Справа № 676/4836/16-к
Провадження № 1-кп/676/85/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2017 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 6 вересня 2016 року до ЄРДР за № 0001664, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , уродженця м. Долина Івано-Франківської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з вищою освітою, пенсіонера, інваліда ІІ групи, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
в с т а н о в и в:

6 вересня 2016 року близько 13 год. 30 хв. ОСОБА_4 біля літньої тераси зліва від входу у кафе-бар Парус по вул. Васильєва, 1 в м. Кам`янці-Подільському Хмельницької області під час словесного конфлікту на ґрунті неприязних відносин, не маючи умислу на порушення громадського порядку, умисно кинув в потерпілого ОСОБА_6 камінь діаметром близько 5 см, який підняв поруч з приміщенням вказаного закладу, та яким влучив ОСОБА_6 в ліве передпліччя, після чого камінь потрапив в область обличчя (губ), заподіявши потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді трьох забійних ран в області губ та лівого передпліччя.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що 6 вересня 2016 року опівдні проходив повз терасу бару, де за столиком сидів ОСОБА_6 з двома товаришами. ОСОБА_6 несподівано підбіг до нього, розмахував скляною пляшкою, погрожував вдарити нею, висловлював образи нецензурною лайкою. Тому ОСОБА_4 пішов до адміністратора кафе поскаржитися на ОСОБА_6 . Після цього повернувся до ОСОБА_6 , щоб отримати від нього вибачення, але той продовжив образливо висловлюватися, тому від обурення кинув в нього каменем, який підняв біля бару. Висловив щире каяття у вчиненому, зобов`язався подібних діянь надалі не допускати, просив призначити мінімальне покарання.

Крім особистого визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його винуватість у вчиненні інкримінованого діяння об`єктивно підтверджена сукупністю досліджених судом доказів.

Так, з показань в суді потерпілого ОСОБА_6 встановлено, що в день події він сидів з двома товаришами на терасі бару за столиком, повз який пройшов, привітавшись, ОСОБА_4 і пішов у приміщення бару, звідки він вийшов з адміністратором, який на пропозицію ОСОБА_4 викликати поліцію, оскільки він ( ОСОБА_6 ) начебто його ображає, порадив їм самостійно розібратися між собою. При цьому, потерпілий не заперечив, що обізвав обвинуваченого «байстрюком», хоча сам це не вважає образою. ОСОБА_4 відійшов, але невдовзі повернувся і кинув каменем. Удар прийшовся у обличчя, в область щелепи, від чого почалася кровотеча з вибитих зубів. Зупинивши кров, звернувся у поліцію. При призначенні покарання поклався на думку суду.

З даних висновку судово-медичної експертизи № 616 від 7 вересня 2016 року судом встановлено, що у потерпілого ОСОБА_6 виявлено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді трьох забійних ран в області губ та лівого передпліччя, що могли утворитися внаслідок дворазової дії тупого твердого предмета з ребром по механізму удар в день звернення за медичною допомогою в травматологічний пункт Кам`янець-Подільської міської лікарні № 1 6 вересня 2016 року.

Суд зауважує, що заподіяння тілесних ушкоджень у вигляді травматичного видалення зубів потерпілого обвинуваченому ОСОБА_4 не інкриміноване і ця вказана потерпілим ОСОБА_6 обставина об`єктивно не підтверджена даними експертного дослідження, тому правовій кваліфікації у цьому провадженні не підлягає.

При цьому, при зверненні у поліцію з повідомленням про вчинення щодо нього злочину потерпілий ОСОБА_6 не конкретизував механізм нанесення та характер заподіяних йому тілесних ушкоджень, як встановлено з даних відповідного протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 6 вересня 2016 року.

Як вбачається з даних протоколу проведення слідчого експерименту від 26 вересня 2016 року з фототаблицею, ОСОБА_4 добровільно, у довільній формі відтворив як та за яких обставин він кинув в потерпілого камінь, яким заподіяв ОСОБА_7 тілесні ушкодження. І ці його показання відповідають як його показанням, так і показанням потерпілого в ході судового розгляд, а також даним наведеного вище експертного висновку.

Твердження обвинуваченого про заподіяння потерпілому тілесного ушкодження виключно з причин ініціювання потерпілим словесного конфлікту та погроз з його боку побиттям скляною пляшкою, що, на переконання обвинуваченого, було необхідною обороною, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, виходячи з таких підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

З показань як обвинуваченого, так і потерпілого вбачається, що потерпілий тілесних ушкоджень обвинуваченому не наносив, натомість обвинувачений жбурнув каменем у потерпілого не у момент висловлювання погроз та відповідного демонстрування скляної пляшки потерпілим ОСОБА_6 , тобто не у момент існування необхідності здійснювати самооборону, а згодом, коли будь-якої небезпеки для обвинуваченого ОСОБА_4 не було.

Отож, будь-яких об`єктивних, належних та допустимих доказів того, що обвинувачений заподіяв потерпілому тілесні ушкодження з метою захисту охоронюваних законом своїх прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого стороною захисту не надано, не встановлено зазначеної обставини й судом.

Таким чином, оцінивши належні, допустимі та достовірні докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд дійшов таких висновків.

Діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , мало місце, дії обвинуваченого містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і становлять собою умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Вина ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доведена в судовому засіданні і він за його вчинення підлягає покаранню.

На виконання вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, особу винуватого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, похилий вік обвинуваченого.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд вважає вчинення злочину щодо особи похилого віку.

ОСОБА_4 раніше не судимий, за місцем проживання дільничним інспектором поліції характеризується позитивно як особа, яка не зловживає спиртними напоями, порушень громадського порядку не допускає, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, є пенсіонером ЗСУ, учасником бойових дій, інвалідом ІІ групи, утриманців не має.

З врахуванням обставин справи, думки потерпілого, наявності обставин, що пом`якшують покарання, майнового стану обвинуваченого, неможливості призначення інших видів покарання в силу його похилого віку та групи інвалідності, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу розміром ближче до мінімальної межі, визначеної санкцією ч. 2 ст. 125 КК України.

На глибоке переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення ОСОБА_4 , запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України,
у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 55 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 935 (дев`ятсот тридцять п`ять) грн.

Запобіжний захід обраний не був.

Цивільний позов не заявлений.

Вирок набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги до апеляційного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право на отримання копії вироку в суді.
Суддя ОСОБА_8 -Годлевська