Справа № 738/2270/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/393/2017
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 28 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Кимовки, Березанського району, Миколаївської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_2 , освіта вища, одружений, засудженого 29 квітня 2013 року вироком Біляївського районного суду Одеської області за ч.2 ст.121, ч.2 ст.127, ч.2 ст.162, ч.2 ст.309, ч.3 ст.364, ч.3 ст.365, ч.2 ст.366, ст.70 КК України до 8 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки і конфіскацією майна; зміненого ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24.09.2013 року та Ухвалою ВССУ від 13.03.2014 року: перекваліфіковано дії ОСОБА_7 з ч.3 на ч.2 ст.364 КК України та, з урахуванням ст.70 КК України, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки, без конфіскації майна,

відмовлено в задоволенні спільного подання адміністрації Менської ВК №91 та спостережної комісії Менської РДА про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме обмеженням волі.

Обґрунтовуючи своє рішення, врахувавши позицію засудженого, суд першої інстанції зазначив, що заміна ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким видом покарання, а саме обмеженням волі, призведе до погіршення його становища.

Не погодившись із рішенням суду, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити резолютивну частину ухвали місцевого суду, зазначивши - «спільне подання адміністрації Менської ВК №91 та спостережної комісії Менської РДА залишити без розгляду». Вказав, що судом допущено неповноту судового розгляду, яка призвела до позбавлення ОСОБА_7 можливості самостійно звернутися до суду з клопотанням про застосування до нього пільги, передбаченої ст.82 КК України, а також, йому не було роз`яснено положення ч.6 ст.539 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав; думку прокурора, котрий вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів провадження, вироком Біляївського районного суду Одеської області від 29 квітня 2013 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.121, ч.2 ст.127, ч.2 ст.162, ч.2 ст.309, ч.3 ст.364, ч.3 ст.365, ч.2 ст.366, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки і конфіскацією майна (а.с.9-24).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 вересня 2013 року вирок Біляївського районного суду Одеської області від 29.04.2013 року змінено, ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.127, ч.2 ст.121, ч.3 ст.365, ч.3 ст.364, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки і конфіскацією майна (а.с.25-42).

Ухвалою ВССУ від 13 березня 2014 року, в порядку ст.395 КПК України (в редакції 1960 року), вирок Біляївського районного суду Одеської області від 29.04.2013 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24.09.2013 року змінено: перекваліфіковано дії ОСОБА_7 з ч.3 на ч.2 ст.364 КК України і за цією нормою призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки, без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки, без конфіскації майна (а.с.43-48).

Відповідно до ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 22 квітня 2014 року ОСОБА_7 зараховано в строк покарання термін перебування під вартою з 22 серпня 2011 року по 25 серпня 2011 року (а.с.49).

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2016 року в строк покарання ОСОБА_7 зараховано термін попереднього ув`язнення за період з 22 серпня 2011 року по 25 серпня 2011 року та з 29 квітня 2013 року по 23 вересня 2013 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі ( а.с.50-52).

Строк відбування покарання засудженому обчислюється з 29.04.2013 року.

Засуджений з 29 жовтня 2013 року відбуває покарання в Менській ВК № 91.

Відповідно до ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, та після фактичного відбуття засудженим відповідної частини призначеного судом строку покарання.

Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким від 26 квітня 2002 року № 2 передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою для прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Як убачається з п.17 вищевказаної Постанови, під час судового розгляду справ про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким суди повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Із матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_7 дійсно відбув 1/2 частину призначеного строку покарання та став на шлях виправлення, про що свідчить його поведінка, ставлення до праці та до персоналу виправної колонії, наявність заохочень.

Відповідно до постанови № 230 Спостережної комісії Менської райдержадміністрації (протокол № 75 від 21.12.2016 року), комісія на засіданні прийшла до висновку про погодження застосування до засудженого ОСОБА_7 пільги у вигляді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким видом покарання, а саме обмеженням волі (а.с.8).

Згідно опитувального аркушу щодо зміни умов тримання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно дострокового звільнення від відбування покарання, за яким, на думку керівників частин та служб виправної установи, засуджений ОСОБА_7 заслуговує на застосування до нього ст.ст.100, 101 КВК України (а.с.7).

У той же час, в матеріалах справи наявне письмове клопотання засудженого ОСОБА_7 на адресу Менського районного суду, в якому він просить не задовольняти спільне подання адміністрації Менської ВК №91 та спостережної комісії Менської РДА про заміну йому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме обмеженням волі (а.с.1).

Крім того, з відеофонограми судового засідання від 28 грудня 2016 року, яка знаходиться на доданому до матеріалів справи технічному носії інформації, убачається, що засуджений ОСОБА_7 також заперечував проти задоволення спільного подання адміністрації Менської ВК №91 та спостережної комісії Менської РДА про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме, обмеженням волі.

За таких підстав, місцевий суд при розгляді спільного подання адміністрації Менської ВК №91 та спостережної комісії Менської РДА належно оцінив всі обставини справи та, враховуючи думку самого засудженого, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови в його задоволенні, з чим погоджується і колегія суддів.

В той же час, прохання ОСОБА_7 у поданій ним апеляційній скарзі щодо зміни резолютивної частини ухвали місцевого суду не ґрунтується на законі, оскільки не входить до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги, передбачених ст.407 КПК України.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом першої інстанції рішення, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 28 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4