Справа № 520/826/17
Провадження № 1-кс/520/1541/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.06.2017 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 , слідчого СВ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СВ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 , по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру за № 0000036 від 06.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
23.06.2017 року в провадження слідчого суді надійшло клопотання слідчого про арешт майна.

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 05.01.2017 року до чергової частини Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшов рапорт ДОП Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 про те, що при розгляді матеріалів ЖЕО № 189 від 04.01.2016 року були виявлені ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

06.01.2017 року зазначені відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Слідчий звертається з клопотання про арешт майна, обґрунтовуючи його необхідністю збереження речових доказів.
В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали у повному обсязі.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку слідчого та прокурора, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Відповідно до п. 1, 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно п. 1, 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а також що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як вбачається з матеріалів клопотання про арешт майна, зокрема протоколу допиту свідка ОСОБА_7 , останній є добросовісним набувачем, так як не знав, що автомобіль може перебувати у розшуку та підлягати спеціальній конфіскації. Даних, які вказані твердження спростовували б, слідчому судді в судовому засіданні надано не було. Крім того, в матеріалах клопотання наявна зберігальна розписка, згідно якої свідок ОСОБА_7 зобов`язується зберігати вказаний у клопотанні автомобіль до закінчення вирішення даного питання, а тому мета, з необхідністю досягнення якої слідчий звертається з клопотанням про арешт майна, може бути досягнута й без застосування заходу забезпечення кримінального провадження.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням норм національного законодавства та практики ЄСПЛ, в цілях недопущення порушення права власності особи, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого СВ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 , по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру за № 0000036 від 06.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до апеляційного суду Одеської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1