погоджується з доводами захисника щодо неможливості використання таких пояснень з точки зору допустимості доказів.

Водночас таку заяву ОСОБА_4 , своє авторство щодо якої обвинуваченим не оспорювалось в ході судового слідства, суд враховує як доказ того, що 31.10.2016 року ОСОБА_4 добровільно був виданий слідчому годинник, який в подальшому був визнаний речовим доказом та впізнаний потерпілим ОСОБА_5 в ході протоколу огляду предмету в якості належного йому.

Відповідно до протоколу огляду предмету від 01.11.2016 року (а.с. 90) ОСОБА_5 в присутності двох понятих оглянув наручний годинник GT Grand touring в корпусі чорного кольору з гумовим ремінцем чорного кольору та впізнав вказаний годинник як свій за зовнішнім виглядом та індивідуальними ознаками.

Згідно з висновком товарознавчої експертизи (а.с. 97) ринкова вартість наручного годинника GT Grand touring станом на жовтень 2016 року становила 200 гривень.

Підсумовуючи вищевказане, суд критично оцінює твердження обвинуваченого ОСОБА_4 щодо того, що вказаний годинник був отриманий ним від якогось знайомого в обмін на телефон, а не потрапив у володіння ОСОБА_4 внаслідок його відкритого викрадення, оскільки такі пояснення ОСОБА_4 суперечать як дослідженим судом письмовим доказам, так і показанням потерпілого ОСОБА_5 , а також свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

При цьому суд також враховує, що як свідок ОСОБА_8 , так і свідок ОСОБА_7 пояснили, що ОСОБА_4 , демонструючи свідкам годинник, пояснював, що вказаний годинник від забрав або відібрав, що може розумітись в сенсі «вилучити усупереч волі».

Такі покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 узгоджуються не лише з поясненнями потерпілого ОСОБА_5 , а і з показами свідка ОСОБА_18 , який чув, як потерпілий вимагав віддати годинник.

В ході впізнання за фотознімками потерпілий ОСОБА_5 (а.с. 105), свідок ОСОБА_19 (а.с. 108), ОСОБА_20 , перебуваючи у процесуальному статусі свідка (а.с. 110) та потерпілого (а.с. 116) та свідок ОСОБА_12 (а.с. 113) впізнали ОСОБА_4 як особу, яка нанесла ушкодження ОСОБА_5 та заволоділа його годинником.

Оцінюючи вказані слідчі дії та отримані внаслідок їх результати, суд частково погоджується з доводами захисника про те, що в ході проведення пред`явлення особи для впізнання не було дотримано усіх вимог, встановлених КПК України для вказаної слідчої дії, а протоколи містять виправлення.

Водночас, на переконання суду, це не свідчить безумовно про недопустимість доказів, оскільки істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, що є підставою для визнання доказів недопустимими відповідно до положень ст. 87 КПК України, в ході впізнання допущено не було, тож такі докази можуть бути оцінені судом у сукупності з іншими.

Також згідно з висновком судової медичної експертизи № 4247 (а.с. 89) у ОСОБА_5 станом на 28.10.2016 року виявлені садна в області лівого передпліччя, на тильному боці правої кисті, в області обох колінних суглобів.

У ОСОБА_9 відповідно до висновків судових медичних експертиз № 4248, № 4430д (а.с. 101, 103) станом на 28.10.2016 року були виявлені садна на спинці носу з переходом на правий схил носу, на крилі носу, над верхньою губою в центрі та зліва, крововилив в заушній області зліва.

Вказані висновки експертизи хоча і не мають ключового значення для доведення істотних обставин злочину, оскільки кваліфікація дій ОСОБА_4 надана без застосування кваліфікуючої ознаки застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, водночас, на переконання суду, виявлення у ОСОБА_5 та ОСОБА_9 тілесних пошкоджень підтверджує обставини подій, які зазначені ними, а також свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_14 .

Підсумовуючи вищевикладене, суд, визначаючи причетність обвинуваченого до скоєного злочину, оцінюючи його дії та надаючи їм кваліфікацію, виходить з наступного.

Статтею 37 ч. 1 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Тож, незважаючи на те, що потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , а також свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_12 стверджували, що напад був вчинений кількома особами та тілесні ушкодження ОСОБА_5 наносились також не однією особою, водночас, інші особи, причетні до злочину, в ході досудового розслідування встановлені не були, обвинувачення їм не висувалось, а дії ОСОБА_4 не кваліфікувались як такі, що вчинені за попередньою змовою групою осіб.

