Провадження № 11-кп/792/327/17
Категорія: ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003606 від 10 червня 2016 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 1 березня 2017 року,-

В с т а н о в и л а :
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 1 березня 2017 року

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виноградар Роздільнянського району Одеської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із загальною неповною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей немає, раніше судимого, востаннє:

- 22.05.2015 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185 КК України (2001 року) на 3 місяці арешту,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України та призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 185 КК України - 2 роки позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 289 КК України - 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_9 за сукупністю злочинів призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і визначено у виді позбавлення волі строком на 6 років без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 постановлено рахувати з 01.03.2017 р., в строк відбування покарання слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 11.06.2016 р. (дня затримання) до вступу вироку в законну силу, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили, залишено тримання під вартою.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Копистин Хмельницького району Хмельницької області, українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей немає, раніше судимого, востаннє:

- 29.11.2012 року Хмельницьким міським судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 постановлено рахувати з 01.03.2017 р., в строк відбування покарання слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 11.06.2016 р. (дня затримання) до вступу вироку в законну силу, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили, залишено тримання під вартою.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, задоволено повністю. Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 7850 грн. та 3000 грн. моральної шкоди.

Речові докази:

- автомобіль марки «Dacia», моделі «Logan», номер кузова шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору, 2007 року випуску, з об`ємом двигуна 1598 см/куб, свідоцтво про перереєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та ключ, автомагнітолу марки «Піонер» моделі ДЕН-2900МРВ, с/н НОМЕР_4 , передані на зберігання потерпілому ОСОБА_13 , залишено у його розпорядженні;

- квитанція, яка є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення, долучена до матеріалів провадження, залишена при матеріалах провадження.

Витрати на проведення товарознавчої експертизи в сумі 351,84 грн., стягнуто з ОСОБА_9 .

За вироком суду, 10 червня 2016 року, близько 13 години 00 хвилин ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , обоє перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку АДРЕСА_1 під час вживання спиртних напоїв, на ґрунті виниклого конфлікту з ОСОБА_13 , непомітно дістали із кишені останнього ключ від замка запалювання автомобіля марки «Dacia», моделі «Logan», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_13 .

В подальшому, 10 червня 2016 року, близько 13 години 30 хвилин ОСОБА_9 за попередньою змовою із ОСОБА_10 , достовірно знаючи де знаходиться автомобіль потерпілого ОСОБА_13 , скориставшись тим, що останній залишився за адресою по вул. Підгірній, 61, незаконно заволоділи належним потерпілому автомобілем марки «Dacia» моделі «Logan», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 102 778 грн.. Під час керування даним транспортним засобом пошкодив задній бампер, правий задній ліхтар, правий задній світловідбивач на загальну суму 5 831,89 грн.

Окрім цього, 10 червня 2016 року близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи в салоні автомобіля марки «Dacia» моделі «Logan», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_13 , по вул. Центральній в с. Тиранівка Хмельницького району, попередньо незаконно заволодівши вказаним авто в АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що майно, яке знаходиться всередині вказаного автомобіля належить ОСОБА_13 , вирішив здійснити крадіжку автомагнітоли. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 викрав автомагнітолу марки «Піонер» моделі ДЕН-2900МРВ, с/н НОМЕР_4 , вартістю 463,60 грн., та в подальшому продав її за 200 грн. ОСОБА_14 в с. Тиранівка Хмельницького району, чим заподіяв ОСОБА_13 майнової шкоди на суму 463,0 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок суду в частині засудження за ч.2 ст. 289 КК України скасувати та закрити кримінальне провадження, цивільний позов потерпілого залишити без розгляду. Зазначає, що доказів, які б підтверджували викрадення ключів з кишені потерпілого, судом не добуто, а обвинувачення ґрунтується тільки на показах потерпілого. Вказує, що ключ від автомобіля обвинуваченим дав сам потерпілий для того, щоб обвинувачені поїхали та додатково придбали спиртні напої, а суд безпідставно поклав суперечливі показання потерпілого в основу обвинувального вироку. В частині обвинувачення ОСОБА_9 за ч.2 ст. 185 КК України вирок суду не оскаржувався.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати в частині засудження за ч.2 ст. 289 КК України та виправдати ОСОБА_10 у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення; в задоволенні цивільного позову потерпілого відмовити. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази вини ОСОБА_10 за ч.2 ст. 289 КК України. Посилається на те, що докази в провадженні свідчать про те, що ОСОБА_10 не було відомо, що ОСОБА_9 не є власником автомобіля, в судовому засіданні було доведено, що потерпілий сам передав ключі ОСОБА_9 для поїздки за спиртним; суперечливі показання потерпілого ОСОБА_13 не могли бути покладені в основу обвинувального вироку, ті обставини, що під час затримання автомобіля ОСОБА_10 перебував на пасажирському сидінні, не доводять його вини у вчиненні злочину, за який його засуджено, а суд дійшов помилкового висновку, що в ОСОБА_10 був присутній умисел на заволодіння транспортним засобом. Суд безпідставно визнав обтяжуючою покарання обставиною перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисників в підтримання доводів апеляційних скарг, думку прокурора, який просить апеляційні скарги залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо обвинувачених - без зміни з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_9 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб та ОСОБА_10 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, при наведених у вироку обставинах підтверджуються зібраними в провадженні, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Дії ОСОБА_9 судом вірно кваліфіковані за ч. 2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за ч.2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб та ОСОБА_10 за ч.2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Посилання в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 про відсутність в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України безпідставні.

