Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 28 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувшив судовому засіданні кримінальне провадження, внесене
від 03 липня 2013 року, за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6
та його захисника ОСОБА_8 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 29 жовтня 2015 року за обвинуваченням:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сіверська Артемівського району Донецької області, жителя того
АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2012 року за ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; на підставі статей 75, 104 КК звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК,
у вчиненні злочину, передбаченогоч. 1ст. 121КК,
в с т а н о в и л а:
За вищевказаним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом, ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць. На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано покарання за попереднім вироком і остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він
01 липня 2013 року близько 21.00 год. в будинку на
АДРЕСА_2 , що належить його матері ОСОБА_10 , на ґрунті особистих неприязних стосунків ударив кулаком декілька разів в обличчя ОСОБА_11 , після чого виштовхнув останнього з будинку на подвір`я, де ногами завдав не менше п`яти ударів по різних частинах тіла потерпілого. У результаті таких дій ОСОБА_6 ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить постановлені
у кримінальному провадженні судові рішення щодо нього скасувати
і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений зазначає, що матеріали кримінального провадження
не містять достатніх доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину. Крім того, на думку засудженого, розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції здійснено незаконним складом суду, оскільки суддя ОСОБА_12 не мала повноважень розглядати кримінальні провадження щодо неповнолітніх. Також засуджений вказує на те, що під час досудового слідства було порушено його право на захист, оскільки ряд слідчих дій проводився за відсутності його законного представника. Крім того, засуджений зазначає, що апеляційний суд не спростував усіх доводів, наведених у його апеляційній скарзі та апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 , не дав на них переконливої відповіді, а тому ухвала цього суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
У доповненні до касаційної скарги засуджений ОСОБА_6 наводить доводи, аналогічні доводам у його касаційній скарзі, просить скасувати постановлені у кримінальному провадженні судові рішення, а кримінальне провадження закрити.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 , посилаючись
на неповноту судового розгляду, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник вказує на те, що місцевий суд необґрунтовано прийняв рішення про стягнення із ОСОБА_10 коштів на користь лікарні. Крім того, захисник зазначає, що апеляційний суд належним чином не повідомив потерпілому про дату й час розгляду кримінального провадження. Також, на думку захисника, суди обох інстанцій необґрунтовано не застосували до ОСОБА_10 . Закон України «Про амністію у 2014 році».
У запереченні на вищевказані скарги засудженого та захисника прокурор, посилаючись на безпідставність викладених у них доводів, просить залишити касаційні скарги без задоволення, а постановлені
у кримінальному провадження судові рішення без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження (з яких: засуджений ОСОБА_6 свою касаційну скаргу підтримав повністю й просив закрити справу, а касаційну скаргу захисника підтримав частково; захисник ОСОБА_7 , котра касаційну скаргу засудженого підтримала повністю, а скаргу захисника ОСОБА_8 частково і вважала, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції), думку прокурора, який вважав, що постановлені судові рішення є законними та обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скаргахта запереченні доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.
Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК і на які є посилання в касаційних скаргах засудженого та його захисника, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК не є предметом дослідження
та перевірки касаційним судом.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Колегія суддів вважає, що суд дав належну оцінку зібраним у справі
та дослідженим у судовому засіданні доказам у їх сукупності, правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК.
Визнаючи ОСОБА_6 винним в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, суд навів у вироку переконливі мотиви на обґрунтування цього висновку.
Під час судового розгляду кримінального провадження суд дослідив належним чином і поклав у основу вироку такі докази:
показання потерпілого ОСОБА_11 про обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень саме ОСОБА_6 ;
показання свідка ОСОБА_13 , яка бачила ОСОБА_6 01 липня
2013 року приблизно о 20.00 год. біля воріт будинку його матері;
показання свідка ОСОБА_14 , який брав участь
у проведенні 04 липня 2013 року слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 , під час якого останній у присутності адвоката на відеокамеру добровільно розповів і показав на статисті, як він завдавав ударів кулаками рук та ногами потерпілому;
