АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2870/16-к Номер провадження 11-кп/786/148/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 122 С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві кримінальне провадження № 0002331 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дейнеківка Диканського району Полтавської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого водієм ТОВ «Українське зерно», м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 32а, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Петрівка-Роменська Гадяцького району Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, працюючого в.о. головного інженера ТОВ «Еста Велл Сепвісез Україна», м. Полтава, вул. Соборності (колишня назва Жовтнева), 19, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,

з участю: прокурорів: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ,

потерпілого: ОСОБА_10 ,

представника потерпілого: адвоката ОСОБА_13 ,

захисників обвинувачених: адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_14 ,
в с т а н о в и л а :
До Апеляційного суду Полтавської області надійшли апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2016 року, яким:

- обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, і призначено йому покарання у виді 2 (двох) років виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 10% заробітної плати;

- обвинуваченого ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, і призначено йому покарання у виді 1 (одного) року виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 10% заробітної плати.

Цим же вироком позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 28484,80 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 6000 грн., стягнуто з ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 4000 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено речовий доказ у виді дерев`яної палиці знищити.

Адвокат ОСОБА_7 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , не погодившись із вироком суду, прохає його скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи апеляцію посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що судом першої інстанції не було враховано свідчень свідка ОСОБА_15 , які спростовують покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 щодо винуватості ОСОБА_6 . На думку апелянта, не враховано, що свідки ОСОБА_16 і ОСОБА_17 перебувають у дружніх відносинах із потерпілим. Вважає також, що судом не були усунуті протиріччя у показаннях вказаних свідків.

Обвинувачений ОСОБА_9 , не погодившись із вироком суду, прохає його скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину.

На обґрунтування апеляційної скарги покликається на однобічність та неповноту судового слідства та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинами справи. Зокрема, вказує на те, що судом не було встановлено спосіб вчинення злочину. Також зазначає, що ані під час досудового розслідування, ані під час судового слідства не було встановлено достатніх, необхідних та допустимих доказів, що вказували б на його вину.

Потерпілий ОСОБА_10 , не погоджуючись з ухваленим вироком, прохає скасувати в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засуджених внаслідок м`якості та в частині зменшення сум моральної шкоди і постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 122 КК України у виді 2 років позбавлення волі, ОСОБА_9 за ч.2 ст. 125 КК України у виді 1 року обмеження волі, а також стягнути з обох на його користь 30000 грн. моральної шкоди.

Покликається на те, що суд не взяв до уваги перебування обвинувачених у стані алкогольного сп`яніння і невизнання ними своєї вини, та не оцінив суспільну небезпеку скоєного злочину і тяжкість його наслідків.

Прокурор, що приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції прокурор Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , не погодившись із вироком суду просив його скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості правопорушень та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_6 за ч.1 ст. 122 КК України до 1 року обмеження волі та ОСОБА_9 за ч.2 ст. 125 КК України до 6 місяців арешту.

Апеляцію обґрунтовує тим, що при призначенні покарання судом не в достатній мірі враховано те, що обвинувачені не відшкодували завданих збитків, у вчиненому не розкаялися, перед потерпілим не вибачилися і не надали жодної критичної оцінки власним діям.

Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували, до початку апеляційного розгляду заперечення проти зазначених апеляційних скарг не подавали.

Відповідно до оскарженого вироку Київського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2016 року, ОСОБА_6 і ОСОБА_9 визнані винуватими у скоєнні злочину за наступних обставин.

07 грудня 2014 року, близько 20 години, ОСОБА_6 , знаходячись поряд з ТОВ «Полтавське управління механізації-2», що розташоване за адресою: м. Полтава, вул. Островського, 2/1, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_10 , шляхом кидання дерев`яної палиці, спричинив останньому закритий уламково-гвинтоподібний перелом середньо-нижньої третини лівого стегна зі зміщенням та кутовою деформацією, що кваліфікується як ушкодження середнього ступеню тяжкості. Після того, як ОСОБА_10 впав, ОСОБА_6 разом із ОСОБА_9 нанесли потерпілому ОСОБА_10 декілька ударів ногами у взутті по голові, чим спричинили останньому закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, гематому м`яких тканин та садна шкіри обличчя, що кваліфікуються у своїй сукупності як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши суддю-доповідача ОСОБА_2 ,

- прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, з підстав, у ній наведених, частково підтримав апеляційну скаргу потерпілого, а апеляційній скарги обвинуваченого ОСОБА_9 і захисника обвинуваченого ОСОБА_6 прохав залишити без задоволення як безпідставні;

- обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_14 , які підтримали подані ними апеляційні скарги та прохали апеляційні скарги прокурора і потерпілого залишити без задоволення;

- потерпілого ОСОБА_10 і його представника адвоката ОСОБА_13 , які прохали задовольнити апеляційну скаргу потерпілого, з підстав у ній наведених, частково підтримали апеляційну скаргу прокурора та прохали залишити без задоволення апеляційні скарги обвинувачених;

перевіривши і обговоривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що вирок є незаконним, обвинувачені не причетні до скоєння кримінальних правопорушень, що їм інкриміновані, а їхня вина не підтверджена належними і достовірними доказами колегія суддів визнає безпідставними. Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість обвинувачених в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень легкої та середньої тяжкості, ґрунтується на сукупності зібраних відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України доказів, безпосередньо досліджених під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції було встановлено, що вина обвинувачених, які заперечували свою причетність до нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, підтверджується показами потерпілого, свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , даними протоколів прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, огляду місця події від 07.04.2015 року 26.01.2016 року, проведення слідчого експерименту від 07.07.2015 року, 25.07.2015 року і 20.10.2015 року, пред`явлення особи для впізнання від 04.04.2016 року та від 12.04.2016 року, висновками експерта №531 від 23.04.2015 року, №1129 від 07.08.2015 року, №1196 від 25.08.2015 року, №1566 від 28.10.2015 року та №387 від 16.03.2016 року.

Так, відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07.12.2014 року, ОСОБА_10 подав усну заяву про те, що07.12.2014 року близько 20 години на території ТОВ «ПУМ-2» по вул. Островського, 2/1, де він працює охоронцем, отримав тілесні ушкодження від нафтовика, особа якого йому не відома.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 07.04.2015 року, ОСОБА_18 , батько потерпілого, в приміщенні Київського РВ ПМУ добровільно видав працівникам міліції поліетиленовий пакунок, в якому знаходилася дерев`яна палиця загальною довжиною близько 90 см діаметром з нижнього краю близько 9 см, з верхнього - близько 7 см, на відстані близько 60 см від нижнього краю мається розходження в ще один стовбур довжиною близько 20 см.

За даними протоколів проведення слідчого експерименту від 07.07.2015 року за участі потерпілого ОСОБА_10 з фототаблицею до нього, від 25.07.2015 року за участі свідка ОСОБА_16 з фототаблицею до нього, від 20.10.2015 року за участі свідка ОСОБА_17 з фототаблицею до нього, останні розповіли та показали на місці обставини нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень 07.12.2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

Надані ними покази являються послідовними, узгоджуються з іншими встановленими обставинами та відповідно до висновків експерта № 1129 від 07.08.2015 року, № 1196 від 25.08.2015 року, та № 1566 від 28.10.2015 року, не суперечать об`єктивним даним судово-медичної експертизи та додаткових судово-медичних експертиз.

Відповідно до висновку експерта № 531 від 23.04.2015 року, у ОСОБА_10 встановлені тілесні ушкодження у вигляді:

а) закритого уламково-гвинтоподібного перелому середньо-нижньої третини лівого стегна зі зміщенням та кутовою деформацією, який кваліфікується як ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я;

б) закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, гематоми м`яких тканин та саден шкіри обличчя, які кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Тілесне ушкодження групи «а)» утворилось від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути і дерев`яна палиця (чи будь-який інший предмет з подібними характеристиками) - при відносно фіксованій лівій стопі з елементами ротації лівого стегна навкруги довгої його вісі; тілесні ушкодження групи «б)» утворилися від дії тупого(их) предмету (ів) з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могли бути пальці рук стиснуті в кулак, нога людини у взутті чи будь-який інший предмет з подібними характеристиками, в строк і за обставин вказаних вище і на які посилається підекспертний ОСОБА_10 .