Покладені в основу вироку докази повністю викривають обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, були предметом перевірки суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження та були обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, з наведенням в вироку належного мотивування своїх висновків. З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Допитані в судовому засіданні місцевого суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 своєї вини в незаконному заволодінні транспортним засобом не визнавали. ОСОБА_9 визнав вину у викраденні з автомобіля ОСОБА_13 автомагнітоли, заперечив свою вину у пошкодженні автомобіля під час керування ним. При цьому ОСОБА_9 не заперечив заволодіння транспортним засобом належним ОСОБА_13 , однак вказував, що вчиняв такі дії з дозволу останнього. Крім цього, вказав, що ОСОБА_13 особисто дав ключі ОСОБА_10 для того щоб він разом з ОСОБА_9 поїхали в місто та купили спиртного. Перебуваючи в місті вони зустріли ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , з якими поїхали в с. Стуфчинці Хмельницького району де їх і затримали співробітники поліції. Однак, до затримання, ОСОБА_9 витягнув з автомобіля автомагнітолу та продав її ОСОБА_14 , отримавши таким чином кошти, заправив автомобіль.

Допитаний ОСОБА_10 свою причетність до незаконного заволодіння автомобілем ОСОБА_13 заперечив. Показав, що разом з потерпілим, ОСОБА_18 , ОСОБА_19 (прізвище якої не знає) та ОСОБА_9 розпивали спиртне за місцем проживання останнього по АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим, що спиртне закінчилось, він та ОСОБА_9 поїхали автомобілем ОСОБА_13 в місто, де і зустріли ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Всі разом, на прохання ОСОБА_16 , поїхали в с. Стуфчинці, де і були затримані працівниками поліції.

Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив такі показання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , навів у вироку суду мотивування своїх висновків. З такими висновками погоджується також колегія суддів, позаяк, незважаючи на невизнання обвинуваченими своєї причетності до злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, їх вина у вчиненні злочину, за який вони засуджені, підтверджується сукупністю досліджених в суді об`єктивних доказів, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку.

Допитаний в судовому засіданні місцевого суду потерпілий ОСОБА_13 повідомив, що 10.06.2016 року ОСОБА_20 привів його на АДРЕСА_1 , де були присутні незнайомі раніше потерпілому обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , невідома дівчина. Після розпивання алкоголю обвинувачені зв`язували ОСОБА_13 та відібрали у нього телефони і ключі від автомобіля, який знаходився біля під`їзду буд. АДРЕСА_2 . Прийшовши до будинку, він виявив відсутність автомобіля. Згодом автомобіль йому повернули працівники поліції, однак без автомагнітоли «Піонер» та рації.

