Справа № 1-кс/331/63/2017
331/8566/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 березня 2017 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши клопотання заступника військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000150, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 листопада 2016 року, відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України, українця, маючого середню освіту, не працюючого, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Заступник військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000150, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 листопада 2016 року, відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявленого клопотання зазначив, що відповідно ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_6 17 березня 2016 року було призвано на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлено для проходження військової служби у військову частину польова пошта НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 сержант ОСОБА_6 був зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначений на посаду командир відділення взводу управління 2 гаубичного артилерійського дивізіону та поставлений на всі види забезпечення.

Будучи військовослужбовцем, сержант ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, ст. 23, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Разом з тим, ОСОБА_6 , діючи в порушення вимог зазначених вище нормативних актів, вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин:
30 вересня 2016 року сержант ОСОБА_6 , діючи в порушення статутних вимог та зобов`язань самовільно залишив місце служби військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою АДРЕСА_3 , та відсутній на військовій службі по теперешній час, тобто вчинив нез`явлення на місце служби без поважних причин тривалістю понад один місяць в умовах особливого періоду.
При цьому, поважних причин для нез`явлення до військової частини сержант ОСОБА_6 не мав, в тому числі хворобою, що перешкоджала його пересуванню не хворів, перешкод для прибуття до військової частини не мав.

Протягом періоду нез`явлення до військової частини, сержант ОСОБА_6 з приводу тяжких захворювань до медичних закладів не звертався, органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв, продовжуючи не з`являтись до військової частини без поважних причин.

Переховуючись від органів досудового розслідування, зазначений військовослужбовець не вжив жодних заходів щодо повернення до місця служби у військову частину польова пошта НОМЕР_1 за наявності можливості для цього, та не заявив про себе до правоохоронних органів, проводячи час на власний розсуд поза межами місця служби та ухиляючись від військової служби до цього часу.

Після виявлення відсутності ОСОБА_6 за місцем проходження служби встановити його місцезнаходження не вдалось, при цьому перешкод для прибуття до військової частини останній не мав.

На теперішній час місце перебування останнього не встановлено.

13 грудня 2016 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

19 грудня року заступник військового прокуратура Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу, по кримінальному провадженню № 0000150, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 листопада 2016 року, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 19 грудня 2016 року дозволено затримання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу, по кримінальному провадженню № 0000150, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 листопада 2016 року, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

06.03.2017 року підозрюваного ОСОБА_6 повторно повідомлено про підозру.

06.03.2017 року підозрюваному ОСОБА_6 вручено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та матеріали, якими обґрунтовується необхідність запобіжного заходу.

Прокурор у судовому засідання внесене клопотання підтримав.

Підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, просив суд обрати запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, обравши йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який він зобов`язується дотримуватися.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію свого підзахисного та просив обрати ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, обравши йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який він зобов`язується дотримуватися.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та надані матеріали, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні прийшов до наступного.

В силу ст.ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25. 04. 2003 року № 4 Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Murrey v. the United Kingdom »). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати обєктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»).
Клопотання слідчого вмотивоване тим, що досудовим слідством встановлена причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України; наявністю ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом; продовжувати злочинну діяльність.
При вирішенні питання запропонованого запобіжного заходу належить оцінити у сукупності всі інші обставини, що відповідно до положень ст. 178 КПК України враховуються судом при обранні запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей.

Як вбачається з доданих до клопотання про застосування запобіжного заходу матеріалів, підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення.
Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 тяжкого злочину, підтверджується зібраними з дотриманням вимог КПК України доказами, а саме: показаннями свідків, підозрюваного та іншими матеріалами досудового розслідування.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частина ч. 2 ст. 194 КПК України, передбачає обов`язок слідчого судді, суду постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виходячи із приписів ст. 184 КПК України слідчий (прокурор), як в клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у ст. 177 КПК України, послатися на обставин, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій підозрюваного, і на докази, що підтверджують ці обставини.

Проте, в порушення наведеної норми процесуального права, прокурором в суді не доведено існування тих ризиків, на які він посилається в клопотанні в обґрунтування обрання відносно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи те, що під час розгляду клопотання прокурором також не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених в клопотанні (п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України), то слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; 5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю.

Матеріалами, доданими до клопотання встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який карається позбавленням волі на строк до 7 років; ОСОБА_6 є здоровим і на тяжкі хвороби не страждає, а відомостей щодо наявності у нього будь-яких психічних та інших хронічних захворювань в матеріалах кримінального провадження не має; підозрюваний ОСОБА_6 є особою, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, та має постійне місце реєстрації та проживання.

Аналізуючи обставини справа, дані про особу підозрюваного, запропоновані законодавцем запобіжні заходи, слідчий суддя приходить до висновку, що в даній, конкретній справі, найбільш дієвим заходом процесуального примусу попереджувального характеру, застосованим до підозрюваного ОСОБА_6 може бути домашній арешт із покладенням на підозрюваного обовязків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання заступника військового прокурора Запорізького гарнізону ОСОБА_5 є не доведеним, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176-179, 183, 184, 194 КПК України, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання заступника військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000150, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 листопада 2016 року, відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

На підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, строком на 2 (два) місяці, а саме:

1) не залишати місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу доби з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв., без дозволу слідчого, прокурора;

2) з`являтися до органів досудового слідства і суд, за першим викликом та у призначений час;

3) не відлучатися за територію Дніпропетровської області, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

4) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на відповідний структурний підрозділ ГУ НП у Дніпропетровській області.

Роз`яснити органу внутрішніх справ, що вони повинні негайно поставити на облік ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і повідомити про це слідчому судді.

Строк дії ухвали слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , два місяці, тобто до 05 травня 2017 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1
06.03.2017