Справа № 232/2937/12
Провадження №11/772/3/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальну справу за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 з доповненнями на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей , непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

виправдано за ч.1 ст. 186 КК України та визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146 та ч. 3 ст. 357 КК України та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 146 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в зв`язку з відбуттям строку покарання.

- за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту, звільнивши його на підставі п.2 ч.1 ст. 49, ч.5 ст.74 КК України від покарання, в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ромни Сумської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, мешканця АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 19.11.2001 року Роменським МРВ УМВС України в Сумській області, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Вінниці, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, непрацюючого, проживаючого у АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 26.03.2006 року Барським РВ УМВС України у вінницькій області, РНОКПП НОМЕР_3 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції., -

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь держави Україна витрати на проведення експертиз в кримінальній справі в сумі 4601 (чотири тисячі шістсот одну) гривню 40 (сорок) копійок у відшкодування вартості проведення криміналістичних досліджень, зумовлених розслідуванням вчиненого злочину.

Вирішено питання з речовими доказами.

за участю: секретаря: ОСОБА_9 ,

прокурора: ОСОБА_10 ,

підсудних: ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2016 року, ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 146 КК України на 5 років позбавлення волі зі звільненням його від відбування призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в зв`язку з відбуттям строку покарання. За ч. 3 ст. 357 КК України на 3 місяці арешту зі звільненням його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України від призначеного покарання, в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цим же вироком ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 186 КК України виправдано.

ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 146 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 75 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки.

ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 146 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_6 , розраховуючи на грошову винагороду, маючи на меті сприяти підсудному ОСОБА_11 уникнути призначення покарання у вигляді позбавлення волі, організував викрадення колишньої співмешканки останнього ОСОБА_12 для того, щоб примусити написати розписку про відсутність у неї претензій до ОСОБА_11 .

Реалізовуючи свій умисел, ОСОБА_6 у 20 - х числах червня 2012 року під час зустрічі запропонував ОСОБА_7 за винагороду спільно здійснити викрадення ОСОБА_12 , на що останній погодився. Отримавши згоду ОСОБА_7 , ОСОБА_6 запропонував йому підшукати ще одного співучасника з автомобілем для викрадення ОСОБА_12 .

Для виконання їх спільного злочинного умислу ОСОБА_7 звернувся до ОСОБА_8 , який погодився прийняти участь у викраденні ОСОБА_12 і, достовірно знаючи, що для цього необхідний автомобіль, надав згоду на використання під час викрадення належного його батькові автомобіля "Fiat Doblo", державний номерний знак НОМЕР_4 .

Під час подальшої зустрічі ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , останній визначив дату викрадення 26.06.2012 року, обумовивши місце зустрічі о 08 годині неподалік помешкання ОСОБА_12 - на перехресті вулиць Острозького і Артема у м. Вінниці. Згідно розробленого ОСОБА_6 плану, з яким погодились ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , для захоплення ОСОБА_12 та перевезення її у безлюдне місце буде використано автомобіль "Fiat Doblo", державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_8 . При цьому ОСОБА_8 , для уникнення можливості упізнати в подальшому автомобіля, заздалегідь зніме з нього державні номерні знаки. З метою унеможливлення упізнання їх самих сторонніми особами, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 під час захоплення потерпілої будь-яким способом мали приховати власні обличчя, а для унеможливлення їх упізнання ОСОБА_12 , надіти їй на голову непрозорий поліетиленовий пакет. Для подолання опору та залякування ОСОБА_12 , їй на руки передбачалось вдягнути наручники. Крім того, планом передбачалось, що під час перевезення ОСОБА_12 також буде використано автомобіль ОСОБА_7 .

З метою реалізації їх спільного злочинного наміру, 26.06.2012, близько 08 години, ОСОБА_7 власним автомобілем "Fiat Doblo", державний номерний знак НОМЕР_5 , прибув у місце біля будинку № 1 по вулиці Червоних Курсантів у м. Вінниці, куди також прибув ОСОБА_8 автомобілем "Fiat Doblo", державний номерний знак НОМЕР_4 . Згідно заздалегідь розробленого плану, з метою полегшення викрадення та унеможливлення впізнання автомобіля сторонніми особами, ОСОБА_8 зняв з керованого ним автомобіля "Fiat Doblo" державні номерні знаки. Залишивши свій автомобіль у вказаному місці, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 автомобілем останнього під`їхали на перехрестя вулиць Острозького і Артема, навпроти кафе "Молодіжне" по вул. Артема, 8, у м. Вінниці, куди за попередньою домовленістю підійшов ОСОБА_6 . Знаходячись в автомобілі, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 стали очікувати ОСОБА_12 біля перехрестя вулиць Острозького та Артема.

ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , 26.06.2012, близько 08 год. 30 хв., перебуваючи разом із ОСОБА_7 в автомобілі "Fiat Doblo", державний номерний знак НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_8 , з метою викрадення під`їхав до ОСОБА_12 , яка знаходилась разом із своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_13 між будинками АДРЕСА_4 . Під`їхавши до потерпілих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , приховуючи власні обличчя, застосовуючи фізичну силу, протиправно, відкрито захопили ОСОБА_12 та неповнолітню ОСОБА_13 і проти їх волі помістили до багажного відділення автомобіля, при цьому вилучивши особисті речі потерпілих.

Для усунення протидії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , знаходячись в багажному відділенні, наділи на голови потерпілих непрозорі поліетиленові пакети та вдягли ОСОБА_12 спецзасіб - наручники, закрутивши руки за спину, а ОСОБА_13 перемотали руки клейкою стрічкою, завдавши потерпілим фізичного болю.

Внаслідок застосування ОСОБА_6 і ОСОБА_7 фізичної сили ОСОБА_12 спричинені тілесні ушкодження у вигляді садна на слизовій оболонці нижньої губи справа, синців на правому плечі, в правій ліктьовій ямці, на лівому стегні, саден на тильній поверхні правої кисті, які згідно висновку експерта № 1590 від 29.06.2012 року належать до легких тілесних ушкоджень, виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), давністю утворення у межах двох діб до обстеження можливо, 26.06.2012 року.

Під час протиправного відкритого захоплення ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , не передбачаючи, що своїми діями може спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_13 , хоча враховуючи її вік, тілобудову та намагання вирватись і втекти від нападників, повинен був і міг передбачити, застосовуючи фізичну силу у відношенні до ОСОБА_13 з метою поміщення її в автомобіль, різко схопив за руку та спричинив останній тілесне ушкодження у вигляді закритого внутрішньо-суглобового уламкового перелому внутрішнього виростку правої плечової кістки, який виник від дії тупого твердого предмету (предметів) та згідно висновку експертів № 2031 від 07.09.2012 не являвся небезпечним для життя в момент спричинення і не супроводжувався загрозливими для життя явищами, потяг за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я, тому належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Після цього ОСОБА_8 , діючи за попередньою домовленістю, під`їхав до залишеного по вул. Червоних Курсантів автомобіля "Fiat Doblo", належного ОСОБА_7 , де пересівши у власний автомобіль, ОСОБА_7 супроводжував автомобіль без номерних знаків під керуванням ОСОБА_8 . При цьому ОСОБА_7 поїхав у напрямку виїзду з міста Вінниці до вул. Тарногродського, а за ним рухався автомобіль "Fiat Doblo" під керуванням ОСОБА_8 , який перевозив захоплених ОСОБА_12 і ОСОБА_13 .

Приїхавши у безлюдне місце, розташоване у полі перед об`їзною дорогою м. Вінниці, неподалік ДПЗ - 18 по вул. Тарногродського, ОСОБА_8 , виконавши згідно плану частину своїх обов`язків щодо перевезення ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , залишився за кермом свого автомобіля. Згідно розробленого плану ОСОБА_7 , вивів з автомобіля ОСОБА_13 та відвів її від автомобіля. У цей час ОСОБА_6 , доводячи їх спільний злочинний намір до завершення, погрожуючи застосуванням насильства та фізичною розправою, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , змусив ОСОБА_12 написати дві заяви на користь її колишнього співмешканця ОСОБА_11 , який у кримінальній справі, що перебувала в провадженні Замостянського районного суду м. Вінниці, був підсудним за ч. 2 ст. 156 КК України у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої ОСОБА_13 . Внаслідок психічного насильства ОСОБА_12 написала заяви про отримання коштів, відсутність претензій до ОСОБА_11 та про його звільнення з під варти.

Отримавши необхідні їм заяви, ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , з метою полегшити приховання викрадення, змусили ОСОБА_12 та неповнолітню ОСОБА_13 випити горілки із заздалегідь привезеної пляшки, після чого разом із ОСОБА_8 залишили потерпілих у полі, а самі з вказаного місця зникли.

Під час протиправного відкритого захоплення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_6 відібрав у останніх їхні особисті речі мобільні телефони марки «Nokia 2626» і «Alkatel one touch 112», з метою унеможливлення їх опору та виклику працівників міліції чи іншої допомоги, які в подальшому викинув.

