Справа № 163/2002/16-к Провадження №11-кп/773/48/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.286 КК УкраїниДоповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 лютого 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0000187 за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 06 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Машів Любомльського району Волинської області, що проживає по АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, непрацюючий, з вищою освітою, одружений, військовозобов`язаний, раніше судимий, 15.01.2007 року Любомльським районним судом за ч.1 ст.121, ст. 69, КК України, до позбавлення волі на строк 3 роки. 18.09.2008 року постановою Ківерцівського районного суду, на підставі ст. 82 КК України, не відбутий строк у виді позбавлення волі замінений більш м`яким покаранням виправними роботами на строк 1 рік 4 місяці 11 днів, із відрахуванням 10% від заробітку в дохід держави, звільненого 27.04.2010 у зв`язку з відбуттям призначеного покарання:
- визнаний винним за ч.1 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Судом вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 23 квітня 2016 року, близько 22 години 40 хвилин, в темний час доби, керуючи технічно справним автомобілем марки «Ауді», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись разом з пасажиркою ОСОБА_9 , зі швидкістю близько 140 км/год., поза населеним пунктом, на 491 км + 400 м автодороги сполученням «Київ-Ковель-Держкордон» у напрямку міста Ковель Волинської області, лівою смугою руху, на ділянці дороги, що має дві смуги руху в обох напрямках та роздільну смугу й знаходиться неподалік села Вишнів Любомльського району Волинської області, був неуважний, чим перевищив дозволену швидкість руху, належним чином не відреагував на зміну дорожньої обстановки, не справився з керуванням та з`їхав у кювет, де декілька разів автомобіль перевернувся.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_9 , пасажир автомобіля «Ауді», згідно висновку судово-медичної експертизи №113 від 07.07.2016 року, отримала наступні тілесні ушкодження: відкритий перелом нижнього відділу бугра правої п`яткової кістки з задовільним стоянням відламків з наявністю рани правої п`яткової ділянки, перелом нижньої щелепи у с/з тіла з задовільним стоянням відламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по признаку тривалості розладу здоров`я.
В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. п. 1.5., 2.3., 12.3. та 12.6 Правил дорожнього руху України.
У поданій апеляції прокурор, не оспорюючи фактичних обставин провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме: застосуванню закону який не підлягає застосуванню. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 1 рік.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений не оспорюючи фактичних обставин провадження та кваліфікацію своїх дій, вважає вирок в частині призначеного йому додаткового покарання незаконним та таким, що винесений з порушенням норм матеріального та процесуального права та що не відповідає обставинам справи. Просить вирок в частині застосування до нього додаткового покарання змінити та не призначати додаткове покарання.
Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечив, захисника, обвинуваченого та потерпілу, які апеляційну скаргу ОСОБА_7 підтримали, а апеляційну скаргу прокурора заперечили, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.
Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України є правильною і також не оскаржується.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Зі змісту ст.75 КК України вбачається, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.
Згідно ч.3 ст.55 КК України, при призначенні позбавлення права займатися певною діяльністю як додаткового покарання - воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і, крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання, а при призначенні покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю як додаткове до інших основних покарань, а також у разі застосування статті 77 цього Кодексу - з моменту набрання законної сили вироком.
Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного.
Зокрема судом враховано те, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, вчинив необережний злочин, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, а також позицію потерпілої, яка не має претензій до обвинуваченого.
До обставин, що пом`якшують покарання, суд відніс визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілій.
Обставини, які обтяжують покарання, ОСОБА_7 не інкриміновані та судом не встановлені.
Врахувавши ці та інші обставини провадження, зокрема і ті, на які посилаються в апеляційних скаргах прокурор та обвинувачений, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання саме у виді обмеження волі та про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбуття основного покарання на підставі ст.75 КК України, оскільки відсутні підстави для призначення покарання, яке необхідно відбувати реально, разом з тим, знайшов необхідним призначити додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
На думку суду, таке покарання, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Враховуючи вищевикладене апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає.
Разом з тим, суд першої інстанції, при звільненні ОСОБА_7 від призначеного покарання, звільнив останнього від додаткового покарання, що суперечить вимогам ч.3 ст.55 КК України.
За таких обставин вирок суду в частині застосування ст.75 КК України до додаткового покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому апеляційна скарга прокурора про необхідність скасування вироку щодо ОСОБА_7 підлягає задоволенню.
Таким чином, на підставі п.3 ч.1 ст.407 КПК України, суд вважає за необхідне вирок першої інстанції в частині звільнення від відбуття додаткового покарання на підставі ст.75 КК України скасувати у зв`язку з застосуванням закону, який не підлягає застосуванню, при цьому постановити новий вирок.
В решті вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,
У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Любомльського районного суду Волинської області від 06 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині звільнення від відбуття покарання скасувати.
Залишити призначене судом покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
В решті вирок Любомльського районного суду Волинської області від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.
Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Головуючий:

Судді: