Червоноградський міський суд Львівської області
Справа № 1-10/10
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 липня 2010 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі: головуючого - судді Новосада М.Д.

при секретарі Терех У.В., Султан Н.В., Шпак В.М.

за участю прокурора Ковальчука О.Г.

представника відділу у справах дітей ОСОБА_1

адвокатів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представників неповнолітніх підсудних ОСОБА_4

ОСОБА_5

представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Червонограді справу про обвинувачення:

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, з освітою незакінченою вищою, не одруженого, не працюючого, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимого, -

у злочині передбаченому за ст. 187 ч. 2 ,189 ч. 2 КК України, -

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, українця, громадянина України, з освітою середньо-спеціальною, не одруженого, працюючого слюсарем з ремонту КВП ВП «Вантажно транспортне управління» «ДП Львіввугілля», проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_6, раніше не судимого, -

у злочині передбаченому за ст. 187 ч. 2 КК України, -

ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, українця, громадянина України, з освітою технічною, не одруженого, працюючого гірничим робітником ВП «Шахта «Межирічанська» ДП Львіввугілля», проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_8, раніше не судимого, -

у злочині передбаченому за ст. 189 ч. 2 КК України, -

ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, з освітою незакінченою вищою, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, працюючого ВТУ ДП «Львіввугілля», проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_10, раніше не судимого, -

у злочині передбаченому за ст. 189 ч. 2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Підсудні ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в один із днів листопада 2006 року, за попередньою змовою групою осіб, під приводом того, що потерпілий ОСОБА_9, штовхнув ОСОБА_8 на дискотеці, яка проходила у будинку «Просвіти» в м. Соснівці Львівської області, що по вул. Театральній, вивели його на вулицю, де спільно нанесли кілька ударів по обличчю та тілу.

Після цього, підсудні стали вимагати у потерпілого принести їм до кінця листопада 150 грн. Боячись підсудніх потерпілий в один із днів кінця листопада 2006 року поблизу будинку «Просвіта» передав ОСОБА_8 150 грн.

Продовжуючи свої злочинні дії, підсудні повторно у грудні 2006 року близько 14 год. викликали потерпілого на стадіон ЗШ № 7 у м. Соснівці Львівської області, де стали висловлювати претензії щодо того, що він їх ображав словесно при інших особах. При цьому підсудні стали бити потерпілого, а ОСОБА_8 став вимагати щоб той до 14.01.2007 року приніс для нього гроші у сумі 100 дол. США на центральну площу м. Соснівки.

Коли потерпілий у зазначений час не приніс гроші, підсудній ОСОБА_8, 14.01.2007 року близько 13 год. прийшов до потерпілого додому на вул. Шахтарську 19/1 та викликав його на вулицю, де ще знаходився ОСОБА_10

Після цього, підсудні завели потерпілого в лісопосадку, що біля шахти «Надія», де спільно стали бити по обличчю та тілу, вимагаючи 100 дол. США. Дізнавшись, що ОСОБА_1 не має грошей, стали вимагати щоб останній передав їм мобільний телефон його матері. Боячись дій підсудних, ОСОБА_1 в цей же день передав їм телефон марки «Самсунг» Х-400» вартістю 560 грн.

Тільки 19.01.2007 року зазначений телефон був повернутий ОСОБА_8 ОСОБА_12, який є родичем потерпілого, причому останній залишив йому свій телефон марки «Самсунг С110» вартістю 300 грн.

Крім цього, 19.01.2007 року близько 23 год. 30 хв. підсудній ОСОБА_8 знаходячись біля будинку «Просвіти», що по вул. Театральній в м. Соснівці Львівської області, будучи ініціатором вчинення злочину, підмовив неповнолітнього ОСОБА_9 на відкрите заволодіння майном потерпілого ОСОБА_13, мобільним телефоном марки «Нокіа Н-90» вартістю 3300 грн., зі стартовим пакетом «Діджус» вартістю 50 грн., та грошима на рахунку у сумі 100 грн.