Крім того, з метою полегшити приховання викрадення потерпілих, ОСОБА_6 , погрожуючи застосувати фізичне насильство, виходячи за межі домовленості з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , умисно заволодів належними потерпілим паспортами громадян України та іншими важливими особистими документами: паспортом громадянина України серії НОМЕР_6 ОСОБА_12 , паспортом громадянина України серії НОМЕР_7 ОСОБА_13 , свідоцтвом про народження серії НОМЕР_8 ОСОБА_13 , свідоцтвом про народження ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , розпорядившись привласненим на власний розсуд.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор, який брав участь у розгляді справи першої інстанції подав апеляційну скаргу, у якій вказує, що вирок Вінницького міського суду від 11.01.2016 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 146 КК України підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону, що потягло невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчинених злочинів і його особі внаслідок м`якості та через істотні порушення вимог кримінального-процесуального закону. В поданій апеляційній скарзі прокурор просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2016 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 146 КК України скасувати в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, стягнення судових витрат та вирішення долі речових доказів через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону, що потягло невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчинених злочинів і його особі внаслідок м`якості та допущені судом істотні порушення вимог кримінального-процесуального закону. Постановити вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України, та засудити за ч. 3 ст. 357 КК України на 3 місяці арешту. На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити його від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. За ч. 1 ст. 186 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 146 КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_6 визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі.

Також просить судові витрати за проведення товарознавчої експертизи в розмірі 367,80 грн. стягнути з ОСОБА_6 та судові витрати за проведення інших експертиз у справі в розмірі 4233,6 грн. стягнути з обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в рівних долях.

Речові докази по справі, а саме: автомобіль «Fiat Doblo», державний номерний знак НОМЕР_5 , який зберігається у ОСОБА_15 та належить на праві власності ОСОБА_7 , конфіскувати. Автомобіль НОМЕР_4 , який зберігається у ОСОБА_16 та належить йому на праві власності, повернути власнику. Фотознімок слідів протекторів шини автомобіля, 2 зліпки слідів протекторів шин автомобіля, фрагмент металевого ланцюжка білого кольору, 2 заяви ОСОБА_12 від 25.06.2012 року на адресу Замостянського суду м. Вінниці, коробку та гарантійний талон від мобільного телефону марки «Alcatel one touch 112», CD-R диск Verbatim 700 Mb - № 429 т 03.10.2012 залишити при справі, 7 кулькових ручок, дві ганчірки, 2 аркуші паперу, фрагмент аркуша паперу, 2 зразки волосся, кулькову ручку, 4 сліди пальців рук знищити, системний блок, вилучений в інтернет-салоні «Зіон» - повернути інтернет-салону «Зіон», мобільний телефон «Nokia Х2» з SIM картою «Лайф» та картою пам`яті, мобільний телефон «Nokia 1208» з SIM картою, мобільний телефон «Samsung GT-S 53607» з сім картами «лайф» та «Київстар» - повернути їх власникам. На вилучені у ОСОБА_6 і ОСОБА_8 грошові кошти в загальній сумі 504 грн. залишити накладений арешт з метою відшкодування витрат на проведення судових експертиз.

Засудженим ОСОБА_6 було подано апеляційну скаргу з доповненнями, в яких він зазначає, що вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2016 року незаконний, оскільки постановлений на матеріалах всебічно та повно недосліджених і неправильно оцінених судом. Просить вирок скасувати та закрити кримінальну справу стосовно нього, у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочинів передбачених ч. 2 ст. 146 і ч. 3 ст. 357 КК України. Також просить повернути йому кошти в сумі 324 грн., які були вилучені в нього під час досудового слідства, та повернути його мобільний телефон.

Також ОСОБА_6 було подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якій вказує, що апеляційна скарга прокурора необґрунтована та безпідставна, а також подана з порушенням строку подачі апеляцій. В запереченні просить залишити апеляційну скаргу прокурора залишити без розгляду.

Засуджений ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких вказує, що вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2016 року необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи та постановлення вироку, повно та об`єктивно провів судове слідство, висновки суду, викладені у вироку, відповідають фактичним обставинам справи. В поданих запереченнях засуджений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора в частині вирішення долі речових доказів залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляцію прокурора ОСОБА_5 з мотивів, наведених в апеляції, засудженого ОСОБА_6 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу, та заперечував проти задоволення апеляції прокурора, засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які просять залишити вирок суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу прокурора в частині вирішення долі речових доказів залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляція засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 11 розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України від 13.04.2012 року, кримінальні справи, які до набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій і Верховним Судом України в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, тобто на підставі положень КПК України 1960 року.

