Справа № 344/6801/17
Провадження № 11-сс/779/135/2017
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 травня 2017 року про застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Захисник в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову ухвалу, обравши більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, домашнього арешту або застави.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що ухвала була прийнята без повного, об`єктивного з`ясування всіх обставин, щодо мають значення для розгляду даної справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що обрання тримання під вартою є занадто суворим запобіжним заходом, розходиться з практикою ЄСПЛ та практикою України. Зазначає, що не доведено обґрунтованість підозри та наявність існування ризиків, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів. Стверджує, що досудовим слідством не доведено його причетність до вчинення злочину, з процесуальних документів не зрозуміло обґрунтованість підозри. Вказує, що інших доказів, які б прямо підтверджували причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, крім вилучених грошей, не має, а відеозапис з місця події, на його думку, отриманий з порушенням процесуальних вимог. Вважає, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України, слідчим та прокурором не доведений. Вказує, що судом не взято до уваги, що підозрюваний раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, не одружений, має постійне місце проживання, характеризується позитивно. Стверджує, що ОСОБА_7 не має сенсу переховуватися від органів слідства так як, враховуючи його переднє місце роботи, про нього є багато інформації у правоохоронних органів. Та підозрюваний розуміє, що при переховуванні він сам собі нашкодить, що може в подальшому призвести до отримання санкції у виді позбавлення волі. Зазначає, що підозрюваному не має сенсу впливати на свідків та потерпілу, оскільки він вже надав органам досудового розслідування показання. Звертає увагу, що на момент винесення ухвали ОСОБА_7 вже надав показання на допиті, якими визнав свою вину та проінформував слідство про будь-яку наявну інформацію з приводу вчинення злочину. Що підозрюваний розуміє відповідальність за порушення покладеного на нього зобов`язання. Вважає, що є всі підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, а обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою є невмотивовано жорстоким.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 травня 2017 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, до 24 липня 2017 року включно.

Слідчий суддя виходив з відомостей щодо особи підозрюваного. Дійшов висновку, що можлива причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами в їх сукупності. В ході розгляду клопотання встановив, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 згідно з ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів. Що прокурором, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до семи років та усвідомлює про неминучість покарання за вчинення даного злочину; можливість незаконно впливати на потерпілу, оскільки ОСОБА_7 на протязі тривалого часу знайомий із нею та йому відомо місце роботи та проживання останньої, а також свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у даному кримінальному провадженні. Виходив з п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, про те, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Дійшов переконання, що в засіданні доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, а тому клопотання підлягало задоволенню без визначення розміру застави.

Під час апеляційного розгляду:

- підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав її безпідставною, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про наявність достатніх підстав для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим, у зв`язку із чим в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу слідчого судді залишити без змін, з наступних підстав.

27 травня 2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України (а.п. 5-6), зокрема у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за наступних обставин. ОСОБА_7 26 травня 2017 року близько 19 год. прийшов до приміщення магазину «Молочні продукти», що по вул. Петлюри, 1, у м. Івано-Франківську, де на той момент перебував продавець ОСОБА_11 , з якою він знайомий на протязі тривалого часу. Після чого, перебуваючи у приміщенні магазину, ОСОБА_7 вирішив вчинити напад на ОСОБА_11 із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, з метою заволодіння грошовими коштами вказаного магазину. Реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на вчинення розбійного нападу, ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, з корисливих спонукань, маючи на меті здійснити напад з метою заволодіння майном ОСОБА_11 , у володінні якої воно на той момент перебувало, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, підійшов за прилавок до потерпілої ОСОБА_11 та умисно наніс їй численні удари руками та ногами в область голови, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, множинних забоїв м`яких тканин голови та перелому кісток носа. В подальшому, ОСОБА_7 заволодів грошовими коштами в сумі близько 300 гривень, які знаходились у касі магазину, та місце вчинення злочину покинув.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

За приписами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею дотримані вимоги ст. ст. 176, 177, 178, 183 КПК України.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 слідчий суддя, всупереч твердженням захисника, правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та вмотивовано прийшов до висновку, дотримавшись вимог закону, навівши це по тексту ухвали, що в даному випадку мають місце відповідні ризики, при наявності яких застосування іншого запобіжного заходу, в тому числі і з врахуванням тяжкості злочину, у якому підозрюється ОСОБА_7 , буде недостатнім та не забезпечить запобігання цим ризикам.

Колегія суддів, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови", N 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)» та те, що ч. 3 ст. 17 КПК України імперативно визначено, що підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Як вбачається із матеріалів, ОСОБА_7 обґрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за яке передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Так, відомості про вчинений злочин внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002129 від 26 травня 2017 року (а.п. 4).

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами у їх сукупності, а саме протоколами огляду місця події, допитом потерпілої ОСОБА_11 , допитами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншими доказами.

За наведених обставин, твердження захисника про те, що інших доказів, які б прямо підтверджували причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, крім вилучених грошей, не має, є помилковим.

За таких умов, на думку колегії суддів, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов правильного висновку, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші) свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

Доводи захисника про неналежність та недопустимість відеозапису з місця події як доказу жодним чином не впливають на правильність висновків слідчого судді про обґрунтованість підозри.

Як підтверджують матеріали клопотання слідчого та зміст оскарженої ухвали, слідчий суддя також вмотивовано прийшов до висновку, дотримавшись вимог закону, навівши це по тексту ухвали, що в даному випадку мають місце відповідні ризики, а саме спроби підозрюваного здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливість переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, можливість незаконно впливати на потерпілу та свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у даному кримінальному провадженні.

На думку колегії суддів, твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що підозрюваний розуміє відповідальність за порушення покладеного на нього зобов`язання, що враховуючи його переднє місце роботи, про нього є багато інформації у правоохоронних органів, що на момент винесення ухвали ОСОБА_7 вже надав показання на допиті, якими визнав свою вину та проінформував слідство про будь-яку наявну інформацію з приводу вчинення злочину, жодним чином не виключають наявності встановлених ризиків.

Стороною захисту, всупереч положень ч. 5 ст. 132 КПК України, не було надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність ризиків встановлених стороною обвинувачення, або ж належного обґрунтування про можливість запобігання останнім, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Суд першої інстанції в повній мірі взяв до уваги, що підозрюваний раніше не судимий, не одружений, має постійне місце проживання, що вбачається зі змісту ухвали.

З приводу доводів захисника про те, що підозрюваний характеризується позитивно, колегія суддів зазначає, що в матеріалах клопотання відсутні документи (в тому числі і характеристика по місцю проживання), щоб це підтверджували. Захисником таких доказів не подано і під час апеляційного розгляду.

Також, із змісту ухвали слідчого судді вбачається, що сторона обвинувачення навела переконливі доводи того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і з врахуванням тяжкості злочину, у якому підозрюється ОСОБА_7 , буде недостатнім та не забезпечить запобігання цим ризикам.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з врахуванням даних про його особу, відповідно до вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано прийняв рішення про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя дотримався вимог закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

На даний час підстав для обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 інших більш м`яких запобіжних заходів колегія суддів не вбачає, що не перешкоджає у подальшому прийняття такого рішення в порядку передбаченому КПК України.

На думку колегії суддів, враховуючи те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства, слідчий суддя дійшов до правильного висновку, керуючись ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначати розмір застави.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про незаконність та невмотивованість ухвали слідчого судді є безпідставними, оскільки вони повністю спростовані при апеляційному розгляді та матеріалами клопотання слідчого.

Інших підстав для скасування ухвали слідчого судді колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 176-178, 182, 183, 194, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 травня 2017 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_2