Справа № 428/3814/16-к
Провадження № 11-кп/782/74/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з секретарем ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

представників потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

переглянула у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку Луганської області матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , поданою на вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28.12.2016 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Авдіївці Ясинуватського району Донецької області, громадянин України інвалід 3 групи, має на утриманні неповнолітню дочку, 2003 року народження, раніше не був засуджений, мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України, із призначенням покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 грн.

Судом частково задоволений цивільний позов законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_11 та з ОСОБА_8 стягнуто на користь ОСОБА_6 2000 грн у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, та 3000 грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Вироком суду встановлено, що 25 грудня 2015 року, приблизно об 11 годині, ОСОБА_10 прийшов до кабінету № 46 Сєвєродонецької гуманітарно-естетичної гімназії, розташованої у АДРЕСА_2 , де діючи на ґрунті особистих неприязних відносин, висловив погрози малолітній ОСОБА_12 , 2003 року народження, а потім схопив руками ззаду за шию, утримуючи їх, чим завдав потерпілій фізичного болю не спричинивши тілесних ушкоджень.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 ,, не оспорюючи правильності встановлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення як вони викладені та встановлені у вироку,юридичної оцінки дій свого підзахисного за ч.1 ст. 126 КК України, виду та розміру призначеного ОСОБА_13 покарання, просить вирок суду змінити, скасувавши його у частині задоволеного судом цивільного позову представника потерпілої ОСОБА_14 та повністю відмовити у його задоволенні.

Посилається на те, що прийнята судом позовна заява не містить документального підтвердження того, що цивільна позивачка ОСОБА_6 дійсно витратила,відповідно до укладеного договору про правову допомогу, 2000 грн, які нею заявлені до відшкодування з ОСОБА_8 і такі документи до заяви не додані.

Крім того, захисник вважає, що стягнутий з його підзахисного ОСОБА_8 розмір вартості правових послуг 2000 грн не відповідає граничному розміру компенсації витрат на правову допомогу, встановленому Постановою КМУ № 590 від 27.04.2006 року " Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави".

Захисник зазначає, що, всупереч вимогам п.6 ст 5 Закону України "Про судовий збір", ст.4,5 КПК України, ч.1 ст. 121 ЦПК, суд прийняв до розгляду та розглянув по суті викладених у ній вимог позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, не оплачений судовим збором у розмірі 1,5% ціни позову але, не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не залишив цей позов без руху для усунення таких недоліків.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав у повному обсязі доводи апеляційної скарги свого захисника, представників потерпілої ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та прокурора ОСОБА_5 , які просили залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження у межах поданої апеляційної скарги та обговоривши викладені у ній доводи, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

За таких умов, колегія суддів визнає доведеною судом першої інстанції вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину за обставин, як вони викладені у вироку.
Кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч.1 ст. 126 КК України колегія суддів також визнає правильною.
Суд першої інстанції обґрунтовано, з урахуванням відсутності заперечень учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції і роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Розмір та вид призначеного ОСОБА_13 розміру та виду покарання також ніким із сторін не оскаржений.
Переглядаючи матеріали кримінального провадження та вирок у оскарженій захисником частині щодо порядку та результатів розгляду судом першої інстанції заявленого цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими та безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.
Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, під час підготовчого судового засідання, 06 червня 2016 року законною представницею малолітньої потерпілої ОСОБА_6 був поданий цивільний позов, у якому представниця наполягала на стягненні з обвинуваченого ОСОБА_8 на її користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 грн, та понесені нею процесуальні витрати у вигляді правової допомоги 2000 грн.
Розглянувши заявлений цивільний позов разом із іншими матеріалами справи, суд, умотивуваши свої висновки, стягнув на користь ОСОБА_6 з обвинуваченого 2000 грн як процесуальні витрати, понесені представницею потерпілої при укладанні угоди на надання правової допомоги, та частково задовольнив цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, зменшивши її розмір до 3000 грн.
Таке рішення суду колегія суддів вважає обґрунтованим, оскільки воно відповідає вимогам ч.1 ст. 129 КПК щодо порядку вирішення цивільних позовів, порядку стягнення процесуальних витрат, передбаченому у ст.ст.118, 120, ч.1 ст. 124 КПК України і які потерпіла сторона у даному випадку документально підтвердила ( угода про надання правової допомоги на а.п.42 т.2).
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про відсутність сплати потерпілою стороною передбачених у ст.5 Закону України ставок судового збору для позовів про відшкодування моральної шкоди як підстави для відмови у задоволенні позову, то колегія суддів визнає їх такими, що не ґрунтуються на точному змісті наведеної правової норми.
Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку із цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
П.5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» дійсно передбачає встановлення ставки судового збору у розмірі 1,5% ціни позову для позовних заяв про відшкодування моральної шкоди, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Разом з тим, ст. 5 цього Закону передбачає ( п.6) що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Виходячи із зазначеного у ч.1 ст.128 КПК України формулювання шкоди, завданою потерпілій особі внаслідок скоєння кримінального правопорушення іншою особою, то вона може бути виражена як у майновому вимірі, так і у вигляді моральної шкоди ( майнової та/або моральної),тому, цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільнені від сплати судового збору.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у діючому КПК України міститься вичерпний перелік випадків, коли суд відмовляє у заявленому цивільному позові або відмовляє у його задоволенні.
Відповідно до ч.2 ст. 129 КПК України суд відмовляє у позові у разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення.
У разі виправдання обвинуваченого за відсутності у його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а, також, у випадках неприбуття у судове засідання цивільного позивача ( ч.1 ст. 376 КПК) суд залишає позов без розгляду.
Інших підстав для відмови у задоволенні позову ( у тому числі і тих , які наведені у апеляційній скарзі захисника) діюче кримінальне процесуальне законодавство не передбачає.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає за необхідне у задоволенні апеляційної скарги захисника відмовити.

Керуючись ст. 128,129, 405,407 КПК України, судова колегія

ухвалила:
Вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст. 126 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала апеляційної інстанції може бути оскаржена учасниками кримінального провадження до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційних скарг у строк та у спосіб, передбаченими ст. 424-427 КПК України.

Судді