Враховуючи, що дана кримінальна справа надійшла до суду першої інстанції до набрання чинності КПК України 2012 року, апеляція засудженого та прокурора підлягають розгляду судом апеляційної інстанції у порядку, передбаченому положенням КПК України 1960 року.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм злочинів в апеляційних скаргах не оспорюються, тому судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Незважаючи на невизнання засудженим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні інкримінованих злочинів, його вина у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146 та ч. 3 ст. 357 КК України, так само як і вина ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, які свою вину визнали, доводиться окрім показань допитаних в судовому засіданні засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , показаннями потерпілих, свідків, а також дослідженими та перевіреними судом в судовому засіданні доказами, зібраними під час досудового слідства, а саме:

- даними протоколів огляду місця події від 26.06.2012 року по вулиці Артема в м. Вінниці та плану-схеми до протоколу і фототаблиці до нього (т.1 а.с. 13-21, 28-32, 36, 37-39);

- даними протоколу огляду місця події від 27.06.2012 року та фототаблиці до нього (т.1 а.с. 144-146, 147-148);

- даними протоколу виїмки від 27.06.2012 року, яким було вилучено розписку від імені ОСОБА_12 про відсутність претензій до ОСОБА_11 по кримінальній справі відносно нього, у судді Замостянського районного суду м. Вінниці ОСОБА_17 з штампом реєстрації вхідної кореспонденції Замостянського районного суду м. Вінниці з вхідним № 13979 від 26.06.2012 року (Т1 а.с. 150-151);

- даними протоколу відтворення обстановки та обставин місця події від 27.06.2012 року за участю ОСОБА_12 та фото таблиці до нього (т.1 а.с. 173-178, 180-184);

- даними протоколу пред`явлення предметів для впізнання від 09.07.2012 року під час якого ОСОБА_12 впізнала заяви, одна з яких була написана під примусом викрадача на території поля за м. Вінниця та заяву, яку вона за вказівкою викрадача написала 26.06.2012 року вдома та в подальшому віддала ОСОБА_18 (Т.2 а. с. 121-124);

- даними протоколу пред`явлення предметів для впізнання від 10.07.2012 року під час якого ОСОБА_12 впізнала автомобіль марки FIAT DOBLO, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 , у який її разом з дочкою ОСОБА_13 26.06.2012 року проти їхньої волі заштовхали викрадачі та вивезли у невідомому напрямку поле за м. Вінницю, як вона дізналася пізніше, в район ГПЗ 18 (Т.2 а. с. 137-139, Т.4 а. с. 24-37);

- даними протоколу пред`явлення предметів для впізнання від 10.07.2012 року, під час якого ОСОБА_19 впізнала автомобіль викрадачів марки FIAT DOBLO, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 , який вона описала під час свого допиту, та який бачила 26.06.2012 року приблизно о 08.30 чи 08.40 годині години ранку на перехресті вулиць Артема-Острозького (Т. 2 а. с. 140-142, Т.4 а. с. 24-37);

- даними протоколу виїмки від 10.07.2012 року під час якого було вилучено автомобіль марки FIAT DOBLO, фургон малотоннажний, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_8 (Т.2 а. с. 144);

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 10.07.2012 року під час якого ОСОБА_12 було впізнано ОСОБА_7 , який 26.06.2012 року разом з чоловіком трохи повнішим ніж, той кого вона впізнала, допомагав кидати її дочку у вантажне відділення автомобіля, а при русі автомобіля знаходився поруч з водієм автомобіля (Т.2 а. с. 163-165, Т. 4 а. с. 38-39);

- даними протоколу виїмки від 18.07.2012 року автомобіля Fiat Doblo, державний номерний знак НОМЕР_5 , білого кольору, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, та ключів до даного автомобіля який належить на праві власності ОСОБА_7 (Т.3 а. с. 81);

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 10.07.2012 року під час якого ОСОБА_12 впізнала ОСОБА_8 , водія автомобіля, синього кольору (Т. 4 а. с. 38-39);

- даними висновку судово-медичної експертизи №1590 від 27.06.2012 року відповідно до якого у ОСОБА_12 виявлено садно на слизовій оболонці нижньої губи справа, синці на правому плечі, в правій ліктьовій ямці, на лівому стегні, садна на тильній поверхні правої кисті належать до легких тілесних ушкоджень, виникли від дії тупого предмету (предметів) давністю утворення в межах двох діб до обстеження, можливо, у строк вказаний у постанові про призначення експертизи 26.06.2012 року (Т. 4 а. с. 60);

- даними протоколу огляду предметів, а саме: автомобіля Fiat Doblo, державний номерний знак НОМЕР_5 (Т. 4 а. с. 46-47);

- даними протоколу відтворення обстановки та обставин місця події від 31.08.2012 року за участю ОСОБА_7 (Т.4 а. с. 56-58);

- даними протоколу огляду предметів, а саме: автомобіля Fiat Doblo, державний номерний знак НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_8 (Т.4 а. с. 83);