Обгрунтованих підстав сумніватись в таких показаннях потерпілого апелянти не наводять, не встановлено таких і під час апеляційного розгляду.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які є працівниками поліції, підтвердили факт затримання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на автомобілі ОСОБА_13 , який на той час був оголошений у розшук. При огляді автомобіля було виявлено його пошкодження, а також зникнення автомагнітоли і радіостанції. Крім цього, в автомобілі було виявлено два телефони, належні потерпілому, про що зізнався ОСОБА_9 на місці затримання. Разом з тим, ОСОБА_9 повідомив, що ключі від автомобіля відібрали у ОСОБА_13 , будучи на вул. Підгірній. ОСОБА_16 розповіла, що ОСОБА_10 зняв радіостанцію та викинув її в полі.

Із показів свідка ОСОБА_14 вбачається, що ОСОБА_9 віддав йому автомагнітолу з автомобіля, за яку свідок передав останньому 200 грн.

Свідок ОСОБА_24 повідомила, що 10.06.2016р. близько 13 год. 50 хв. вона була очевидцем того, як від під`їзду від`їжджає автомобіль, належний ОСОБА_13 . Проте хто був за кермом, вона не бачила. Однак, згодом син повідомив, що ОСОБА_13 шукає автомобіль, який зник.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.06.2016 року, потерпілий ОСОБА_13 повідомив, що близько 13 год. 00 хв. 10.06.2016 року в м. Хмельницькому, по вул. Підгірній, 61 невідомі особи відкрито заволоділи його речами, а саме мобільними телефонами «Nokia» та «Samsung», а також ключами до автомобіля марки «Dacia», моделі «Logan», сірого кольору, державний номерний знак, який в подальшому угнали з двору буд. АДРЕСА_2 ;

Згідно протоколу огляду місця події від 10.06.2016 року, автомобіль марки «Dacia» моделі «Logan», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , був виявлений на проїзній частині (дорозі) в напрямку руху с. Стуфчинці Хмельницького району з зазначеними вище пошкодженнями та відсутньою автомагнітолою.

Згідно заяви ОСОБА_14 від 11.06.2016 року, останній підтвердив добровільну передачу працівникам поліції автомагнітоли марки «Піонер» моделі ДЕН-2900МРВ, с/н НОМЕР_4 , яку він придбав в невідомого чоловіка, що був на автомобілі марки «Dacia» моделі «Logan», сірого кольору за 200 грн. 10.06.2016 року близько 19 год. 00 хв.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 11.06.2016 року, в дворі будинку АДРЕСА_3 було виявлено та вилучено магнітолу марки «Піонер» моделі ДЕН-2900МРВ, с/н 059890Е.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.07.2016 року, свідок ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_9 , як чоловіка, який пропонував йому придбати автомагнітолу марки «Піонер».

Постановою від 10.06.2016 року про визнання автомобіля марки «Dacia» моделі «Logan», номер кузова шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору, 2007 року випуску, з об`ємом двигуна 1598 см/куб, свідоцтво про перереєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та ключа речовим доказом в кримінальному провадженні № 0003606 від 10.06.2016 року та передачу на відповідальне зберігання ОСОБА_13 .

Згідно висновку експерта № 687т від 07.07.2016 року за результатами судової товарознавчої експертизи, ринкова вартість автомагнітоли марки «Піонер», моделі ДЕН-2900МРВ станом на 10.06.2016 року могла складати 463,6 грн.

Постановою від 10.06.2016 року визнано автомагнітолу марки «Піонер» моделі ДЕН-2900МРВ, с/н НОМЕР_4 речовим доказом в кримінальному провадженні № 0003606 від 10.06.2016 року та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_13 .

Згідно висновку алкотесту, від 10.06.2016 року у ОСОБА_9 встановлено стан алкогольного спяніння 3,51‰.

Відповідно до постанови від 26.07.2016 року, квитанція, яка є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення, визнана речовим доказом в кримінальному провадженні № 0003606 від 10.06.2016 року та залишена в матеріалах кримінального провадження.

Місцевим судом критично були оцінені показання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про відсутність у них умислу на незаконне заволодіння автомобілем належним ОСОБА_13 , з чим погоджується колегія суддів, оскільки такі їх показання спростовуються як показаннями самого потерпілого, так і показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які показали, що ОСОБА_9 зателефонував до ОСОБА_16 та запропонував покататись на належному йому автомобілі. Дані показання підтвердив ОСОБА_17 , якому ОСОБА_9 повідомив, що придбав автомобіль, на якому пропонує поїхати в с. Стуфченці.