Реалізовуючи свій намір, підсудні ОСОБА_8 та ОСОБА_9, діючи спільно, підійшли до будинку № 7 по вул. Театральній у м. Соснівці Львівської області, де проживає потерпілий ОСОБА_13 Біля підїзду № 2 даного будинку ОСОБА_8 передав ОСОБА_9 заздалегідь приготовлені деревяну палицю, маску на обличчя та сприяючи вчиненню злочину виключив у підїзді світло і повідомив, що потерпілий за декілька хвилин підійде до будинку, а він буде чекати неподалік місця злочину.

Коли потерпілий ОСОБА_13 підійшов до свого будинку, підсудній ОСОБА_9 підбіг до нього та наніс полицею кілька ударів по голові, намагаючись заволодіти його майном. Потерпілий ОСОБА_13 став чинити опір підсудному, нанісши удар ключами в обличчя та почав втікати у напрямку іншого будинку.

Підсудний ОСОБА_9 став переслідувати потерпілого та бити його, як той впав на землю. Коли мешканці будинку вибігли на крик потерпілого, з місця злочину втік, не довівши свій намір до кінця, з причин, що не залежали від його волі.

Допитані у судовому засіданні підсудні ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, винними себе у вчиненому не визнали, підсудний ОСОБА_9 винним себе визнав та зокрема підсудний ОСОБА_8 пояснив, що точно не памятає зазначених подій.

Вимагання щодо ОСОБА_9 не вчиняв.

19.01.2007 року більше часу він провів біля будинку «Просвіта» в м. Соснівці. Близько 23 год. повернувся додому.

Участі в пограбуванні ОСОБА_13 він не приймав.

Підсудні ОСОБА_10 і ОСОБА_4 також вказали, що не вчиняли побиття ОСОБА_9 і не вимагали у нього грошей.

Підсудний ОСОБА_11 пояснив, що на попередньому слідстві себе оговорив і дав покази під тиском.

Підсудний ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_8 знає з листопада 2006 року.

Тоді ж він, танцюючи на дискотеці, зачепив плечем когось з друзів ОСОБА_8. Підсудні вивели його на вулицю та стали бити кулаками в обличчя і різні частини тіла, а коли впав, то били ногами.

Після цього сказали принести до кінця місяця 150 грн., хоча він не мав перед ними ніяких боргів.

У кінці листопада по вказівці ОСОБА_8 він передав йому 150 грн.

На початку грудня 2006 року ОСОБА_8 і підсудні забрали його з ресторану і вивели на стадіон ЗШ № 7, де стали бити та вимагати 100 дол. США., які він повинен був принести до 14.01.2007 року

14.01.2007 року він на зустріч із ОСОБА_8 не прийшов, так як не мав грошей.

Цього ж дня, близько 13 год., ОСОБА_8 прийшов до нього додому та викликав на вулицю, де був ОСОБА_10. Вони пішли у ліс біля шахти «Надія», де підсудні стали його бити, нанісши декілька ударів в обличчя та по тулобищу. Запитували чому він не приніс грошей. Коли він повідомив, що не має грошей, ОСОБА_8 сказав передати їм мобільний телефон матері.

Він повернувся додому, де взяв даний телефон та передав його ОСОБА_8.

В цей день, ввечері мати виявила пропажу телефону.

На слідуючий день він разом із ОСОБА_12, чоловіком сестри і його знайомим на імя ОСОБА_6, зустрілися із ОСОБА_8 та ОСОБА_10.

На вимогу ОСОБА_12 підсудні 19.01.2007 року повернули телефон.

19.01.2007 року ОСОБА_8, зустрівши його біля ресторану «Вечірній» наказав прийти близько 23 год. 30 хв. до будинку «Просвіта» у м. Соснівці.

Коли він прийшов туди в обумовлений час, ОСОБА_8 був сам. Вони зайшли за будинок і ОСОБА_8 витягнув з під куртки палицю та маску на обличчя і сказав щоб він побив ОСОБА_13 та забрав в нього дорогий мобільний телефон.

Якщо він цього не зробить то він його вбє. Злякавшись ОСОБА_8, він погодився на це.

Вони підійшли до будинку де проживає потерпілий. ОСОБА_8 виключив світло у підїзді та сказав, щоб той вдарив потерпілого і забрав телефон, а він буде чекати недалеко та спостерігати за ним.

