Номер провадження: 11-сс/785/87/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

представника заявника - ОСОБА_7 ,

потерпілих - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляцію начальника філії «Одеське управління військової торгівлі» концерну «Військторгсервіс» на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.12.2016 року про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 по кримінальному провадженню № 0000295 від 13.09.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368 КК України відносно службових осіб філії Одеське управління військової торгівлі» концерну «Військторгсервіс» і накладено арешт на 19 торгових місць із розміщеними на кожному з них по два 20-ти футові контейнери на вул. Рожевій КП № 2 ТК № 1 на території ТОВ «Промтоварний ринок» по АДРЕСА_1 , оскільки вони можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні, а також з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження, збереження від втрати, знищення чи перетворення майна. При цьому слідчий суддя зазначив, що відповідно до клопотання посадові особи філії Одеське управління військової торгівлі» концерну «Військторгсервіс», уповноважені на укладання договорів оренди земельних ділянок ( торгових місць), належних Міністерству оборони України, з підприємцями, стали вимагати від останніх переукладання вказаних договорів на нових умовах, з виплатою неправомірної вигоди у сумі 20 000 доларів США з кожного, за що були викриті правоохоронними органами. Після цього орендарям стало відомо, що їх торгові місця вже були перепродані іншим особам і на даний час існує загроза того, що контейнери разом із товаром в них можуть бути вивезеними у невідомому напрямку, знищеними, спотвореними, у зв`язку з чим потерпілі особи звернулись до прокурора з заявою про арешт торгових місць із розміщеними на них контейнерами.

Апелянт вказує, що про наявність оскаржуваної ухвали слідчого судді дізнався лише 16.01.2017 року із Єдиного державного реєстру судових рішень, а копію її отримав 18.01.2017 року та у визначений ч. 3 ст. 395 КПК України термін подав апеляцію, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді. При цьому зазначає, що слідчий суддя безпідставно прийняв рішення про накладення арешту на майно, оскільки арештоване майно немає жодного відношення до кримінального провадження за ч. 4 ст. 368 КК України, а висновки слідчого судді в ухвалі є лише припущеннями і жодними доказами та обставинами не підтверджені.

Вислухавши доповідача, представника заявника про задоволення апеляції і скасування ухвали слідчого судді, прокурора і потерпілих про залишення ухвали слідчого судді без змін, вивчивши доводи апеляції та матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскільки клопотання слідчого про накладення арешту на майно розглянуто у відсутності власників майна і їх представників, а про винесення ухвали слідчого судді їм стало відомо 16.01.2017 року, копію якої отримано 18.01.2017 року і в той же день подана апеляційна скарга, належить вважати, що апеляційна скарга подана у термін, передбачений ч. 3 ст. 395 КПК України і порушення строку на апеляційне оскарження ухвали не допущено.

Як вбачається з витягу з кримінального провадження № 000295 від 13.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, військовою прокуратурою Одеського гарнізону Південного регіону України проводиться досудове розслідування відносно службових осіб філії «Одеське управління військової торгівлі» концерну «Військторгсервіс», зокрема відносно начальника дільниці № 6 філії Одеське управління військової торгівлі» концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яким обрано запобіжні заходи.

В ході розгляду апеляційної скарги потерпілі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 пояснили, що торгові місця, що належать потерпілим на вул. Рожевій зазначеного ринку були перепродані третім особам, у зв`язку з чим на них та підприємців, які орендують у них контейнери, чиниться тиск третіми особами і представниками філії Одеське управління військової торгівлі» концерну «Військторгсервіс» з погрозами вивезення контейнерів з даних торгових місць разом з товаром у них і вони побоюються, що таке може статися в разі скасування арешту. Адже відносно підприємця ОСОБА_12 такі дії були вчинені, його контейнери були вилучені, перекрашені і передані третім особам у користування, їм також погрожують, що на їх місце прийдуть інші. Особливо несприятливою стала ситуація після звільнення з-під варти одного з підозрюваних ОСОБА_11 .

Арешт майна згідно ч. 2 ст. 170 КПК України допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення чи стягнення з юридичної особи неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого про накладення арешту на майно зазначено, що накладення арешту на торгові місця і контейнери необхідно для забезпечення кримінального провадження, оскільки вони мають доказове значення, а їх арешт перешкодить здійсненню незаконного тиску на потерпілих й свідків у кримінальному провадженні, оскільки ще не всі вони допитані, на чому наголосив прокурор в ході розгляду апеляції.