- даними висновку експерта №2031 від 07.09.2012 відповідно до якого у ОСОБА_13 мало місце тілесне ушкодження у вигляді закритого внутрішньо-суглобового уламкового перелому внутрішнього виростку правої плечової кістки, який виник від дії тупого твердого предмету (предметів) та не являвся небезпечним для життя в момент спричинення і не супроводжувався загрозливими для життя явищами, потяг за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я, тому належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (Т. 4 а. с. 123-124);

- даними протоколу виїмки від 12.09.2012 року та роздруківками вхідних та вихідних дзвінків з прив`язкою до базових станцій абонента НОМЕР_9 яким користувався ОСОБА_6 та відповідно до яких 20.06.2012 року, 21.06.2012 року, 22.06.2012 року, 26.06.2012 року останній зв`язувався з ОСОБА_7 23.06.2012, 24.06.2012 року, 26.06.2012 року ОСОБА_6 спілкувався з ОСОБА_8 , також на протязі дня 26.06.2012 року ОСОБА_6 спілкувався з ОСОБА_18 (Т. 5 а. с. 5-10);

- даними довідки від 30.07.2012 року №4/8401 та довідка від 04.09.2012 року №3/9671 відповідно до яких ОСОБА_6 перебував в одній камері з ОСОБА_11 (Т.5 а. с. 122-123, 125);

- Висновком експерта № 818 від 26.09.2012 відповідно до якого вартість викрадених у потерпілих мобільного телефону "Alcatel one touch 112" станом на 26.06.2012 могла складати 194,68 грн. та мобільного телефону "Nokia 2626" станом на 26.06.2012 могла складати 34,28 грн. (т. 5, а. с. 203 - 205);

- даними протоколу огляду предметів, відповідно до якого у пам`яті мобільного телефону ОСОБА_8 знаходяться номери мобільних телефонів ОСОБА_6 НОМЕР_9 та ОСОБА_7 НОМЕР_10 (т. 7, а. с. 47 - 50);

- даними протоколу допиту свідка ОСОБА_11 , покази якого були оголошені в судовому засіданні суду першої інстанції, відповідно до якого ОСОБА_11 будучи допитаним на досудовому слідстві в якості свідка пояснив, що Замостянським районним судом м. Вінниці відносно нього обрано міру запобіжного заходу у виді взяття під варту по кримінальній справі, у якій йому пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 156 КК України. У СІЗО перебував в одній камері з ОСОБА_6 , протягом грудня 2011 - січня 2012 року, якого раніше не знав. За час перебування в камері ОСОБА_6 цікавився, за якою статтею його обвинувачують. Він надав ОСОБА_6 копію обвинувального висновку, з яким той ознайомився, і сказав, що він сидить несправедливо, його безпідставно обвинувачують. Водночас ОСОБА_11 не повідомляв, що жодних прохань щодо ОСОБА_12 у нього не було. Під час розмови з ОСОБА_6 повідомив, що його сестру ОСОБА_20 на роботі побили особи, що було зафіксовано на відеокамері, і справу не порушили. На це ОСОБА_6 повідомив, що його жінка працює чи слідчим чи на якійсь іншій важливій посаді, і може надати допомогу з цими питаннями, тому що сестру побили на території Замостянського району, який знаходиться в зоні обслуговування його дружини. ОСОБА_6 сказав, що зможе допомогти зрушити справи з місця, тому і повідомив ОСОБА_6 , де працює його сестра. За час перебування в камері усі, хто там перебував, залишали свої номери телефонів. ОСОБА_6 також залишив свій номер мобільного телефону, пам`ятає, що останні цифри були 751, інших не пам`ятає. Коли ОСОБА_6 в черговий раз відвезли на суд, то назад його не привезли, він вийшов з СІЗО. По цій причині, коли його возили на суд, передав номер мобільного телефону ОСОБА_21 своїй сестрі ОСОБА_20 для того, щоб вона звернулась до нього по питаннях спричинення їй тілесних ушкоджень. В подальшому під час побачення з матір`ю та сестрою дізнався, що порушена справа щодо отримання його сестрою ОСОБА_20 тілесних ушкоджень. Чи спілкувалась його сестра ОСОБА_20 по його справі з ОСОБА_6 , йому невідомо, вона про це не повідомляла (т. 5, а. с. 130-132);

