Ухвала
іменем україни

01 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000336, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_5 рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що апеляційний суд постановив рішення, яке не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, доводів, викладених в апеляційній скарзі захисника, не проаналізував та не дав вичерпної відповіді на них з урахуванням додатково поданих матеріалів.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_5 рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, неправильно кваліфікував дії його підзахисного, оскільки умислу на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень не мав, мало місце необережне заподіяння ушкоджень. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції формально розглянув його апеляційну скаргу та не спростував наведених ним доводів, у зв`язку з чим ухвала не відповідає вимогам КПК України. Також зазначає, що суд призначив надто суворе покарання й не врахував усіх пом`якшуючих обставин та позицію потерпілого, який просив не позбавляти волі ОСОБА_5 .

Вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09 грудня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року, ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 26 травня 2014 року близько 00.30 год., знаходячись у с. Комсомольське Козятинського району Вінницької області, під час словесної суперечки із ОСОБА_8 , яка раптово виникла на ґрунті неприязних відносин та в подальшому переросла в бійку, умисно наніс один удар розкладним ножем, який знаходився в правій руці, в живіт потерпілому, спричинивши останньому тяжких тілесних ушкоджень.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти скарги захисника та не підтримав подану прокурором скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України неповнота судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання захисник, перегляду в касаційному порядку не підлягають, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
Разом із цим згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та кваліфікацію його дій за цією нормою кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судових рішеннях наведено докладні мотиви.
Той факт, що засуджений саме умисно завдав потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, підтверджується показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , даними, що містяться в протоколах огляду місця події, висновках експертиз.
На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, наявність обставини, що пом`якшує покарання відшкодування шкоди потерпілому, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також дані про його особу, тобто суд дотримався вимог статей 65-67 КК України.

Суд апеляційної інстанції, як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час перегляду вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 за апеляційною скаргою захисника дотримався положень статей 404, 405, 407 КПК України та постановив ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 419 цього Кодексу.
У своїй ухвалі суд апеляційної інстанції дав вичерпні відповіді на всі доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника, та, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, на які вказували прокурор та захисник, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3