показання свідка ОСОБА_15 , котра брала участь у якості психолога під час проведення 04 липня 2013 року слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 , у ході якого останній, добровільно, без застосування психологічного та фізичного примусу розповів про обставини заподіяння потерпілому ударів кулаками та ногами;
показання свідка ОСОБА_16 , яка 01 липня 2013 року
в період із 21.00 та 22.00 год. чула чоловічі крики з двору будинку ОСОБА_17 ;
дані, що містяться у протоколі огляду місця події від 03 липня
2013 року з фототаблицею до нього (т. 1, а.к.п. 811);
дані, що містяться у протоколі, складеному в результаті проведення слідчого експерименту від 04 липня 2013 року за участю підозрюваного ОСОБА_6 , захисника останнього, понятих, психолога. Під час експерименту ОСОБА_6 розповів і показав механізм заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень (т. 1, а.к.п. 3034);
дані, що містяться у протоколі, складеному в результаті проведення слідчого експерименту від 15 серпня 2013 року за участю потерпілого ОСОБА_11 , під час якого потерпілий розповів і показав механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 (т. 1, а.к.п. 5456);
висновок судово-медичної експертизи від 15 серпня 2013 року
№ 452 (т. 1, а.к.п. 6365);
витяг за картковим рахунком № НОМЕР_1 відділення ПУМБ в м. Артемівську, з якого вбачається, що 01 липня 2013 року о
16.31 год. на рахунок надійшли 272,25 грн і що було здійснено операції
з використанням картки 02 липня 2013 року о 03.51 та о 05.05 год.;
висновок амбулаторної психіатричної експертизи від
14 серпня 2013 року № 619, згідно з яким ОСОБА_6 в момент вчинення злочину за психічним станом мав можливість усвідомлювати свої дії
та керувати ними (т. 1, а.к.п. 4649);
інші докази, які сумнівів у колегії суддів не викликають.
Підстав сумніватись у достовірності показань потерпілого та свідків
не виявлено, як і даних про їх неправдивість, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно поклав ці докази в основу обвинувального вироку і з таким висновком справедливо погодився
й апеляційний суд.
Твердження засудженого ОСОБА_6 в касаційній скарзі про його непричетність до вчинення злочину належним чином перевірялись
у судовому засіданні й обґрунтовано були визнані безпідставними, оскільки такі твердження засудженого суперечать установленим у кримінальному провадженні фактичним обставинам і спростовуються зібраними в ньому вищевказаними доказами, з чим обґрунтовано погодилася колегія суддів апеляційного суду і погоджується колегія суддів касаційного суду.
Дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК кваліфіковано правильно.
Доводи засудженого про те, що розгляд кримінального провадження
в суді першої інстанції здійснено незаконним складом суду, оскільки суддя ОСОБА_12 не мала повноважень розглядати кримінальні провадження щодо неповнолітніх, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Як вбачається з копії протоколу зборів суддів Артемівського міськрайонного суду від 03 липня 2012 року, суддю ОСОБА_12 було обрано уповноваженою на здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх.
Також доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що під час досудового слідства було порушено його право на захист, оскільки ряд слідчих дій проводився за відсутності його законного представника, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як видно з матеріалів кримінального провадження, слідчі дії за участі ОСОБА_6 проводились у присутності його захисника ОСОБА_8 , участь якого є обов`язковою відповідно
до п. 1 ч. 2 ст. 52 КПК, та практичного психолога ОСОБА_15 .
Твердження захисника ОСОБА_8 про те, що апеляційний суд незаконно не застосував до ОСОБА_10 . Закон України «Про амністію
у 2014 році», а також засудженого ОСОБА_10 про необхідність застосування до нього Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються постановленими у кримінальному провадженні судовими рішеннями, які набрали законної сили (т. 3, а. к. п. 163-164, 249; т. 4, а.к.п. 191-192).
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи кримінальне провадження
в апеляційному порядку, належним чином проаналізував доводи, викладені
в апеляційних скаргах учасників судового провадження з боку сторони захисту про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, про неповноту судового розгляду, істотні порушення кримінального процесуального закону,
і прийняв відповідне рішення про залишення апеляційних скарг
без задоволення. Свої висновки з цих питань, з якими погоджується колегія суддів, суд належним чином умотивував. Судовий розгляд у суді апеляційної інстанції проведено з урахуванням положень ст. 349 КПК, а ухвала вказаного суду відповідає вимогам 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були безумовною підставою для скасування судових рішень
у кримінальному провадженні, колегія суддів не виявила.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів
Вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області

від 18 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області

від 29 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити

без зміни, а касаційні скарги останнього та захисника ОСОБА_18 без задоволення.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3