- даними протоколу допиту свідка ОСОБА_18 покази даного свідка були оголошені в судовому засіданні. Так відповідно до протоколу, у неї є рідна сестра ОСОБА_22 та рідний брат ОСОБА_11 , який на даний час знаходиться у СіЗО по кримінальній справі за розбещення неповнолітньої ОСОБА_13 доньки його співмешканки ОСОБА_12 . Крім того, 26.06.2012 року в обідній час коли вона їхала у тролейбусі її мобільний телефон Нокіа чорного кольору, моделі не пам`ятає, хтось викрав його з кишені її сумки. Номер сім-карти у старому телефоні вона не пам`ятає, однак він є записаний у телефонній книзі її чоловіка та сестри. Даний телефон яким вона на даний час користується Нокіа з номером НОМЕР_11 , їй ще раніше подарував її батько, ще перед його смертю у серпні 2011 року. Про те, що у неї викрали мобільний телефон, вона нікому не розповідала, в тому числі і чоловіку. 26.06.2012 з 8 год. 15 хв. вона знаходилась на робочому місці у Інтернет - салоні Зіон, що по вул. Острозького, м. Вінниці номеру будинку вона не пам`ятає, який розташований у підвальному приміщені гуртожитку від Педагогічного університету. Так, в дообідній час до неї на старий мобільний телефон подзвонила ОСОБА_23 та сказала, що протягом дня занесе їй на роботу заяву, що немає ніяких моральних та матеріальних претензій до її брата ОСОБА_11 . Причини та підстави написання даної заяви вона у неї не запитувала. У після обідній час до неї на роботу прийшла ОСОБА_23 разом зі своєю донькою ОСОБА_24 , яка занесла їй письмову заяву, написану та підписану нею власноручну, у якій зазначила, що немає ніяких претензій до її брата. Детального змісту заяви вона не пам`ятає, однак вона її відразу занесла до Замостянського районного суду м. Вінниці. Після того вона ОСОБА_25 та її дочку того дня не бачила. 27.06.2012 року від працівників міліції дізналась про те, що 26.06.2012 року зранку невідомі особи в масках викрали ОСОБА_25 та її дочку ОСОБА_24 . Хто міг вчинити вищевказані злочинні дії відносно ОСОБА_26 та ОСОБА_24 , їй не відомо. Також вона не знає, де на даний час знаходиться її старий мобільний телефон, який зник вчора у неї з сумки в тролейбусі. Номер мобільного телефону її чоловіка НОМЕР_12 , сестри ОСОБА_27 НОМЕР_13 , чоловіка сестри ОСОБА_28 НОМЕР_14 , інших номерів вона не пам`ятає, так як вони збереглись у пам`яті старого мобільного телефону. (Т.1 а. с. 158 160);

- даними протоколу від 03.10.2012 року про результати здійснення оперативно-технічного заходу №2953Т та протоколу від 03.10.2012 року про результати здійснення оперативно-технічного заходу №2954Т відповідно до яких ОСОБА_6 пам`ятає усі обставини викрадення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 достатньо добре. Крім того, відповідно до даних протоколів ОСОБА_6 мав отримати від ОСОБА_11 винагороду, проте зробити він цього не встиг. Здійснював тиск на підсудних ОСОБА_8 та ОСОБА_7 щодо дачі неправдивих ними показів. Крім того, ОСОБА_6 зазначив, що для того, щоб уникнути відповідальності за вчинений злочин потрібно відправити дану кримінальну справу на додаткове судове розслідування (Т.7 а.с. 148-151).

Вина засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст. 146 КК України доводиться чіткими та послідовними показаннями засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , з приводу обставин вчинення ними вказаного злочину у співучасті з ОСОБА_6 , які повністю узгоджуються з показаннями потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , даними підчас судового розгляду, відповідно до яких 26.06.2012 року вони були викрадені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . ОСОБА_6 застосовував до них дії які завдали їм фізичних страждань, а саме: одягнув на їх голови непрозорі поліетиленові пакети, зв`язав дочці ОСОБА_12 руки скотчем, а їй на руки він одягнув наручники, погрожував їм, вимагав написання розписок про відсутність претензій до підсудного ОСОБА_11 . Обставини викрадення потерпілих підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_19 , ОСОБА_30 , які вони надали, як на досудовому так і під час судового слідства, вказавши, що 26.06.2012 року по вул. Артема в м. Вінниці були викрадено дві жінки, яких із застосуванням фізичної сили заштовхнули у багажне відділення автомобіля синього кольору, без номерів.

Свідчення потерпілих про причетність усіх підсудних, зокрема і ОСОБА_6 до вчиненого злочину підтверджується показами свідка ОСОБА_18 , які були оголошені в судовому засіданні в суді першої інстанції, відповідно до яких ОСОБА_11 є її рідним братом. 26.06.2012 року ОСОБА_12 віднесла їй розписку, відповідно до якої вона не має претензій до її колишнього співмешканця ОСОБА_11 .

