Номер провадження: 11-кп/785/167/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.02.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2016 року, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 08 квітня 2015 року за № 0000216, яким
ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Одесі, громадянин України, українець, з середньою спеціальною освітою, одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.98, ч.3 ст.101, ч.2 ст.111, ч.2 ст.166 КК України, в редакції Кримінального Кодексу 1960 року,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 16 листопада 2016 року прокурору повернуто обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 08 квітня 2015 року за № 0000216, яким ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.98, ч.3 ст.101, ч.2 ст.111, ч.2 ст.166 КК України, в редакції Кримінального Кодексу 1960 року.

Не погодившись з рішенням суду, прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та призначити новий судовий розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що посилання суду на відсутність в обвинувальному акті відомостей щодо потерпілого ОСОБА_10 є безпідставними. Так, прокурор зазначає, що в результаті вчиненого кримінального правопорушення, ОСОБА_10 загинув. Органи досудового розслідування вживали заходи по встановленню близьких родичів чи членів його сім`ї для залучення їх в якості потерпілих у даному кримінальному проваджені. Проте, сестра та колишня дружина ОСОБА_10 відмовились приймати участь у кримінальному проваджені в статусі потерпілих, місце знаходження сина або інших родичів встановити не вдалось. Прокурор вважає, що визначення в обвинувальному акті розміру процесуальних витрат на залучення експерта у валюті, яка на час розгляду кримінального провадження не використовується - не є перешкодою для призначення обвинувального акту до розгляду по суті, оскільки розмір витрат можна перерахувати у валюту, яка використовується на даний час, в ході судового розгляду. На думку прокурора, обвинувальний акт повністю відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_8 , також подала апеляційну скаргу, в якій просить: «Задовольнити постанову Київського районного суду м.Одеси від 16.11.2016 року про повернення обвинувального акту прокурору з уточненням в тому числі для проведення слідчих дій і корегування фактичних обставин, вказаних заявником - потерпілою ОСОБА_8 , адвокатами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в інтересах потерпілої. Обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід відповідно до Конституції України та КПК».

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги прокурора та заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, пояснення потерпілої ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_9 , які в цілому погодились з ухвалою суду першої інстанції, проте просили внести до неї певні зміни, дослідивши зміст обвинувального акту у кримінальному провадженні та перевіривши доводи викладені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

В судовому засіданні апеляційного суду потерпіла ОСОБА_8 погодилась з висновком суду першої інстанції про необхідність повернути обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали, однак просила суд апеляційної інстанції зобов`язати орган досудового розслідування провести ряд слідчих дій у кримінальному провадженні, а також змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 уточнив вимоги ОСОБА_8 , просив суд повернути обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків та зобов`язати суд першої інстанції задовольняти всі клопотання потерпілої.

Апеляційний суд визнає вказані вимоги потерпілої та її представника необґрунтованими, оскільки вони суперечать положенням чинного кримінального процесуального закону.

Частиною 4 ст.110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Положеннями ч.4 ст.176 КПК України встановлено, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
Враховуючи положення ч.4 ст.176 КПК України потерпіла ОСОБА_8 не є процесуальною особою, яка має право на звернення до суду з клопотанням про застосування обвинуваченому запобіжного заходу під час судового розгляду, оскільки у відповідності до ч.4 ст.176 КПК України таким правом наділений лише прокурор, який підтримує державне обвинувачення, або процесуальний керівник.

Крім того, ч.3 ст.314 КПК України встановлений вичерпний перелік рішень, які має право ухвалити суд у підготовчому судовому засіданні. Відповідно до п.3 вказаної норми права суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Однією з форм закінчення досудового розслідування є звернення прокурора до суду з обвинувальним актом.

Проведення додаткового досудового розслідування не передбачено положеннями чинного кримінального процесуального закону. Після повернення обвинувального акту прокурору він не має права поновлювати досудове розслідування, ініціювати проведення тих чи інших слідчих дій, а може лише усунути недоліки обвинувального акту, привести його у відповідність до вимог ст.291 КПК України та повторно направити обвинувальний акт в суд для проведення судового розгляду.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 .

В свою чергу вимоги апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 , які були роз`яснені апеляційному суду її представником ОСОБА_9 та полягали в тому, що необхідно повернути обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків та одночасно зобов`язати суд першої інстанції задовольняти всі клопотання потерпілої про проведення слідчих дій та інше, взагалі не ґрунтуються на вимогах закону та є взаємовиключними, оскільки, у разі повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції не буде мати в провадженні зазначений обвинувальний акт.

Крім того, відповідно до ст.5 Закону «Про судоустрій і статус суддів» правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.
Статтею 6 зазначеного Закону передбачено, що: Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.
Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.
Згідно зі ст.22 Закону - Місцевий суд є судом першої інстанції і здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом.
Місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом.
Аналіз зазначених норм права дає підстави дійти висновку, що суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження є незалежним та повинен під час такого розгляду керуватися процесуальним законом. При цьому втручання в правосуддя, в тому числі у спосіб запропонований представником потерпілої ОСОБА_9 є неприпустимим.

В свою чергу, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 .

Так, відповідно до положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 року) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 року) зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Так, у вказаному обвинувальному акті спочатку викладені фактичні обставини ряда злочинів, які інкримінуються ОСОБА_7 , однак кожному правопорушенню не надана правова кваліфікація окремо з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

На думку апеляційного суду це унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення і, безперечно, порушує право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі приписами п.«с» ч.3 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст.20 КПК України.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, якій обґрунтовано зазначив, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7

процесуальні витрати зазначені в валюті, яка на час розгляду кримінального провадження, не використовується, що позбавляє суд можливості у разі визнання обвинуваченого винуватим, стягнути на користь держави процесуальні витрати.

Вказані недоліки обвинувального акту та його невідповідність положенням ст.291 КПК України є суттєвими і перешкоджають призначити судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_7 в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_8 підлягає задоволенню в частині повернення обвинувального акту прокурору.
Керуючись статтями 291, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеса від 16 листопада 2016 року про повернення прокурору обвинувального акту з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 08 квітня 2015 року за № 0000216, яким ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.98, ч.3 ст.101, ч.2 ст.111, ч.2 ст.166 КК України (в редакції 1960 року) залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4