Із додатків до апеляційної скарги вбачається, що відповідно до договору № 181/9-83р від 21.02.2000 року земельна ділянка площею 4.33 га., яка належить міністерству оборони України, передана Авангардівською селищною радою у постійне користування ТОВ «Промтоварний ринок», а дорученням від 14.06.2016 року зазначене міністерство доручило концерну «Військторгсервіс» вчиняти юридичні дії, пов`язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів (загальна кількість 50 місць) на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін в судах та інших органах. Довіреністю від 01.07.2016 року концерн «Військторгсервіс» уповноважив виконувати зазначені дії начальника філії «Одеське управління військової торгівлі» концерну «Військторгсервіс». Разом з тим, надання цими документами вказаних повноважень начальнику філії «Одеське управління військової торгівлі» концерну «Військторгсервіс» не надає йому права примушувати орендарів торгових місць, у яких наявні договори оренди цих об`єктів із попередником філії «Одеське управління військової торгівлі» концерну «Військторгсервіс» - ДП МОУ «Південь» до 2019 року, розривати ті договори і укладати нові. Як пояснили апеляційному суду потерпілі, до 2016 року в разі необхідності уповноваженим органом міністерства оборони України з ними укладались додаткові угоди, а розірвання договорів оренди торгових місць і вимагання з них неправомірної вигоди порушує їх права.

В судовому засіданні апеляційного суду представник заявника не заперечувала, що начальник філії «Одеське управління військової торгівлі» концерну «Військторгсервіс» після отримання вищезазначеної довіреності від 01.07.2016 року від концерну «Військторгсервіс», письмово попередив орендарів торгових місць про розірвання попередніх договорів і укладання нових.

З огляду на викладене, накладення арешту на зазначені торгові місця і металеві контейнери відповідає вимогам ч. 2 ст. 170 КПК України для забезпечення кримінального провадження, як про це правильно зазначив у своїй ухвалі слідчий суддя.

Доводи представника апелянта про те, що для відчуження торгових місць необхідний значний період часу і у зв`язку з цим побоювання потерпілих про можливий перепродаж орендованих ними місць філією «Одеське управління військової торгівлі» концерну «Військторгсервіс» іншим особам нічим не підтверджені, є надуманими, адже потерпілі в ході розгляду апеляції прямо вказують на конкретні обставини здійснення на них і на підприємців (суборендарів) тиску з боку третіх осіб саме з цих підстав.

Та обставина, що не всі особи, які орендують торгові місця на вул. Рожевій зазначеного ринку підписали звернення до прокурора про порушення їх прав і необхідність арешту торгових місць і контейнерів також не може бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки із тексту приєднаного до апеляції звернення іншої частини фізичних осіб підприємців до вищих посадових осіб держави вбачається, що вони уклали нові договори оренди торгових місць з філією «Одеське управління військової торгівлі» концерну «Військторгсервіс», у них склалися приязні договірні відносини з керівництвом Концерну «Військторгсервіс», яке жодного тиску на підприємців не чинило, що суперечить матеріалам кримінального провадження. Крім того, на торгові місця вказаних та інших орендарів, які, на думку апелянта також не підписували звернення до прокурора, арешт ухвалою слідчого судді не накладено.

Ухвалою слідчого судді накладено арешт лише на частину торгових місць на вул. Рожевій ринку, орендарі яких просили прокурора про захист їх порушених прав.

Накладення арешту на вищевказане майно не перешкоджає здійсненню діяльності як підприємців, так і підприємства апелянта.

Посилання представника апелянта на те, що торгові місця і контейнери не мають відношення до кримінального провадження і не є речовими доказами у ньому, не можуть бути прийняті колегією суддів, оскільки підприємці із самого початку звернулись до правоохоронних органів із заявою про те, що службові особи філії «Одеське управління військової торгівлі» концерну «Військторгсервіс» безпідставно вимагають розірвання договорів оренди торгових місць з укладанням нових договорів і сплатою неправомірної вигоди та на даний час ситуація залишилась такою ж, порушені права підприємців не відновлені, завдання кримінального провадження, передбачені ст. 2 КПК України не вирішені, у зв`язку з чим накладення арешту на майно, як заходу кримінально-правового примусу, є обґрунтованим і має виключити чинення тиску в ході проведення досудового розслідування на потерпілих і свідків.

Також не можна погодитись із твердженнями апелянта про те, що прокурором не надано доказів щодо ідентифікації майна, на яке належить накласти арешт, адже до клопотання прокурором додано копії договорів оренди торгових місць, у яких містяться всі необхідні дані щодо цих об`єктів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляція не підлягає задоволенню, а підстави для скасування ухвали слідчого судді відсутні.

Керуючись ст. 407, 409, 419, 422, 170-172 КПК України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу начальника філії «Одеське управління військової торгівлі» концерну «Військторгсервіс» залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.12.2016 року про накладення арешту на майно без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2