За висновком експерта № 387 від 16.03.2016 року, тілесне ушкодження групи а) утворилось від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути і дерев`яна палиця (чи будь-який інший предмет з подібними характеристиками) - при відносно фіксованій лівій стопі з елементами ротації лівого стегна навкруги довгої його вісі (тобто ударна дія травмуючої сили в ділянку середньо-нижньої третини лівого стегна з подальшим поворотом лівого стегна та падінням)-удар-перелом-порушення координації з елементами ротації (поворот лівого стегна навкруги довгої його вісі)- падіння; тілесне ушкодження групи б) утворилися від дії тупого(их) предмету (ів) з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могли бути пальці рук стиснуті в кулак, нога людини у взутті чи будь-який інший предмет з подібними характеристиками, тобто не характерні для утворення при падінні, в строк і за обставин вказаних вище і на які посилається підекспертний ОСОБА_10 .

З огляду на викладене, позиція обвинувачених щодо того, що потерпілий отримав ушкодження при падінні, не підтверджуються зібраними по справі доказами і мають бути визнані такими, що обрані способом захисту з метою уникнення відповідальності.

Також, за даними протоколів пред`явлення особи для впізнання від 04.04.2016 р. та від 12.04.2016 р., свідок ОСОБА_16 серед пред`явлених осіб вказав на ОСОБА_6 та ОСОБА_9 як на осіб, які наносили тілесні ушкодження потерпілому.

Під час апеляційного розгляду на виконання ухвали апеляційного суду про проведення окремих слідчих дій у виді зняття інформації щодо вхідних-вихідних дзвінків телефонів свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 апеляційному суду були надані відповідні відомості, на відсутність яких покликалася у апеляційних скаргах сторона захисту та які не були отримані під час розгляду провадження судом першої інстанції.

Дослідивши зазначені докази, колегія суддів приходить до висновку, що наведена у наданих оператором мобільного зв`язку витягах конфіденційна інформація щодо здійснення свідками ОСОБА_16 і ОСОБА_17 дзвінків, а також локалізація місцезнаходження їхніх мобільних телефонів не на місці події, сама по собі не свідчить про неправдивість їхніх показів чи відсутність їх на місці злочину, оскільки дзвінки, за якими можлива локалізація місцезнаходження абонентів, були здійснені у проміжках значного часу до та після побиття ОСОБА_10 , але не під час нього, а тому покликання сторони захисту на них як на доказ відсутності свідків на місці події є неспроможними.

Посилання сторони захисту на те, що свідки ОСОБА_16 і ОСОБА_17 перебувають у дружніх відносинах з потерпілим, а сам потерпілий раніше судимий та проходить лікування від наркоманії або являється наркоманом, також не спростовують встановлені і доведені обставини події та винуватість ОСОБА_6 і ОСОБА_9 .

З огляду на викладене, кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_9 за ч.1 ст. 122 і ч.2 ст. 125 КК України відповідно є правильною і такою, що ґрунтується на належно встановлених обставинах, які перевірені та підтверджені доказами під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Приймаючи рішення про можливість застосування покарання у виді виправних робіт, суд першої інстанції в повній мірі вмотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, що характеризують особу обвинувачених.

Із матеріалів справи вбачається і вірно враховано судом першої інстанції, що обвинувачені ОСОБА_9 і ОСОБА_19 вчинили злочини невеликої та середньої тяжкості відповідно, позитивно характеризуються, вперше притягуються до кримінальної відповідальності, мають постійні місця роботи та що кожен з обвинувачених утримує неповнолітніх дітей.

Судом вірно врахована відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Також судом правильно оцінена позиція обвинувачених як обраний ними спосіб захисту від обвинувачення, який сам по собі, у цьому контексті, не може бути обставиною, що обтяжує покарання.

Доводи потерпілого стосовно неврахування судом факту тривалого лікування ним отриманих тілесних ушкоджень при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки місцевим судом при прийнятті рішення стосовно заявленого потерпілим ОСОБА_10 цивільного позову враховано ступінь тяжкості скоєного правопорушення кожним із обвинувачених окремо, тривалість перебування потерпілого на лікуванні, завдані потерпілому фізичні та душевні страждання та наслідки зазначеного.

Аналізуючи встановлені обставини колегія суддів вважає, що відбування покарання в умовах повної чи часткової ізоляції від суспільства жодним чином не буде сприяти становленню обвинувачених як законослухняних членів суспільства.

Призначене обвинуваченим покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає загальним засадам призначення покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Оскаржуваний вирок відповідає вимогам закону, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а :
Апеляційній скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 122 КК України, ОСОБА_9 за ч.2 ст. 125 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

с у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4