При цьому про організованість дій ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 під час вчинення викрадення потерпілих свідчить узгодженість їх дій, як до викрадення потерпілих так і під час викрадення, а саме те, що ОСОБА_8 завчасно зняв реєстраційний номер зі свого автомобіля марки «Fiat Doblo» перед вчиненням злочину, ОСОБА_7 залишив власний автомобіль вулицею вище та після вчинення викрадення потерпілих пересів у власне авто та супроводжував на ньому автомобіль ОСОБА_8 .

Крім того, вина засуджених у скоєнні інкримінованого злочину. передбаченого ч.2 ст. 146 КК України доводиться також даними протоколу від 03.10.2012 року про результати здійснення оперативно-технічного заходу №2953Т та протоколу від 03.10.2012 року про результати здійснення оперативно-технічного заходу №2954Т (Т.7 а.с. 148-151), з яких вбачається, що ОСОБА_6 знає усі обставини викрадення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та дійсно приймав участь у скоєному злочині, ОСОБА_6 мав отримати від ОСОБА_11 винагороду та здійснював тиск на підсудних ОСОБА_8 та ОСОБА_7 щодо дачі неправдивих ними показів, прагнув уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що він не причетний до вчинення злочинів, які йому інкримінують, так як 26.06.2012 року у першій половині дня він увесь час був з шестирічною донькою, яка у дитячий садочок не ходить та з чужими людьми не залишається, так як його дружина ОСОБА_31 у цей час перебувала на роботі, колегія суддів розцінює як природну захисну реакцію та намагання підсудним уникнути відповідальності за вчинений злочин, оскільки така позиція ОСОБА_6 спростовується як вищевказаними показаннями засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , потерпілих, та показаннями свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_19 та ОСОБА_32 . Разом з тим, суд бере до уваги, що нещирість показань ОСОБА_6 також підтверджується дослідженими в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_33 , який всупереч показанням ОСОБА_6 , який зазначав, що в СІЗО з останнім не спілкувався, вказав, що ОСОБА_6 спілкувався з ним.

Незважаючи на доводи ОСОБА_6 щодо відсутності доказів, а також недопустимості ряду доказів зібраних в кримінальній справі, зокрема протоколів слідчих дій, колегія суддів не вважає що вказане свідчать про недостовірність показань ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілих, свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_19 та ОСОБА_32 , висновків судових експертиз, оскільки відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 65, ч.3 ст. 67 КПК України 1960 року, процесуальними джерелами доказів, крім іншого, є показання відповідних осіб та висновки експертів і жоден доказ не має наперед установленої сили, водночас судом враховано й те, що після скоєння злочину ОСОБА_6 знищив ряд доказів з метою приховання злочину.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, оскільки судом встановлено, що під час викрадення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , останній з метою полегшити приховання викрадення потерпілих, погрожуючи застосувати фізичне насильство, виходячи за межі домовленості з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , умисно заволодів належними потерпілим паспортами громадян України та свідоцтвом про народження ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , розпорядившись привласненим на власний розсуд.

Крім того, колегія суддів вважає доводи прокурора про безпідставне визнання ОСОБА_6 не винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України виходячи з наступного.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що органом досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 186 КК України, а саме: у вчиненні грабежу, тобто відкритого викрадення чужого майна за наступних обставин. 26.06.2012 року під час викрадення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . ОСОБА_6 , виходячи за межі попередньої домовленості з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , раптово, несподівано для потерпілих, відкрито та, усвідомлюючи цю обставину, умисно, з корисливих мотивів, заволодів належними потерпілим мобільними телефонами «Alkatel one touch 112», вартістю 194,68 грн. та «Nokia 2626», вартістю 34,28 грн., розпорядившись привласненим на власний розсуд.

Дослідивши матеріали кримінальної справи та зібрані і дослідженні в ході судового слідства докази в їх сукупності, враховуючи роз`яснення, викладені в Постанові Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року « Про судову практику у справах про злочини проти власності» та загальні правила кваліфікації злочинів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи, що з суб`єктивної сторони грабіж вчинюється з прямим умислом і є злочином корисливим, при цьому винний усвідомлює, що він обертає майно на свою користь відкритим способом і бажає таких наслідків, керуючись при цьому корисливими мотивами, прийшов до обґрунтованого переконання про необхідність виправдання ОСОБА_6 за ч.1 ст. 186 КК України за відсутністю в його діянні складу даного кримінального правопорушення, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_6 під час протиправного відкритого захоплення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відібрав у останніх їхні мобільні телефони марки «Nokia 2626» і «Alkatel one touch 112», з метою унеможливлення їх опору та виклику працівників міліції чи іншої допомоги, які в подальшому викинув разом з іншими речами, тобто без мети їх викрадення та за відсутності корисливого мотиву.