Погоджуючись з такими висновками суду першої інстанції суд враховує також, що, як видно з даних запису фіксування судового засідання технічними засобами, потерпілий ОСОБА_13 категорично заперечував факт добровільної передачі ним обвинуваченим ключів від автомобіля.

Вказував, що він не бачив моменту заволодіння ним, зазначаючи, що це могло бути під час конфлікту з обвинуваченими. Підстав сумніватись в таких показаннях потерпілого, в колегії суддів немає, зважаючи, що такі його показання узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_25 в суді першої інстанції. Свідок підтверджував, що між потерпілим та обвинуваченими була незначна потасовка, тому свідок відтягнув обвинувачених від потерпілого, після чого ті зразу ж пішли кудись, не повідомивши, куди саме вони пішли, що спростовує доводи апеляційних скарг про те, що того дня між потерпілим та обвинуваченими взагалі не було жодних конфліктів. З показань потерпілого та свідка ОСОБА_25 видно, що між ними та обвинуваченими не було домовленості, щоб ті їхали кудись за спиртним, також свідок ОСОБА_26 підтверджував, що після того, як через хвилин сорок-годину свідок з потерпілим вийшли на вулицю, потерпілий виявив відсутність ключів від автомобіля в кишені, а коли вони підійшли до будинку, де той проживає, виявили відсутність автомобіля потерпілого. З показань свідка видно, що перед тим, як всі прийшли на АДРЕСА_1 , де вживали спиртні напої, потерпілий відчиняв свою машину та брав з нею кошти, а обвинувачені стояли на невеликій відстані та їм неважко було побачити машину потерпілого. При цьому потерпілий під час розпиття спиртних напоїв не демонстрував ключів та не описував про зовнішній вигляд свого автомобіля, що спростовує доводи обвинувачених в апеляційному суді, що вони начебто ідентифікували автомобіль потерпілого за описом останнього.

Ті обставини, що потерпілий та свідок ОСОБА_26 не бачили моменту заволодіння ключами від машини потерпілого, не дають підстав для інакшого висновку, ніж зробив суд першої інстанції, зважаючи, що потерпілий та свідок послідовно та категорично стверджували, що того дня потерпілий не передавав обвинуваченим ключі від свого автомобіля та жодних домовленості про те, що обвинувачені можуть поїхати його автомобілем за горілкою, між ними не було взагалі.

Критично оцінюючи показання обвинувачених в апеляційному суді про їх непричетність до вчиненні злочину, за який їх засуджено, апеляційний суд враховує, що обвинувачені вказували різні версії їх присутності в автомобілі потерпілого, однак в суді не змогли пояснити причини таких розбіжностей, що вказує на їх намагання уникнути настання відповідальності за вчинене. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_10 категорично заперечував той факт, що отримав ключі від автомобіля від потерпілого, вказуючи, що сідав в автомобіль, думаючи, що останній належить ОСОБА_9 . Однак такі його твердження суперечать як показанням потерпілого, так і іншого обвинуваченого ОСОБА_9 , який висуваючи свою версію законності поїздки на автомобілі потерпілого (начебто зі згоди потерпілого, що не знайшло свого підтвердження в суді) вказував, що ключі були в обвинуваченого ОСОБА_10 , а саме він, ОСОБА_9 не дав тому біля будинку потерпілого сісти за кермо, позаяк ОСОБА_9 був тверезішим за ОСОБА_10 , та про те, що автомобіль належить потерпілому ОСОБА_13 . ОСОБА_10 було достеменно відомо.

Показання самих обвинувачених, потерпілого, свідка ОСОБА_25 спростовують доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 про відсутність в справі будь-яких даних щодо перебування обвинуваченого ОСОБА_10 в стані алкогольного сп`яніння та безпідставного визнання такої обставини обтяжуючою покарання обвинуваченого обставиною.

