АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/1537/16-к Номер провадження 11-кп/786/417/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6
прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисника обвинуваченого ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження №0000948, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.08.2016, за апеляційною скаргою прокурора Комсомольського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 30 грудня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 12.07.2016 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт, -

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.389 КК України та засуджено до покарання:
за ч.2 ст.185 КК України - у виді 3 місяців арешту ;
за ч.2 ст.389 КК України - у виді 1 місяця арешту .
Відповідно до ст. 70 КПК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_10 покарання у виді 3 місяців арешту.
На підставі вимог ч.1 ст.71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Комсомольського міського суду від 12.07.2016р. у виді 84 годин громадських робіт з врахуванням ст.72 КК України виходячи з відповідності 1 дню арешту вісім годин громадських робіт та остаточно призначено ОСОБА_10 покарання за сукупністю вироків у виді 3 місяців 5 днів арешту.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено попередній домашній арешт.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином задоволено частково .
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду, завдану злочином в розмірі 2900 грн.
В порядку ст. 100 КПК України по справі вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, 07.08.2016 року, о 14 год. 30 хв. ОСОБА_10 перебував біля будинку №3, що по вулиці Портовій в м. Горішні Плавні Полтавської області, де виявив на лавочці планшет марки «Samsung Galaxy Tab 2» ІМЕІ НОМЕР_1 , внаслідок чого в останнього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення вищевказаного планшету. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи таємно, повторно, з корисливих мотивів та мети, ОСОБА_10 , шляхом вільного доступу, заволодів вищевказаним планшетом марки «Samsung Galaxy Tab 2», який належить ОСОБА_11 ,місце скоєння кримінального правопорушення покинув та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальної шкоди на суму 1500 гривень.
ОСОБА_10 , згідно вироку Комсомольського міського суду Полтавської області від 12 липня 2016 року, засуджений за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт.
19 серпня 2016 року ОСОБА_10 був поставлений на облік в Комсомольському МВ КВІ УДПтС України в Полтавській області, йому було роз`яснено порядок відбування покарання у виді громадських робіт, його права та обов`язки.
Однак, ОСОБА_10 , достовірно знаючи про покладені на нього обов`язки, щодо відбування покарання у вигляді 120 годин громадських робіт та будучи ознайомленим з графіком виходу на роботу в КП «Міськсвітло»: 26 серпня 2016 року, 27 серпня 2016 року, 28 серпня 2016 року, 31 серпня 2016 року, 07 вересня 2016 року, 08 вересня 2016 року, 09 вересня 2016 року, 10 вересня 2016 року, 11 вересня 2016 року, 14 вересня 2016 року, 16 вересня 2016 року, 17 вересня 2016 року та 18 вересня 2016 року, згідно графіка, до роботи не приступив, вказати поважної причини неявки на роботу не зміг, допустивши в серпні 2016 року прогули в кількості 16 годин (4 дні) та у вересні 2016 року прогули в кількості 36 годин (9 днів), без поважних причин.
Згідно ст. 40 ч. 3 КВК України ухиленням від відбування покарання у вигляді громадських робіт є: невихід більше 2-х разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин, тобто ОСОБА_10 ухиляється від покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.
26.09.2016 близько 17 год. 30 хв. ОСОБА_10 , перебуваючи поблизу автомобільної мийки, розташованої по вул. Строна 33а м. Горішні Плавні Полтавської області, зустрів знайомого ОСОБА_12 , та попросив останнього надати в користування велосипед. На зазначену пропозицію ОСОБА_12 погодився та передав ОСОБА_10 велосипед «Kinetic-Space» біло-синього кольору, номер рами НОМЕР_2 (власником якого є ОСОБА_13 ), після чого останній на велосипеді поїхав з території автомобільної мийки. Цього ж дня, близько 18 год. 45 хв., перебуваючи поблизу магазину «Єгорич», розташованого по вул. Космонавтів 13 м. Горішні Плавні, під час користування вищезазначеним велосипедом у ОСОБА_10 виник злочинний умисел на заволодіння зазначеним майном. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи таємно, повторно, з корисливих мотивів та мети, ОСОБА_10 незаконно заволодів велосипедом «Kinetic-Space» біло-синього кольору, номер рами НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_13 вартістю 3918 грн., викраденим розпорядився на власний розсуд. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_13 завдано матеріальної шкоди на суму 3918 грн.
На вирок суду прокурором у кримінальному провадженні подана апеляційна скарга, в якій він, не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини, фактичні обставини провадження, просить скасувати вирок суду в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину внаслідок його м`якості, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також істотним порушенням вимог КПК.

