АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2017 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0004955 від 06 травня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2017 року повернено прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004955 від 06 травня 2016 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України.
Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим до 28 липня 2017 року включно.
Підставою для повернення обвинувального акту згідно з ухвалою суду стало те, що в обвинувальному акті відсутня інформація щодо точної адреси місця вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України (моменту нападу), або посилання на те, що встановити таку адресу за наслідками проведення досудового розслідування не виявилось за можливе, що позбавляє можливості зробити висновок про підсудність цього кримінального провадження саме Дарницькому районному суду м. Києва.
Суд першої інстанції зазначає, що на застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого та погрози застосування такого насильства при вчиненні розбійного нападу в салоні автомобіля, в обвинувальному акті взагалі не зазначено в яких конкретно та чиїх саме діях виявилось застосування насильства та його погроза та в чому воно полягало. Крім того, в обвинувальному акті не зазначено коли, де і у кого виник умисел на вчинення вказаного злочину та хто саме заволодів майном потерпілого, як не вказано і про те, що встановити такі обставини не виявилось можливим (а.с. 13, 17, 19).
На думку суду першої інстанції, в обвинувальному акті не відображено в чому саме виявилось застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого та хто саме його застосовував при зазначенні обставин поміщення потерпілого в салон автомобіля «Фольцваген Транспортер» (а.с. 12, 16, 19, 21, 24 ).
Також, в ухвалі суду говориться про те, що в обвинувальному акті вказано, зокрема, що невстановлена досудовим слідством особа, діючи згідно раніше досягнутої домовленості, обхопила шию потерпілого ОСОБА_11 мотузкою, яку стала стискати. При цьому не конкретизовано застосувала вказана особа насильство, що є небезпечним для життя та здоров`я чи погрожувала застосувати таке насильство, оскільки в обвинувальному акті по вказаному епізоду вказані ці дві кваліфікуючи ознаки (а.с. 14, 18, 22-23).
Крім того, суд першої інстанції вважає, що наведений у обвинувальному акті виклад фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкримінованих їм правопорушень та формулювання обвинувачення як за ч. 2 ст. 146 КК України, так і за ч. 4 ст. 187 КК України в частині застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, а також погрози застосування такого насильства, фактично унеможливлює сприйняття стороною захисту обсягу та змісту висунутого обвинувачення та позбавляє обвинувачених можливості ефективно здійснювати свій захист.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 09 червня 2017 року скасувати в частині рішення про повернення прокурору обвинувального акта стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Своє прохання апелянт мотивує тим, що з урахуванням вимог ст. 2, 11 КК України, в обвинувальному акті при викладенні фактичних обставин та формулюванні обвинувачення зазначено про вчинення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та невстановленими досудовим розслідуванням особами злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України. Про місце вчинення злочину також ґрунтовно вказано в обвинувальному акті.
Прокурор зазначає, що Дарницьким районним судом м. Києва під час підготовчого засідання самостійно ініційовано питання про направлення обвинувального акту до Апеляційного суду м. Києва для визначення підсудності. Ухвалою Апеляційного м. Києва від 26 квітня 2017 року встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України відповідно до висунутого обвинувачення, скоєне біля будинку по вул. Б. Гмирі в м. Києві, що територіально відноситься до юрисдикції Дарницького районного суду м. Києва, оскільки розбій вважається закінченим з моменту нападу, тобто з моменту застосування насильства, незалежно від того чи вдалось винному заволодіти майном чи ні.

Також, на думку прокурора, в ухвалі суду першої інстанції не зазначено, яку саме норму ч. 2 ст. 291 КПК України порушено прокурором при складанні обвинувального акту, а твердження суду про не зазначення в яких конкретно та чиїх саме діях виявилось застосування насильства та його погроза та в чому воно полягало не відповідає дійсності, оскільки в обвинувальному акті прямо вказується, при формулюванні обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про розподіл ролей та дії, які вчиняли обвинуваченні при скоєні кримінального правопорушення.
Окрім апеляції прокурора до Апеляційного суду м. Києва надійшли клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строків запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора та представника потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу та клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинувачених та заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу; обвинувачених та захисників, якізаперечували проти задоволення апеляційної скарги, клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинувачених та підтримали клопотання ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора та клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинувачених підлягають до задоволення, а клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 не може бути задоволено, виходячи з таких підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам цього Кодексу.
Вимоги до обвинувального акту у кримінальному провадження викладені у ст. 291 КПК України, отже, обвинувальний акт у кримінальному провадженні може бути повернуто прокурору, коли він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Колегія суддів, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги прокурора про те, що в ухвалі суді про повернення обвинувального акту не зазначено, у чому полягає невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, звертає увагу на те, що суд в ухвалі лише послався на вказану статтю, проте не вказав, чим обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Натомість, в ухвалі суду про повернення обвинувального акту з посиланням на ч. 4 ст. 110 та п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, суд вказує на не відображення в обвинувальному акті фактичних обставин провадження щодо місця вчинення кримінального правопорушення, умислу обвинувачених щодо застосування насильства та характеру застосованого насильства тощо.
При цьому суд першої інстанції, посилаючись на ст. 314 КПК України, в ухвалі зазначив, що у підготовчому судовому засіданні суд досліджує питання дотримання слідчим та прокурором вимог ст. 291 КПК України щодо форми та змісту обвинувального акту, не вдаючись до оцінки доказів, при цьому суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей.