Коли через 10-15 хвилин до підїзду підійшов ОСОБА_13, він боявся і не хотів сильно його бити.

Підійшовши ззаду він вдарив ОСОБА_13 палицею по голові. Потерпілий присів і між ними завязалася боротьба. Потім ОСОБА_13 став втікати і він побіг за ним, вдаривши легко його ще кілька разів. Піднявся шум, крики. Хтось з мешканців будинку став кричати і він втік з місця події. Телефону в потерпілого не забирав. Вчинив це під впливом ОСОБА_8 .

У вчиненому щиро кається.

Крім визнання своєї вини підсудним ОСОБА_9 , та не визнання вини підсудними ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_10 їх вина у вчиненому повністю підтверджується показами потерпілих, свідків, протоколами слідчих дій та судового засідання, іншими документами.

Так, допитаний у судовому засіданні неповнолітній потерпілий ОСОБА_13 пояснив, що 19.01.2007 року він близько 24 години йшов додому. Підходячи до підїзду звернув увагу, що не горить світло . Коли підходив до дверей, то до нього підскочив хлопець у масці і вдарив деревяною палицею по голові. Він присів та потягнув нападника на себе, повалив його на землю. Після цього став кричати, кликати на допомогу та втікати. Нападник почав наздоганяти та ще наніс йому кілька ударів. Сусідка почала кричати і нападник втік.

З приводу нанесених тілесних ушкоджень він знаходився на лікуванні.

Представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 у суді пояснив, що 19.01.2007 року близько 24 год. додому прийшов його син весь у крові. Була розбита голова. Пояснив, що у підїзді на нього напав невідомий у масці і кілька разів вдарив палицею по голові. Він вчинив йому опір і нападник втік.

Внаслідок отриманих ушкоджень син лікувався у лікарні.

Просить стягнути з підсудного ОСОБА_9 за завдані моральні страждання моральну шкоду у розмірі 70 тис. грн.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснила, що у листопаді 2006 року вона знаходилася у клубі на дискотеці.

Між ОСОБА_9 і невідомими особами був конфлікт, а потім бійка. Коли вона вийшла на вулицю, то бійка вже закінчилася.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що 15.01.2007 року пізно ввечері вона разом із чоловіком приїхали додому, до матері ОСОБА_15, Від неї дізналася, що пропав її мобільний телефон марки «Сіменс».

Пізніше, її брат ОСОБА_9, зізнався, що віддав телефон ОСОБА_8, який вимагав у нього гроші і перед тим побив його кілька разів зі своїми друзями.

Вона попросила свого знайомого ОСОБА_16, щоб той допоміг повернути телефон.

18.01.2007 року її чоловік разом із ОСОБА_16 домовлялися за повернення телефону.

19.01.2007 року чоловік приніс додому телефон.

Пізніше, її повідомив, що за це він залишив ОСОБА_8 свій мобільний телефон.

Їй також відомо, що брат під погрозами ОСОБА_8 напав на хлопця, щоб відібрати мобільний телефон.

Свідок ОСОБА_12 у суді пояснив, що 15.01.2007 року він дізнався, що ОСОБА_1 віддав мамин телефон ОСОБА_8, який вимагав у нього гроші разом із товаришами та били його.

19.01.2007 року він із ОСОБА_16 зустрілися з невідомим йому хлопцем і попросили віддати телефон, який він забрав у ОСОБА_15, сказавши, що віддасть свій. Останній погодився і повернув телефон.

Він віддав йому свій телефон, вказавши, щоб той не зачіпав більше ОСОБА_15.

Із оголошених та оцінених судом у судовому засіданні показів:

- Свідка ОСОБА_17 встановлено, що у листопаді 2006 року близько 23 год. він був у клубі на дискотеці, де ОСОБА_1 випадково зачепив ОСОБА_8 плечем.

Після цього, ОСОБА_1 із ОСОБА_10, ОСОБА_11 і ОСОБА_8 вийшли на вулицю.

Біля входу він бачив як ОСОБА_8, ОСОБА_10 і ще незнайомі били ОСОБА_15, а потім завели в сторону площі.