Прокурор просить постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винуватим за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 389 КК України та призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України 2 роки 6 місяців позбавлення волі, за ч.2 ст. 389 КК України 5 місяців арешту. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити покарання у вигляді 2 років 9 місяців позбавлення волі. На підставі, ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного за даним вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Комсомольського міського суду від 12.07.2016 у виді 40 годин громадських робіт, що згідно ст. 72 КК України відповідає 5 дням позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді 2 років 9 місяців 5 днів позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор вказує, що при призначенні покарання обвинуваченому, судом не в повній мірі враховано, що обвинувачений в минулому притягувався до кримінальної відповідальності та знову вчинив злочин, до повного відбуття покарання за попереднім вироком суду, не працює, вину за епізодами злочинної діяльності таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_11 та ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт не визнав, а тому за даними епізодами не розкаявся та належних висновків для себе не зробив.

Призначивши покарання обвинуваченому за ч.2 ст. 185 КК України та ч.2 ст. 389 КК України окремо, суд призначив остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України без зазначення частини даної статті, якою керувався суд.

Оскаржуваним вироком суду визначено невідбуту частину покарання за вироком Комсомольського міського суду від 12.07.2016, проте судом не зазначено, яку саме частину покарання суд приєднує до покарання за новим вироком.

Заслухавши доповідача, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу в частині невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину внаслідок його м`якості, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечували щодо апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, тобто крадіжці, а саме планшету марки ««Samsung Galaxy Tab 2», який належить ОСОБА_11 , велосипеду «Kinetic-Space», який належить ОСОБА_13 , передбаченому ч.2 ст. 185 КК України та в ухиленні ОСОБА_10 від відбування громадських робіт, будучи засудженим до такого покарання за обставин, викладених у вироку суду відповідають фактичним обставинам провадження, правильність правової кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) "Про практику призначення судами кримінального покарання" визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, і призначати менш суворе покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину і відшкодували завдані збитки.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, відповідно ст. 414 КПК України, визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.

Вирішуючи питання призначення покарання обвинуваченому, суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог закону, належним чином вмотивував своє рішення та урахував характер та ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, які не є тяжкими, конкретні обставини справи, часткове визнання своєї вини у частині викрадення майна потерпілого ОСОБА_13 , особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується за місцем проживання посередньо, перебуває на обліку у лікаря нарколога. Враховані судом і обставини, що пом`якшують покарання, якими суд визнав наявність каяття у вчиненому та добровільне відшкодування потерпілим майнової шкоди та вжиття заходів спрямованих на повернення майна.

Судом першої інстанції у достатній мірі враховано позицію потерпілих у справі, які не наполягали на призначенні ОСОБА_10 суворого покарання, а навпаки висловлювались про можливість призначення обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі.

Оцінивши в сукупності всі обставини провадження, суд першої інстанції належно виконав зазначені вимоги закону та обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши покарання в межах санкції статті, яке, на переконання колегії суддів, є співмірним вчиненому, необхідним та достатнім покаранням для його виправлення та попередження нових злочинів.

Тому підстав вважати призначене ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 3 місяців 5 днів арешту надмірно м`яким, як про це стверджує сторона обвинувачення в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів прокурора про призначення судом остаточного покарання обвинуваченому за сукупністю злочинів на підставі статті 70 КК України без зазначення частини даної статті після призначення покарання за кожний злочин окремо, то такі неточності у вироку суду не відносяться до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування оскаржуваного вироку.

За таких обставин, підстав для скасування вироку суду колегією суддів не встановлено, тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора Комсомольського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури залишити без задоволення, а вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 30 грудня 2016 року щодо ОСОБА_10 без змін.
Строк відбування покарання рахувати з 01 серпня 2017 року.

Обвинуваченого ОСОБА_10 взяти під варту негайно в залі суду.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення засудженому копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4