Справа № 206/3726/17
Провадження № 1-в/206/414/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.07.2017 Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника-адвоката ОСОБА_4
лікаря - психіатра ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі письмову заяву Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровськ, громадянина України, українця, освіта середня спеціальна, інваліда 2 групи, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про зміну примусових заходів медичного характеру з перебування в умовах відділення з загальним наглядом на амбулаторне примусове лікування,
17.07.2017 заявник звернувся до суду з письмовою заявою про зміну примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 з перебування в умовах відділення з загальним наглядом на амбулаторне примусове лікування.
У судовому засіданні прокурор категорично заперечував проти задоволення заяви.
Представник заявника, адвокат та ОСОБА_6 в судовому засіданні письмову заяву підтримали та просили її задовольнити.
Дослідивши матеріали заяви, заслухавши думку прокурора, лікаря-психіатра, а також думки захисника, особи, щодо якої вирішується питання про зміну примусових заходів медичного характеру з перебування в умовах відділення з загальним наглядом на амбулаторне примусове лікування, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2016 до ОСОБА_6 були застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом (а.с. 8-9).
Ухвалою того ж суду від 01.03.2017 примусові заходи медичного характеру були продовжені, строком до 6 місяців (а.с.10).
Як вбачається із висновку комісії лікарів-психіатрів на особу, яка перебуває на примусових заходах медичного характеру № 150 від 14.07.2017, а саме відповідно до анамнезу психічної хвороби, вбачається, що ОСОБА_6 хворіє з квітня 2013 року, вперше знаходився на стаціонарному лікуванні в закладі з діагнозом «Психічні повідінкові розлади в зв`язку з вживанням алкоголю». Після виписки підтримуюче лікування не приймав, відновив вживання алкоголю. З 06.07.2013 по 30.09.2013 проходив лікування з діагнозом: Гостре поліморфне психотичне розлад з симптомами шизофренії». В послідуючому з 17.03. по 24.04.2015, з 11.08. та з 19.04. по 06.07.2016 знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ «ДКПЛ» ДОР, в зв`язку з погіршення психічного стану. Встановлено діагноз: «Шизофренія параноідна форма, непереривна течія, парадний синдром. Ремісія «В» (а.с. 2-4).
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру. Розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому статтею 95 Кримінального кодексу України та статтею 512 цього Кодексу порядку. До письмової заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Відповідно до ч. 2 ст. 95 КК України особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосовування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.
За змістом статті 95 КК України та статті 19 ЗУ «Про психіатричну допомогу» зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.
У відповідності до ст. 19 Закону України "Про психіатричну допомогу", примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним та Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів - психіатрів.
Отже, амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку являється одним із видів примусових заходів медичного характеру.
Як вбачається із заяви КЗ «ДКПЛ» ДОР останній просить змінити примусові заходи медичного характеру з перебування в умовах відділення з загальним наглядом на амбулаторне примусове лікування.
Тобто, у заяві лікар не ставить питання про зміну застосування примусових заходів медичного характеру на амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку, а вказує «на амбулаторне примусове лікування».
Крім того, лікар подавши вказану заяву не вказує самого терміну необхідне таке «амбулаторне примусове лікування».
Однак, в законодавстві про психіатричну допомогу не передбачено такого виду діяльності психіатричних закладів охорони здоров`я, як амбулаторне примусове лікування.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що хворий з 2013 року систематично лікується у КЗ «ДКПЛ» ДОР, пройшовши лікування неодноразово відновлював вживання алкоголю, має діагноз «Шизофренія параноідна форма. Параноїдний синдром, ремісія «С», на фоні помірного виразного змішаного типу дефекта», а також пояснення лікаря психіатра, яка зазначила в судовому засіданні, що хворий вже ніколи не одужає від даної хвороби, суд вважає, що заява Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради відносно ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, оскільки із акту комісії лікарів-психіатрів на особу, яка перебуває на примусових заходах медичного характеру № 150 від 14.07.2017, не вбачається підстав вважати, що хворий одужав та не потребує подальшого лікування в умовах відділення із звичайним наглядом.
Відповідно до ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Разом з цим, суд враховує, що відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005 примусові заходи медичного характеру припиняються у зв`язку з одужанням або зміною психічного стану особи настільки, що це виключає очевидну небезпечність для нього та для інших осіб.
Отже, вирішуючи питання про зміну примусових заходів медичного характеру, саме на суд покладено обов`язок запобігти вчиненню зазначеною особою нових суспільно-небезпечних діянь.
Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що останній скоїв тяжкий злочин 13.03.2016, а на лікуванні останній перебуває лише з 14.09.2016, тобто під наглядом лікарів не перебуває навіть рік, хоча з наданого висновку вбачається, що загострення хвороби останнього відбуваються не рідше одного разу на рік, тому суд приходить до висновку, що потреба в раніше застосованих примусових заходах медичного характеру не відпала, а тому їх слід продовжити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 94, 95 КК України, ст.ст.503, 512-514 КПК України, -
В задоволенні заяви Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради про зміну примусових заходів медичного характеру з перебування в умовах відділення з загальним наглядом на амбулаторне примусове лікування відносно ОСОБА_6 - відмовити.
Продовжити ОСОБА_6 , примусові заходи медичного характеру у виді перебування в психіатричному закладі в умовах відділення із звичайним наглядом, строком до 6 (шести) місяців.
На ухвалу суду може бути подана апеляція у Апеляційний суд Дніпропетровської області, через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом 7 днів з моменту її оголошення.
Суддя ОСОБА_1