Ухвала
іменем україни

01 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2017 року щодо

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Біла Березка Трубчевського району, Брянської області Російської Федерації, росіянина, громадянина України, із неповною середньою освітою, не працюючого, неодруженого, без місця реєстрації, раніше судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ),

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а:

За змістом касаційної скарги та доповнень до неї засуджений, не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо нього, зазначає про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити оскаржувані судові рішення та пом`якшити призначене покарання, застосувавши ст. 69 КК України. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд не у повній мірі врахував пом`якшуючі обставини.

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 04 березня 2010 року і остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2017 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Згідно з вироком суду 04 жовтня 2016 року, близько 04 години, у м. Києві на проспекті Степана Бандери, 25, під час перебування у приміщенні АЗС у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої особи. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 зайшов за касовий апарат, де перебувала касир ОСОБА_5 , та наніс останній три удари кулаком в область лівого вуха, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження. Після чого засуджений підійшов до касового апарату, з якого вийняв шухляду вартістю 1 800 гривень, у якій знаходились гроші у сумі 918 гривень 63 копійки та два талони на 40 літрів дизельного палива, на суму 819 гривень 60 копійок. Внаслідок вчинення злочину потерпілій ОСОБА_5 завдані легкі тілесні ушкодження, а власнику викраденого майна ТОВ «Восток» матеріальна шкода на загальну суму 3 538 гривень 23 копійки.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання засудженим порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, вивчивши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України в касаційному порядку не оспорюються.

Доводи засудженого про порушення щодо нього загальних засад призначення покарання, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 враховано обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття, обставину, яка обтяжує засудженому покарання, рецидив злочину.

Крім того, суд взяв до уваги дані про особу засудженого, який раніше судимий, на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансері не перебуває, не працює.
Таким чином, призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, суд дотримався вимог статей 65 67, 71 КК України, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін в частині призначеного покарання, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для задоволення касаційної скарги немає та вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на вирок Оболонського районного суду м. Києва

від 08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 березня

2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3