Провадження №1-кс/760/4164/17
Справа №760/4461/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2017 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна,
ВСТАНОВИВ:
Скаржник звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність слідчого Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 , що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.
Скарга вмотивована тим, що 27.01.2017 року за дорученням слідчого чергової частини Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві у ОСОБА_4 був вилучений автомобіль марки BMV X5, д.н. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 вказаного транспортного засобу.
Зазначений автомобіль знаходиться на штрафмайданчику.
В подальшому було порушено кримінальне провадження №0000891 за фактом чого невідомо.
Зазначив, що в порушення вимог ст.ст. 169, 171, 173 КПК України, слідчий з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна до слідчого судді не звернулась і станом на 10.03.2017 року вилучені речі не повернула його володільцю.
Крім того, слідчий з клопотанням про надання тимчасового доступу до речей та документів або дозволу на проведення обшуку до слідчого судді не зверталась, у зв`язку з чим є незрозумілими її дії щодо вилучення вищевказаного автомобіля скаржника ОСОБА_4 .
Таким чином, у слідства відсутні відомості, про те, що вилучений автомобіль якимось чином причетний до кримінального провадження №0000891 та свідчить про безпідставність утримання майна ОСОБА_4 без відповідного рішення.
Враховуючи те, що слідчий та прокурор не звернулись до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна протягом 48 годин після вилучення майна в порядку ч.5 ст.171 КПК України, відтак, тимчасово вилучене майно має бути повернуто його володільцю.
З урахуванням викладеного просив скаргу задовольнити.
Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 в судовому засіданні скаргу підтримав з підстав викладених у ній.
Слідчий Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві в судове засідання не з`явилась, що не є перешкодою для розгляду скарги по суті.
Заслухавши доводи скаржника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного.
З матеріалів скарги вбачається, 27.01.2017 року за дорученням слідчого чергової частини Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві у ОСОБА_4 був вилучений автомобіль марки BMV X5, д.н. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 вказаного транспортного засобу.
Зазначений автомобіль знаходиться на штрафмайданчику.
Скаржник звертаючись зі скаргою до слідчого судді вважає, що вказане вилучене майно має статус тимчасово вилученого майна, оскільки не входить до переліку, щодо якого надавався дозвіл на відшукання та не відноситься до предметів, які вилучені законом з обігу, у відповідності до ч.7 ст.236 КПК України, а відтак підлягає поверненню його володільцю, на що слід зазначити наступне.
Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.
Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Згідно ч. 6, 7 ст. 173 КПК України ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.
Копія ухвали негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору, а також присутнім під час оголошення ухвали:
фізичній або юридичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, - при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів;
підозрюваному, обвинуваченому, засудженому, третій особі - при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення спеціальної конфіскації;
підозрюваному, обвинуваченому, засудженому або юридичній особі, щодо якої здійснюється провадження, - при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
підозрюваному, обвинуваченому, засудженому, фізичній чи юридичній особі, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичній особі, щодо якої здійснюється провадження, - при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Встановлено, що слідчий з клопотанням про арешт майна до слідчого судді не зверталась.
Таким чином, у разі вилучення майна, на відшукання якого не було надано дозвіл та не було накладено арешт, КПК передбачає гарантію реалізації права власності, а саме оскарження бездіяльності, яка полягає в неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК.
Отже, вилучивши автомобіль BMV X5, д.н. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , який орган досудового розслідування вважає таким, що стосуються предмету досудового розслідування в кримінальному провадженні №000891, слідчий мав би звернутись до слідчого судді з клопотанням про їх арешт, довівши наявність обставин, визначених ч. 2 ст. 167 КПК України, чого зроблено не було.
Частиною 1 ст. 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно з п. 18) ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до частини першої ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
В справі Жан П`єра ван Россема проти Бельгії [Van Rossem - Belgium] (№41872/98) суд вказав, що рішення про проведення обшуку повинно обов`язково встановлювати межі, щоб санкціоноване ним втручання не відносилось цілком на розсуд слідчих органів. Суд зауважив, що в даній справі в рішенні про проведення обшуку слід би було вказати корисні для слідства докази, на пошук яких слідчі повинні були направити свої зусилля при обшуку. Будь-яке рішення про обшук повинно містити мінімальне число вказівок, які обмежують об`єм влади, і надають можливість перевірити чи були дотримані межі слідчих дій. Тобто, метою цих вимог в демократичному суспільстві є можливість наступної перевірки законності дій органів слідства. За відсутності достатніх вказівок в рішенні про обшук можна стверджувати, що не було забезпечено ефективного і всебічного контролю за дотриманням меж проведеного обшуку.
В справі Ернст та інші проти Бельгії [Ernst and others - Belgium] (№33400/96) суд зазначив, що «ордера на обшук були сформульовані загальним чином. Ордера не містили жодної інформації щодо характеру проведеного розслідування, точних місць проведення обшуків чи предметів, які підлягали вилученню».
В свою чергу, в справі Пантелеєнко проти України (№ 11901/02) при аналізу ситуації, коли слідчі органи замість вибору доказів, суттєвих для розслідування, вилучили всі документи з офісу та певні особисті речі, що належать заявнику, які не мали жодного відношення до справи (п.51), Європейський суд з прав людини постановив, що втручання, яке розглядається, не було здійснено "відповідно до закону" і, таким чином, мало місце порушення статті 8 Конвенції (п.53).
Таким чином, у вищезазначених справах, як і в зазначеному вище кримінальному провадженні, в ході якого проведено обшук нежитлових приміщеннях, розташованих за адресою: Київська обл., м. Обухів, вул. Київська, 127 не був дотриманий справедливий баланс інтересів держави і особи, обшук не був пропорційний законній меті, яку переслідує держава, слідчі органи наділялись занадто широкими повноваженнями, тобто було допущено порушення положень статті 8 Конвенції.
Таким чином, продовження тримання майна ОСОБА_4 , слідчим є таким, що направлено на порушення права власності та права на мирне володіння своїм майном останнього, яке гарантоване Конституцією України та Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Встановлено, що на даний час у слідства відсутні відомості, про те, що вилучений автомобіль якимось чином причетний до кримінального провадження №0000891 та свідчить про безпідставність утримання майна ОСОБА_4 без відповідного рішення.
Постанова про визнання майна речовими доказами відсутня.
За таких обставин, суд вважає, що скарга є обґрунтованою й такою, що підлягає задоволенню, оскільки слідчий своїми діями фактично вийшов за межі можливих варіантів щодо процесуальної долі вилученого майна, визначених ч. 1 ст. 167 КПК України (арешт та подальше визнання речовим доказом або повернення).
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 98-100, 167-169, 171, 303-307, 309, 310, 395 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
Скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна задовольнити.
Зобов`язати слідчого Солом`янського управління поліції ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 автомобіль BMV X5, д.н. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 вказаного транспортного засобу
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1