На слідуючий день він зустрів ОСОБА_15 і від нього дізнався, що підсудні вимагають у нього 100-150 грн.. за те, що зачепив їх плечем.

Від ОСОБА_15 йому теж стало відомо, що у кінці грудня 2006 року підсудні вимагали в нього 500 грн.

19.01.2007 р.. близько 23 год. він знаходився у ресторані «Вечірній» м. Соснівки Львівської області, куди прийшов ОСОБА_1. Під час спілкування з ним дізнався, що ОСОБА_8 заставляє його взяти маску та біту і забрати у ОСОБА_6 мобільний телефон. З приводу цього ОСОБА_1 був наляканий.

(т.1 а.с. 164-165, 912)

- Свідка ОСОБА_18 встановлено, що у листопаді 2006 року вона знаходилася у клубі будинку «Просвіта» м. Соснівки.

Близько 23 год. бачила, як на вулицю вийшов ОСОБА_1 з ОСОБА_11, та ще інші хлопці.

Біля входу зібралося багато людей. Вона запиталася ОСОБА_17, що сталося. Останній повідомив, що бють ОСОБА_9.

(т.1 а.с. 188-189)

- Свідка ОСОБА_19 встановлено, що він знає ОСОБА_9 з яким дружив до січня 2007 року.

Йому також відомо, що останній напав на ОСОБА_6, але з якою метою не знає.

(т.1 а.с. 367)

- Свідка ОСОБА_20 встановлено, що він знайомий із ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

У грудні 2006 року він бачив на стадіоні ЗС № 7 ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_11, які між собою розмовляли.

У листопаді 2006 року коли побили ОСОБА_9, останній сказав йому, що в нього вимагають гроші. Хто саме він не говорив.

(т.1 а.с. 368)

- Свідка ОСОБА_21 встановлено, що в ніч на 20 січня 2007 року вона знаходилася у своїй квартирі та близько 24 год. почула на вулиці шум, бійку і крики.

Вона відкрила вікно та побачила, що один хлопець біг і впав, а другий став бити його по голові. Вона стала кричати і нападник, сховавши палку, втік.

(т.1 а.с.61)

- Свідка ОСОБА_16 встановлено, що він знає сімю ОСОБА_9 та ОСОБА_12. Також знає ОСОБА_8 .

До нього не зверталася ОСОБА_12 за допомогою, а також він не заходив із ОСОБА_12

до ОСОБА_8 за мобільним телефоном.

(т.1 а.с.142)

Протоколом огляду та вилучення від 20.01.2007 року стверджується, що у ОСОБА_9 було вилучено деревяну палицю та маску.

(т.1 а.с.18)

Висновком судово-медичної експертизи від 29.02.2007 року підтверджується, що у ОСОБА_6 виявлено легкі тілесні ушкодження у вигляді забійної рани і крововиливу на голові.

(т.1 а.с.31-33 )

Із висновку експерта-криміналіста від 8.02.2007 року встановлено, що вилучена у ОСОБА_9 деревяна палиця не відноситься до холодної зброї.

(т.1 а.с.45-46)

Протоколом відтворення обстановки та обставин події від 16.03.2007 року стверджується, що підсудний ОСОБА_22 вказав на місці, яким чином він намагався заволодіти майном потерпілого ОСОБА_6 та як наносив тілесні ушкодження і де мав знаходитися підсудний ОСОБА_8.

(т.1 а.с.214-215)

Аналізуючи наведені вище докази в їх сукупності, суд вважає, що вина підсудніх у судовому засіданні доведена повністю.

Вина підсудних ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в тому, що вони вчинили вимогу передачі чужого майна із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоровя потерпілого, вчинене за попередньою змовою, групою осіб, повторно.

Дії підсудніх вірно кваліфіковано за ст. 189 ч. 2 КК України.

Вина підсудніх ОСОБА_9, ОСОБА_8 в тому, що вони вчинили замах на відкрите викрадення чужого майна ( грабіж), поєднаний з насильством, що не є небезпечний для життя чи здоровя потерпілого, за попередньою змовою, групою осіб, але свій злочинний намір не довели до кінця з причин що не залежали від їх волі.

Ці дії підсудніх суд кваліфікує за ст. ст. 15, 186 ч. 2 КК України.

Пояснення підсудніх ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_8 в тій частині, що вони не били та не вимагали гроші і майно у ОСОБА_9, а також пояснення ОСОБА_8, що він не примушував ОСОБА_9 та не вчиняв із ним пограбування потерпілого ОСОБА_6, суд до уваги прийняти не може, поскільки вони дані ними з метою ухилення від відповідальності та спростовуються показами потерпілих, свідків, протоколами слідчих і судових дій, іншими документами.

Так, підсудний ОСОБА_11, будучи допитаний на попередньому слідстві, вказував, що у листопаді 2006 року між ними з ОСОБА_9 був конфлікт та бійка. Пізніше хтось сказав ОСОБА_9 принести 150 грн.

У кінці грудня 2006 року він з ОСОБА_10 та ОСОБА_8, викликали ОСОБА_9 на стадіон ЗШ № 7, де почали його бити.

Після цього ОСОБА_8 сказав принести йому 100 дол. США. до 14.01.2007 року за те, що ОСОБА_1 образив їх.

19.01.2007 року він бачив, як двоє невідомих йому чоловіків підійшли до ОСОБА_8 і останній передав їм мобільний телефон.

Цього ж дня, ввечері, ОСОБА_8 викликав до ресторану ОСОБА_9 та сказав, що той має напасти і забрати у ОСОБА_6 мобільний телефон.

Після цього не буде мати перед ним боргів.

Близько 24 год. він зустрівся коло клубу із ОСОБА_8, який сказав що дав маску і біту ОСОБА_9, для заволодінням телефоном ОСОБА_6.

Ці покази, на думку суду, є обєктивні і відповідають фактичним обставинам справи.

Також підтверджуються і показами ОСОБА_9, які є послідовні, і в якого, на думу суду, не має підстав оговорювати підсудних, свідків ОСОБА_12, ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_17, ОСОБА_14, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, протоколами огляду та вилучення, відтворення обстановки та обставин події.

Посилання підсудного ОСОБА_11 на ті обставини, що він давав ці покази під примусом, теж не заслуговують уваги суду, так як підсудний конкретно не міг вказати хто і яким чином чинив на нього тиск та примушував до дачі таких свідчень.

Тому зазначені покази підсудного Гнатіва суд приймає до уваги.

Що стосується показів свідка ОСОБА_16, що він не забирав телефону ОСОБА_9 у ОСОБА_8, то, на думку суду вони є не повні і не обєктивні, і в цілому заперечуються показами свідків ОСОБА_12, ОСОБА_12, показами підсудного ОСОБА_11, даними на досудовому слідстві, потерпілого ОСОБА_9.

Органи попереднього слідства предявили підсудним ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачення за ст. 187 ч. 2 КК України , що вони вчинили напад з метою заволодіння майном ОСОБА_6 поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоровя особи яка зазнала нападу.

На думку суду, дане обвинувачення свого підтвердження у судовому засіданні не знайшло.

Як встановлено на попередньому слідстві, так і в суді, підсудний ОСОБА_9 під примусом підсудного ОСОБА_8, діючи спільно, намагався заволодіти майном потерпілого ОСОБА_6, при цьому заподіявши йому легкі тілесні ушкодження.

Наміру заподіяти останньому тілесних ушкоджень небезпечних для життя чи здоровя у ОСОБА_9 не було, поскільки нанесені ним удари були не сильні і останній діючи в такий спосіб не передбачав настання тяжких наслідків.

Крім того, жодних погроз застосовувати таке насильство, яке було б повязане із наслідками небезпечними для життя чи здоровя потерпілого, підсудний не висловлював, що підтверджується і показами потерпілого.

Сам підсудний вказував, що бив потерпілого не сильно та не допускав, що може заподіяти йому тілесні ушкодження небезпечні для життя чи здоров»я.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи потерпілому ОСОБА_6 було спричинено легкі тілесні ушкодження у вигляді забійної рани і крововиливу на голові.

Поскільки дані тілесні ушкодження не є небезпечні для життя чи здоровя особи, яка зазнала нападу, то дії підсудних не можуть кваліфікуватися як розбій ї їх слід кваліфікувати як грабіж.