Ті обставини, що потерпілий ОСОБА_13 спільно з обвинуваченими вживав спиртні напої та перебував в стані алкогольного сп`яніння, не дають підстав сумніватись в достовірності його показань, тому такі доводи апеляційних скарг захисників та доводи обвинувачених в апеляційному суді до уваги прийняті бути не можуть, позаяк його показання узгоджуються з іншими об`єктивними доказами в справі. Про ті обставини, що його в той день теж зв`язували, потерпілий повідомив того ж дня свідку ОСОБА_24 , своїй сестрі, коли вони їхали до поліції, що підтверджується даними фіксування судового засідання, а ті обставини, що свідок ОСОБА_26 не бачив такого факту, не дає підстав сумніватись в таких показаннях потерпілого. Той факт, що потерпілий не зразу повідомив своїх родичів про зникнення автомобіля та що не зразу повідомив про факт незаконного заволодіння його автомобілем працівників поліції, не дає підстав сумніватись в достовірності його показань, зважаючи, що, як видно з показань свідка ОСОБА_24 в суді першої інстанції, потерпілий розшукував свою машину біля будинку ще за декілька годин до того як прийшов додому та повідомив про зникнення автомобіля родичам.

Відтак, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, в повній мірі дав вірну оцінку всім доказам в їх сукупності, прийшов до висновку про доведеність вини обвинувачених у вчиненні злочинів, за які їх засуджено, відтак твердження захисників про те, що висновки суду першої інстанції про причетність ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до незаконного заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб у потерпілого ОСОБА_13 ґрунтуються виключно на припущеннях суду, на недостовірних показаннях потерпілого, не можуть бути враховані апеляційним судом.

Суд належним чином дослідив всі зібрані докази в даному провадженні, дав їм вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.

Обираючи покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненного кримінального правопорушення, яке є тяжким, а вчинений ОСОБА_9 - ще й злочином середньої тяжкості; обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених, не встановлено; обставиною, що обтяжує покарання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. Обираючи вид та розмір покарання, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_9 за місцем відбування покарання та ОСОБА_10 за місцем проживання характеризуються посередньо.

Висновки суду першої інстанції, що виправлення та перевиховання обвинувачених можливе лише в умовах реального відбування покарання в виді позбавлення волі, на визначений судом першої інстанції строк, є обґрунтованими.

Доводи апеляційних скарг захисників про наявність підстав для скасування вироку суду в частині цивільного позову та відмови в позові потерпілого чи залишення його без розгляду не можуть бути прийнятими до уваги з наступних підстав.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині вирішення питання відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує, що як видно з позовної заяви та пояснень потерпілого в суді першої інстанції, потерпілому ОСОБА_13 викраденням автомобіля та його наступним пошкодженням була спричинена моральна шкода, потерпілий змушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, позаяк автомобіль він використовував в особистих цілях, а злочином був порушений звичний спосіб його життя, та суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір морального відшкодування збитків в 3000грн, які стягнув в солідарному порядку з обвинувачених. Як видно з наявної в провадженні квитанції (а.с.36) потерпілий ОСОБА_13 сплатив 30 червня 2016року 650грн. за проведення експертизи (отримувач ДП «Експерт-Сервіс Авто») та 1 липня 2016року експертом цієї установи була проведена судова-автотоварознавча експертиза (а.с.99-114), що в сукупності з показаннями потерпілого ОСОБА_13 в суді першої інстанції, дає підстави вважати, що саме потерпілим понесені такі витрати, відтак протилежні доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 до уваги прийняті бути не можуть. Обгрунтованих підстав для відмови в задоволенні цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, апеляційна скарга не містить, не встановлено таких і апеляційним судом. Згідно вищевказаного висновку судово-автотехнічної експертизи, вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить 7128,10грн., матеріального збитку з врахуванням зносу-5831,89грн. При цьому колегія суддів враховує, що згідно положень ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є, зокрема, втрати, який особа зазнала в зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мали певну зношеність (наприклад - автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Суд вправі виправити очевидну арифметичну помилку, допущену при визначенні остаточного розміру матеріальної шкоди.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок ухвалений у відповідності до вимог ст.ст. 373, 374 КПК України, підстав для зміни чи скасування вироку в межах поданих апеляційних скарг колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 1 березня 2017 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в той самий строк з моменту вручення їм копії судового рішення.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2