Справа № 405/6704/15-к
1-кп/405/300/15
УХВАЛА
21 грудня 2016 року колегія суддів Ленінського районного суду міста Кіровограда в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кропивницький у кримінальному провадженні, яке внесене 19.06.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005461, відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачених за ч. 3 ст. 187 КК України, питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
встановила:
Ухвалою колегії суддів від 25.10.2016 було продовжено строк запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23.12.2016.
У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України колегією суддів поставлено на обговорення питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Прокурором вказано на доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на два місяці з посиланням на те, що обвинувачений знаходячись на волі зможе впливати на потерпілого та свідків, крім того є ризики переховування обвинуваченого від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень, враховуючи, що обвинувачений не має постійного доходу та раніше неоднаразово вчиняв корисливі злочини, не має стійких соціальних зв`язків.
Потерпілий підтримав позицію прокурора.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_6 вказали на відсутність ризиків зазначених прокурором та просили змінити запобіжний захід на домашній арешт .
Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_5 погодились з позицією захисника ОСОБА_11 .
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_6 , опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження. Враховуючи характер протиправних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_6 є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини, з огляду на його моральні якості, репутацію, відсутність тісних соціальних зв`язків, відсутність даних про ступень довіри до обвинуваченого з боку громадськості, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, зможе вплинути на потерпілого та свідків, які ще не допитувались під час судового розгляду, ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення (ризик переховування). Те, що обвинувачений офіційно не працює, а отже немає особистого доходу на власне утримання, вказує на наявність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень. За сукупності таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги дані про його особу, вважає за необхідне продовжити раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Крім того, колегія зазначає, що доводи сторони захисту про наявність тісних соціальних зв`язків не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, враховуючи те, що зі слів самого обвинуваченого він не проживає зі своєю дружиною, а тільки близько року з цивільною дружиною, діти якої не його і він їх не всиновлював.
Щодо доводів обвинувачених з приводу відсутності доказів вчинення ОСОБА_6 інкримінованого злочину, судова колегія зазначає, що суд дає оцінку доказам знаходячись в нарадчій кімнаті при ухваленні остаточного судового рішення у кримінальному провадженні.
Разом з тим, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пункт 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Колегія суддів також враховує практику Європейського суду з прав людини, сформульовану в рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
На думку колегії суддів, такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину із застосуванням насильства, можливість незаконного впливу на потерпілого та свідків, ухилення від явки до суду.
Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Водночас, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, колегія суддів з урахуванням вищенаведених ознак вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Таким чином, обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно продовжити на 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись, главою 18, ст.ст. 331, 369 КПК України, колегія суддів,
постановила:
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 (шістдесят) днів, тобто до 18.02.2017 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3