Справа № 750/9098/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/565/2017
Категорія - ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 червня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008115, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2017 року щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Чернігова, з професійно-технічною освітою, працюючого соціальним працівником в благодійній організації Благодійний фонд «12 ступенів», одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимого: 15 червня 2010 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ст.ст. 185 ч. 3, 69 КК України з призначенням покарання у виді 1 року 8 місяців позбавлення волі; 09 квітня 2012 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ст. 185 ч. 3 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; 20 листопада 2015 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ст. 185 ч. 2 КК України з призначенням покарання у виді арешту на строк 3 місяці; 01 березня 2017 року апеляційним судом Чернігівської області за ст. 307 ч. 2 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2017 року ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання за вироком апеляційного суду Чернігівської області від 01 березня 2017 року, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з конфіскацією належного йому майна, окрім житла.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з 25.08.2016 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано йому у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 25 серпня 2016 року по 02 березня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_9 залишено обрану попередньо без змін у виді тримання під вартою в Чернігівському СІЗО УДПтС України в Чернігівській області.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 12169 грн. 17 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з вироком суду обвинуваченим ОСОБА_9 була подана апеляційна скарга, в якій він, не оспорюючи фактичні обставини справи, просить змінити вирок суду в частині призначеного йому покарання в зв`язку з його суворістю. Звертає увагу колегії суддів на те, що при призначенні виду та міри покарання місцевий суд не врахував як пом`якшуючих покарання обставин того, що на його утриманні знаходиться малолітня дитина та мати, яка є інвалідом другої групи, для забезпечення яких йому не вистачало заробітку, який він отримував від діяльності в Благодійному фонді, що і стало причиною вчинення ним кримінального правопорушення. При призначенні йому виду та міри покарання, виходячи з вищевказаних пом`якшуючих покарання обставин, просить призначити йому покарання із врахуванням вимог ст. 69 КК України.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_9 25 серпня 2016 року, близько 14 год. 00 хв. маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, перебуваючи біля корпусу № 2 будинку АДРЕСА_2 , діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом зривання з шиї ОСОБА_7 , чим застосував до останньої насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, і спричинив тілесні ушкодження у вигляді садна задньої поверхні шиї, що відповідно до висновку експерта № 906 відноситься до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я, відкрито заволодів належним потерпілій ланцюжком із золота 585 проби, вагою 13,99 г., вартістю 8735 грн. 08 коп., ланцюжком із золота 585 проби вагою 4 г., вартістю 2497 грн. 52 коп., та хрестиком із золота 585 проби, вагою 1, 5 г., вартістю 936 грн. 57 коп., чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 12169 грн. 17 коп.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 , який просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги, захисника адвоката ОСОБА_8 , який підтримав викладені обвинуваченим апеляційні вимоги та просив їх задовольнити, думку прокурора та потерпілої щодо необхідності залишення рішення суду першої інстанції без змін, а вимог поданої обвинуваченим апеляційної скарги без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повністю доведена в суді першої інстанції зібраними під час досудового і судового слідства доказами, які були оцінені судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

За встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 186 КК України, кваліфіковано місцевим судом правильно, як грабіж, тобто умисні дії, що виразились у відкритому викраденні чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно, що також не оспорюється в апеляційній скарзі.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання, суд вірно врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який має формально позитивну характеристику за місцем проживання, його вік, сімейний стан та стан його здоров`я, наявність на утриманні малолітньої дитини та матері інваліда другої групи, наявність відомостей про притягнення його до адміністративної відповідальності, вчинення кримінального правопорушення до постановлення відносно нього попереднього вироку, його ставлення до вчиненого, наявності обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання і вмотивовано дійшов висновку про необхідність призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в межах, встановлених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_9 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а призначене покарання у визначеному розмірі є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Стосовно доводів апелянта про необхідність застосування щодо нього положень ст. 69 КК України, апеляційний суд не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з наступного. Стаття 69 КК України дійсно передбачає призначення більш м`якого покарання за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання і істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з врахуванням особи винного.

Підстави для призначення обвинуваченому покарання, з застосуванням положень ст. 69 КК України, про що він вказував в апеляційній скарзі та в своїх поясненнях при апеляційному розгляді, в даному кримінальному провадженні відсутні, а вказані обставини, на переконання колегії суддів, не знижують істотно ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, не можуть бути підставами для застосування положень ст. 69 КК України, та були підставами для призначення ОСОБА_9 покарання в межах, визначених ч. 2 ст. 186 КК України, а тому доводи апелянта про призначення йому надто суворого покарання, є безпідставними.

Остаточне покарання вірно призначено у відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України, за принципом часткового складання призначених покарань.

Вирок суду є законний, обґрунтований і справедливий, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення, не встановлено.

Одночасно колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_9 , в порядку ст. 404 КПК України, відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України слід додатково зарахувати строк попереднього ув`язнення з 03 березня 2017 року по 21 червня 2017 року (включно) в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2017 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

В порядку ст.. 404 КПК України, відповідно до положень ч.5 ст. 72 КК України додатково зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 з 03 березня 2017 року по 21 червня 2017 року (включно) в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .