справа № 462/6439/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 лютого 2017 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

представника потерпілого: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003688 про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Дмитрівка Знам`янського району Кіровоградської області, із середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, невійськовозобов`язаного, який зареєстрований на АДРЕСА_1 , раніше судимого 29.08.2016 року Жовківським районним судом Львівської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, суд

в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 12.10.2016 року близько 00.00-01.00 год., перебуваючи на вул. Городоцька, 84 у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом віджиму вхідних дверей, проник в приміщення перукарні « ІНФОРМАЦІЯ_2 », звідки таємно викрав грошові кошти в сумі 2000 гривень.

Крім цього, 18.10.2016 року близько 01.00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи на АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, шляхом віджиму вхідних дверей, проник в приміщення перукарні « ІНФОРМАЦІЯ_2 », звідки таємно викрав грошові кошти в сумі 1000 гривень.

Також, 07.11.2016 року, в період часу з 19.55 год. по 19.57 год., перебуваючи на АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом віджиму вхідних дверей, проник в приміщення «Кредобанк», звідки таємно викрав сканер марки «Cenon Lide 220», вартістю 2360,40 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.3 ст.185 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дав суду показання аналогічні фабулі обвинувачення. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.
У відповідності до ч.3 ст.32 КК України вчинення двох або більше злочинів, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
Згідно примітки 1 ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.
Обвинувачений ОСОБА_5 до вчиненняданого злочину був засуджений 29.08.2016 року Жовківським районним судом Львівської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у приміщення, вчиненому повторно, доведена повністю і його дії органом досудового слідства правильно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлені.

Відповідно до положень ч.4 ст.67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Виходячи з роз`яснень, що містяться в абз.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» № 7 від 04.06.2010 року, якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої ст.67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який є тяжким злочином, вчиненим умисно, з корисливих мотивів; особу винного, який раніше судимий за корисливий злочин /матеріали кримінального провадження, арк.169, 173-174/; неодружений, не працює, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває /матеріали кримінального провадження, арк.175, 176/, згідно наданої характеристики за місцем проживання скарг щодо нього не поступало /матеріали кримінального провадження, арк.177/.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для її виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.3 ст.185 КК України.

Підстав для застосування до ОСОБА_5 ст.69, 75 КК України суд не вбачає, оскільки відсутні у справі сукупність обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і за переконанням суду виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 засуджений 29.08.2016 року Жовківським районним судом Львівської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850гривень, який на час розгляду не виконаний.

При цьому, з врахуванням вимог ч.3 ст.72 КК України, згідно якої основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно, а тому вирок Жовківського районного суду Львівської області від 29.08.2016 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, слід виконувати самостійно.

У кримінальному провадженні потерпілим ПАТ «Кредобанк» був заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого 2360 гривень 40 копійок матеріальної шкоди, завданої злочином.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У судовому засіданні обвинувачений у повному обсязі визнав поданий представником потерпілого ПАТ «Кредобанк» цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди.

Зі огляду на зазначене, суд приходить до переконання, що цивільний позов ПАТ «Кредобанк» підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно до ст. 118 КПК України до процесуальних витрат належать витрати, пов`язані із залученням експерта. Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З огляду на зазначене, із обвинуваченого ОСОБА_5 підлягають стягненню на користь держави витрати на проведення Львівським НДЕКЦ ГУ МВС України трасологічної експертизи №11/2074 від 25.11.2016 року в розмірі 263 гривень 88 копійок, Львівським НДЕКЦ ГУ МВС України трасологічної експертизи №4/1879 від 29.11.2016 року в розмірі 351 гривень 84 копійки та Львівським НДЕКЦ ГУ МВС України трасологічної експертизи №4/1869 від 28.11.2016 року в розмірі 703 гривні 68 копійок, /матеріали кримінального провадження, арк.54, 65, 119/, оскільки проведення вказаних експертиз було зумовлено розслідуванням вчинених обвинуваченим злочину.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Підстав, передбачених ст.176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає, оскільки до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і такий рахується за Галицьким районним судом м. Львова.
Керуючись ст.368-371, 373-375 КПК України, суд

з а с у д и в:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 29.08.2016року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу в розмірі 50 /п`ятдесят/ неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 гривень, виконувати самостійно.

Цивільний позов Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» - 2360 /дві тисячі триста шістдесят/ гривень 40 копійок матеріальної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_5 в дохід держави 1319 /одну тисячу триста дев`ятнадцять/ гривень 40 копійок процесуальних витрат.

Речові докази: циліндричний механізм та два ключі, які передано на зберігання в камеру зберігання Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області /матеріали кримінального провадження, арк.60-62/ знищити;

- інформаційний носій (DVD-R 4,7 GB/min), на якому зафіксовано відеозапис з камер відеоспостереження ПАТ «КРЕДОБАНК» /матеріали кримінального провадження, арк.98; 99/ залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: /підпис/
З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1