Так як злочинний намір по заволодінню мобільним телефоном ОСОБА_6 не був доведений до кінця з причин, що не залежали від їх волі, то ці дії підсудних суд перекваліфікував зі ст. 187 ч. 2 на ст. ст. 15, 186 ч. 2 КК України.

Обираючи вид та міру покарання підсудним суд враховує тяжкість вчиненнях злочинів.

Вчинення злочину підсудним ОСОБА_8, ОСОБА_9 у неповнолітньому віці, щире каяття підсудного ОСОБА_9, як обставини що помякшують їх відповідальність.

Разом з тим суд враховує і особи підсудних, що судяться вперше, є людьми молодого віку. ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на час вчинення злочину були неповнолітніми. Підсудний ОСОБА_8 є круглий сирота, виховувався опікуном бабцею, хворіє. ОСОБА_9 на даний час працює. Підсудній ОСОБА_10 працює на шахті, підсудній ОСОБА_11 одружився, має на утриманні одну неповнолітню дитину, працює. Позитивно характеризуються по місцю роботи та проживання.

Також, суд враховує і ті обставини, що тяжких наслідків не наступило, роль і участь кожного з підсудних у вчиненому.

З врахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, суд і прийшов до висновку, що виправлення підсудних можливе без відбування призначеного покарання і їх слід звільнити від відбування покарання з іспитовим строком, застосувавши ст. ст. 104, 75 КК України.

Вирішуючи позовні вимоги представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_9, суд вважає, що вони підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено судом, під час замаху на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_6, останньому злочинними діями ОСОБА_9 були заподіяні легкі тілесні ушкодження.

Внаслідок цього неповнолітній потерпілий отримав сильний психологічний стрес, переніс фізичний біль від отриманих ушкоджень, лікувався у лікарні. Все це призвело до моральних страждань, часткової зміни нормальних життєвих стосунків та заподіяння моральної шкоди.

Враховуючи глибину та тяжкість понесених потерпілим моральних страждань, виходячи із засад розумності і справедливості суд прийшов до висновку, що моральну шкоду слід стягнути у розмірі 15 тис. грн.

Що стосується заявлених вимог у розмірі 70 тис. грн., то вони позивачем належним чином не обґрунтовані і не підтверджені.

Керуючись ст. 323, 324 КПК України, суд -

З А С У Д И В:

ОСОБА_8 визнати винним за ст. ст. 189 ч. 2, 15, 186 ч. 2 КК України та призначити покарання:

- за ст. 189 ч. 2 КК України 3 ( три ) роки позбавлення волі.

- за ст.ст. 15, 186 ч. 2 КК України 4 ( чотири ) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити покарання 4 ( чотири ) роки 6 ( шість ) місяців позбавлення волі.

Застосувати до засудженого ОСОБА_8, ст. ст. 104, 75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 ( один ) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обовязки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого обовязок періодично зявлятися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої системи.

ОСОБА_9 визнати винним за ст. ст. 15,186 ч. 2 КК України та призначити покарання 4 ( чотири ) роки позбавлення волі.

Застосувати до засудженого ст. ст. 104, 75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 ( один ) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обовязки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого обовязок періодично зявлятися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої системи.

ОСОБА_10 визнати винним за ст. 189 ч. 2 КК України та призначити покарання 3 ( три ) роки позбавлення волі.

Застосувати до засудженого ст. 75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 ( один ) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обовязки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого обовязок періодично зявлятися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої системи.

ОСОБА_11 визнати винним за ст.189 ч.2 КК України та призначити покарання 3 ( три ) роки позбавлення волі.

Застосувати до засудженого ст.75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 ( один ) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обовязки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на засудженого обовязок періодично зявлятися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої системи.

Міру запобіжного заходу засудженим, підписку про невиїзд, до вступу вироку у законну силу залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_9 в користь ОСОБА_6 15 000 ( пятнадцять тисяч ) грн. 00 коп., моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_8, ОСОБА_9, 353 ( триста пятдесят три ) грн. 00 коп. судових витрат в дохід держави.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 15-ти діб з моменту його оголошення.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

С У Д Д Я