Дії ОСОБА_4 або інших осіб щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 не увійшли до складу обвинувачення як окрема кваліфікуюча ознака грабежу, а також і не отримали додаткової кваліфікації за іншою статтею особливої частини КК України.

Водночас винуватість саме ОСОБА_4 у відкритому викраденні майна потерпілого ОСОБА_5 повністю доведена показаннями потерпілих, свідків, а рівно і дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які логічно між собою поєднуються та не суперечать одне одному.

Так, потерпілий ОСОБА_5 впевнено вказав саме на ОСОБА_4 , як на особу, яка відкрито викрала його годинник, а свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтвердили фактичне перебування саме у володінні ОСОБА_4 вказаного годинника, який згодом був самим же ОСОБА_4 виданий працівникам поліції та впізнаний потерпілим як належний саме йому за індивідуальними його ознаками.

Заперечення ОСОБА_4 своєї вини у скоєнні злочину суд розцінює як обрану ним позицію захисту від висунутого обвинувачення, яка має своєю метою уникнення відповідальності за скоєне.

Водночас під час судового слідства судом не знайдено підстав вважати, що між потерпілим та обвинуваченим були особисті неприязні відносини, як про це зазначено в обвинувальному акті, оскільки обвинувачений та потерпілий заперечували попереднє знайомство між собою, у зв`язку з чим суд вважає, що злочин був вчинений ОСОБА_4 з корисливих мотивів.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує як умисне відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за ст. 186 ч. 2 КК України.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_4 є раніше судимим за скоєння злочинів проти власності (а.с. 121, 125-127), на обліку у наркологічному чи психіатричному диспансері не перебуває (а.с. 122, 123), не одружений, не працюючий, новий злочин скоїв в період терміну випробування за попереднім вироком суду.

З наявних в матеріалах кримінального провадження документів (а.с. 128-131) вбачається, що ОСОБА_4 є учнем ДНЗ «Запорізький професійний ліцей», натомість відповідно до характеристик з місця проживання та місця навчання родина ОСОБА_4 є неблагонадійною, а сам ОСОБА_4 за місцем навчання охарактеризований вкрай негативно як неврівноважений, такий, що допускає багато пропусків занять без поважних причин, зневажливо ставиться до викладачів та учнів, провокує бійки, залякує молодших учнів, носить з собою ножі та травматичну зброю.

Враховуючи таке, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 не має поваги до суспільства та встановлених в ньому правил та норм поведінки, не виявляє жодної спрямованості до виправлення чи усвідомлення протиправності своїх діянь, у своєму віці вже виявляє усі ознаки стійкої антисоціальної поведінки, має поступову тенденцію до скоєння більш тяжких злочинів, що дає суду підстави вважати, що мета належного покарання та виправлення обвинуваченого може бути досягнута виключно в умовах тимчасової ізоляції ОСОБА_4 від суспільства та неухильного нагляду і контролю за його поведінкою.

Отже, з урахуванням відсутності пом`якшуючих вину ОСОБА_4 обставин, невизнання ним вини та відсутності каяття у скоєному злочині, приймаючи до уваги обставини злочину, а також і процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового слідства, яка була спрямована на затягування судового провадження у будь-який спосіб, суд також не вбачає підстав для призначення покарання ОСОБА_4 на мінімальній межі, встановленій санкцією статті 186 ч. 2 КК України.

Приймаючи до уваги, що ризики, які були враховані судом при продовженні строку дії запобіжного заходу не зникли, тож суд вважає необхідним залишити запобіжний захід ОСОБА_4 без змін до набрання вироком законної сили.

За відсутності відомостей про вартість витрат на залучення експерта та документального підтвердження таких витрат, суд не вирішує питання про стягнення таких витрат з обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, ст. 71, ст. 186 ч. 2 КК України,
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України.

Призначити ОСОБА_4 за ст. 186 ч. 2 КК України покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В порядку ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_4 шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2015 року за ст. 185 ч. 1, ст. 185 ч. 2 КК України покарання у виді шести років позбавлення волі.

В строк відбування покарання ОСОБА_4 згідно ст. 72 ч. 1, 5 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 16 грудня 2016 року.

Речовий доказ наручний годинник GT Grand touring в корпусі чорного кольору, переданий на зберігання ОСОБА_5 , залишити ОСОБА_5 .

Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Суддя ОСОБА_1