Відповідно до ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи прокурора про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги ст.ст. 50,65 КК України чим неправильно застосував кримінальний закон, оскільки при обранні виду та міри покарання засудженому ОСОБА_6 враховано те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив умисні злочини середньої тяжкості проти життя та здоров`я та злочин невеликої тяжкості, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, думку потерпілих, які наполягали на застосуванні до нього суворої міри покарання, а також зважив на те, що при вчиненні злочинів останній виконував головну (домінуючу) роль, висновків після вчинення злочинів для себе не зробив, вину не визнав, у вчиненому не розкаявся.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи підсудного ОСОБА_6 , його ставлення до вчиненого, відсутності обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, колегія суддів вважає, що виправлення підсудного ОСОБА_6 не можливе без ізоляції суспільства, а покаранням необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, буде покарання за ч.2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на максимальний строк, визначений санкцією ч.2 цієї статті та за ч.3 ст. 357 КК України у виді арешту на певний строк

Разом з тим, суд першої інстанції прийшов вірного висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання в зв`язку з повним відбуттям покарання, на підставі абзацу 5 ст.72 КК України, оскільки відбутий ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження перевищує фактично призначене йому основне покарання.

Крім того суд першої інстанції, зважаючи на вимоги ч.5 ст.74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України обґрунтовано звільнив ОСОБА_6 від покарання передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки з дня вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, який відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості та був скоєний 26.06.2012 року, на час винесення вироку минуло понад три роки.

Згідно з ч. 2 ст. 93 КПК України 1960 року при визнанні підсудного винним суд постановляє стягнути з нього судові витрати. В тому разі, коли винними буде визнано декількох осіб, суд постановляє, в якому розмірі мають бути стягнуті витрати із кожного з них, ураховуючи при цьому ступінь вини та майновий стан засуджених.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України 1960 року судові витрати складаються із сум, що видані і мають бути видані свідкам, потерпілим, експертам, спеціалістам, перекладачам і понятим.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи ОСОБА_6 звинувачувався у тому, що він з метою заволодіння телефонами потерпілих, виходячи за межі попередньої домовленості з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 умисно, з корисливих мотивів, заволодів належними потерпілим мобільними телефонами та розпорядився привласненим на власний розсуд.

Для встановлення вартості зазначеного майна проводилась товарознавча експертиза та складено відповідний висновок.

Враховуючи, що ОСОБА_6 визнано невинним в скоєнні даного злочину, колегія суддів вважає, що відповідні витрати потрібно віднести на користь держави.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у резолютивній частині вироку невірно постановив рішення про стягнення в рівних долях з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 витрат на проведення усіх експертиз в кримінальній справі в сумі 4601,40 грн. у відшкодування вартості проведення криміналістичних досліджень, зумовлених розслідуванням вчинених злочинів.

Щодо вимог прокурора про конфіскацію автомобіля «Fiat Doblo», який належить на праві власності ОСОБА_7 з тих підстав, що останній його використовував як знаряддя вчиненого злочину, колегія суддів вважає дані апеляційні вимоги не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 81 КПК України в редакції 1960 року, питання про речові докази вирішуються вироком, ухвалою чи постановою суду або постановою органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття справи, при цьому знаряддя злочину, що належать обвинуваченому, конфіскуються.

Згідно з матеріалами справи автомобіль «Fiat Doblo» д.н. НОМЕР_5 не використовувався безпосередньо для викрадення потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Їх не поміщали в даний автомобіль. Даний автомобіль не переобладнувався і ніяким чином не пристосовувався для викрадення людей. Той факт, що засуджений ОСОБА_7 прибув на місце вчинення злочину на своєму автомобілі і потім пересувався на ньому по місту ніяким чином не перетворює його на знаряддя вчинення злочину, тому апеляційна скарга прокурора в частині конфіскації автомобіля ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що прокурором не наведено обґрунтованих підстав для скасування вироку суду першої інстанції внаслідок м`якості, а засудженим ОСОБА_6 не спростовано матеріали кримінальної справи, які доводять його причетність до вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146 та ч. 3 ст. 357 КК України, тому апеляційні скарги в цій частині задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України 1960 року, п.11 розділу 11 Перехідних положень КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2016 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 186 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 146 КК України задовольнити частково.

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2016 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 186 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 146 КК України залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2016 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 186 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 146 КК України змінити.

Судові витрати за проведення товарознавчої експертизи в розмірі 367,80 грн. віднести на рахунок держави та судові витрати за проведення інших експертиз у справі в розмірі 4233,6 грн. стягнути з підсудних ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в рівних долях.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3-х місяців.

Судді:
з оригіналом згідно
суддя