Колегія суддів, погоджуючись загалом з твердженням щодо перевірки у підготовчому судовому засіданні відповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, разом з тим, не може погодитись з тим, що у підготовчому судовому засіданні суд перевіряє повноту і правильність змісту обвинувального акту, і, зокрема, повноти і правильності викладення фактичних обставин провадження.
Так, за змістом п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має перевірити повноту і правильність відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті відповідно до вимог ст. 291 КПК України.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з твердженням, викладеним в ухвалі суду про те, що у підготовчому судовому у засіданні суд перевіряє повноту і правильність викладення фактичних обставин провадження, оскільки це суперечить вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, якою передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Питання про те, наскільки викладені в обвинувальному акті фактичні обставини провадження є повними і правильними, є питанням розгляду кримінального провадження по суті в судовому засіданні, тобто це питання не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні.
У даному провадженні суд першої інстанції вийшов за межі повноважень, наданих йому ст. 314 КПК України, та вдався до оцінки повноти і правильності викладених в обвинувальному акті фактичних обставин провадження і питань щодо кваліфікації дій обвинувачених.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Зокрема, в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, сформульовано обвинувачення та вказана правова кваліфікація кримінальних правопорушень з посиланням на конкретні статті (частини статті) Кримінального кодексу України.
Отже, ухвала про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягає до скасування з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 утримуються під вартою і оскаржуваною ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2017 року їм продовжено строк тримання під вартою до 28 липня 2017 року включно.
Оскільки судове провадження щодо вказаних обвинувачених не завершено, та враховуючи строк, на який обвинуваченим було продовжено тримання під вартою Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2017 року, колегія суддів, виконуючи вимоги ч. 3 ст. 331 КПК України, зобов`язана розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою.
Прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_6 і ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким, та наявність ризиків, які полягають у тому, що обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть переховуватись від органів досудового слідства та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого та на своїх співучасників у цьому ж кримінальному провадженні, особи, яких залишились невстановленими, з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання, а також можуть продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення та перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
У клопотанні прокурора зазначено, що 30.05.2017 до прокуратури м. Києва надійшло клопотання представника потерпілого про те, що на мобільний телефон свідка ОСОБА_12 надходять телефонні дзвінки від невідомих осіб, які, представляючись ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вимагають від свідка, щоб він вплинув на свого сина - потерпілого ОСОБА_11 та переконав останнього відмовитись від дачі показань. За вказаним фактом свідком ОСОБА_12 подану відповідну заяву до Сумського ВП ГУНП в Сумській області.
У клопотанні про зміну запобіжного заходу обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити утримання під вартою на домашній арешт або внесення застави.
При цьому обвинувачений ОСОБА_7 посилається на те, що він є інвалідом 3 групи з дитинства, має поганий стан здоров`я, який погіршується під час перебування в СІЗО, переживає сильний душевний біль у зв`язку із смертю матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Окрім того, обвинувачений вказує, що перебуваючи в СІЗО, він не може прийняти спадщини після смерті матері.
Разом з тим, ОСОБА_7 зазначає, що він не може впливати на свідків та потерпілого, оскільки досудове розслідування завершено і всі докази подані прокурором до суду. Обвинувачений вважає недоцільним тримання його під вартою та наголошує, що тяжкість інкримінованих злочинів є єдиною підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
При вирішенні питань, порушених у клопотанні прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким, пов`язаним із застосуванням насильства до потерпілого. Окрім цього, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора щодо існування ризиків вчинення обвинуваченими інших злочинів, можливості ухилення від суду, а також перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні.
Так, залишилось не спростованим посилання у клопотанні прокурора на те, що на потерпілого ОСОБА_11 через його батька вчинявся тиск, який полягав у тому, щоб потерпілий відмовився від показань. Також колегія суддів бере до уваги посилання прокурора на те, що у даному кримінальному провадженні залишились невстановленими особи, які згідно з пред`явленим обвинуваченням вчиняли певні дії за змовою з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , та не виключена можливість впливу на вказаних осіб з боку обвинувачених, коли вони перебуватимуть на волі.
З урахуванням наведених ризиків, які унеможливлюють зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з утримання під вартою на інші заходи, не пов`язані з триманням під вартою, колегія суддів вважає, що наведені у клопотанні ОСОБА_7 обставини щодо стану його здоров`я та сімейного стану не можуть бути достатніми підставами для зміни виду запобіжного заходу.
Враховуючи вищевказані обставини такими, що підтверджують на даній стадії розгляду провадження потребу в подальшому триманні під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що термін дії запобіжного заходу слід продовжити на 30 діб, тобто до 23 серпня 2017 року включно.
Продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні саме на такий термін, на думку колегії суддів, не перевищуватиме розумного строку та не суперечитиме вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки у цьому провадженні існують реальні ризики справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Залишаючи без змін запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , колегія суддів вважає неможливим застосувати інші, більш м`які запобіжні заходи, які не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та виконання ними процесуальних обов`язків.
Враховуючи те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні двох кримінальних правопорушень із застосуванням насильства та з погрозою застосування насильства, колегія суддів вважає також неможливим застосування застави,а тому розмір застави не визначається.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 331, 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2017 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0004955 від 06 травня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Запобіжний захід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою залишити без змін та продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 30 діб - до 23 серпня 2017 року включно.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у виді тримання під вартою залишити без змін та продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 на 30 діб - до 23 серпня 2017 року включно.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Справа № 11-кп/796/1505/20176 Категорія КК: ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_13
Доповідач ОСОБА_1