Провадження № 11-кп/792/170/17
Справа № 678/42/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі :
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 12 березня 2015 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2016 року,-
В с т а н о в и л а :
Вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2016 року
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , молдаванина за національністю, громадянина України, уродженця с. Требухівці Летичівського району, Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , одруженого, на утриманні троє малолітніх дітей, з неповною середньою освітою, не працює, не судимого в порядку ст. 89 КК України,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Речові докази:
- вилучені 12 березня 2015 року під час проведення огляду місця події по АДРЕСА_2 : предмет, схожий на кухонний ніж, подушкову наволочку із слідами речовини бурого кольору, схожої на кров - знищено;
- вилучені 27 березня 2015 року під час проведення огляду місця події по АДРЕСА_3 речі, а саме: светр чоловічий торгової марки «Moffat Woollens»; кофту спортивну чоловічу торгової марки «Collection Noris»; куртку демісезонну чоловічу торгової марки «Company»; кофту чоловічу торгової марки «Lacoste»; кофта чоловіча торгової марки «Russel Athletic»; куртку демісезонну чоловічу торгової марки «TU»; штани чоловічі торгової марки «Mechta»; шорти чоловічі торгової марки «Hummelsheim»; теніску чоловічу торгової марки «Nens»; теніску чоловічу торгової марки «Albertini»; кофту спортивну чоловічу торгової марки «AOFU'S»; гольф чоловічий бордового кольору - повернуто законному володільцеві ОСОБА_10 ;
- вилучений 27 березня 2015 року під час проведення огляду місця події по АДРЕСА_3 мобільний телефон «Самсунг», який повернуто ОСОБА_11 - вважати повернутим за належністю;
- вилучений 21 квітня 2015 року мобільний телефон марки «Nokia» моделі 1112, наданий ОСОБА_8 та належний потерпілій ОСОБА_10 - повернуто власнику ОСОБА_10 .
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 589,24 грн., з них за проведення:
-судової товарознавчої експертизи №302т від 15 квітня 2015 року - в сумі 294,62 грн.;
-судової товарознавчої експертизи №369т від 28 квітня 2015 року - в сумі 294,62 грн.
Обрано ОСОБА_8 до набрання вироком суду законної сили запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та покладено на нього обов`язки:
- не залишати місце свого проживання по АДРЕСА_1 в період з 22 год. до 06 год.;
-повідомляти про зміну свого місця проживання, роботи, навчання.
Контроль за виконанням обвинуваченим ОСОБА_8 умов запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання покладено на Летичівський відділ поліції Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області.
За вироком суду, 06 березня 2015 року близько 17 год. ОСОБА_8 прийшов у гості до своїх далеких родичів ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які проживають по АДРЕСА_2 , де після спільного вживання алкогольних напоїв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи на меті заволодіти чужим майном, вирішив вчинити напад на господарів і застосував до них насильство, небезпечне для їх здоров`я. Для цього спочатку підійшов до ОСОБА_12 , коли той лежав на ліжку, та несподівано для нього наніс один удар правим кулаком у голову, потім взяв його обома руками за верхній одяг і стягнув на підлогу, де навмисно наніс йому численні удари руками та ногами в різні частини тулуба та голови, чим заподіяв ОСОБА_12 сильний фізичний біль та тілесне ушкодження у вигляді перелому 8-го ребра справа по аксілярній поверхні зі зміщенням, яке відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що призвело до тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).
Намагаючись зупинити такі дії нападника, ОСОБА_10 підбігла до нього та вмовляла припинити їх, але ОСОБА_8 взяв її рукою за волосся і повалив зверху на лежачого на підлозі ОСОБА_12 та за допомогою кухонного ножа, який взяв у кухні, навмисно наніс ОСОБА_10 один удар в ділянку правої частини обличчя, заподіявши їй тілесне ушкодження у вигляді колюче-ріжучої рани шкіри нижньої щелепи справа, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що призвело до короткочасного розладу здоров`я (не більше 21 доби).
Подолавши в такий спосіб опір потерпілих, переконавшись в тому, що його подальші дії ніхто не зможе припинити, ОСОБА_8 заволодів належними ОСОБА_10 , бувшими у використанні: светром чоловічим торгової марки «Moffat Woollens» вартістю 95 гривень; кофтою спортивною, чоловічою, торгової марки «Collection Noris» вартістю 47,50 грн.; курткою демісезонною, чоловічою, торгової марки «Company» вартістю 142,50 грн.; кофтою чоловічою торгової марки «Lacoste» вартістю 23,75 грн.; кофтою чоловічою торгової марки «RUSSEL ATHLETIC» вартістю 66,50 грн.; курткою демісезонною, чоловічою, торгової марки «TU» вартістю 285 грн.; штанами чоловічими торгової марки «Mechta» вартістю 19 грн.; шортами чоловічими торгової марки «Hummelsheim» вартістю 28,50 грн.; теніскою чоловічою торгової марки «Nens» вартістю 19 грн.; теніскою чоловічою торгової марки «Albertini» вартістю 9,50 грн.; кофтою спортивною, чоловічою, торгової марки «AOFU'S» вартістю 47,50 грн.; гольфом бордового кольору вартістю 50 гривень; мобільним телефоном марки «Samsung» вартістю 100 гривень; мобільним телефоном марки «Nokia» моделі 1112 вартістю 128,25 гривень; радіоприймачем з функцією відтворення аудіо запису із електронних носіїв інформації вартістю 200 грн.; радіопультом до телевізора вартістю 40 гривень; грошима в сумі 60 грн.
Такими діями ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_10 було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 1362 грн.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , як видно з її змісту, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій, просить вирок суду змінити та призначити покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75, 76 КК України. Вказує, що місцевий суд не в повній мірі врахував всі обставини справи, що ОСОБА_8 визнав вину, щиро розкаявся, активно спряв розкриттю злочину, відсутність претензій матеріального та морального характеру зі сторони потерпілих, які просили звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності, раніше не судимий, має на утриманні трьох малолітніх дітей.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 в підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), за викладених у вироку обставинах, грунтуються на зібраних в провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, відповідають фактичним обставинам справи.
Дії ОСОБА_8 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
Твердження захисника в апеляційному суді щодо недоведеності корисливого мотиву в діях обвинуваченого ОСОБА_8 є безпідставними. Покладені в основу вироку докази повністю викривають обвинуваченого у вчиненні ним нападу на потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_10 з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, які зазнали нападу (розбій).

В суді першої інстанції обвинувачений не заперечував факту заволодіння речами потерпілих, заперечував спричинення ним ОСОБА_12 та ОСОБА_10 умисно тілесних ушкоджень. Вказував, що він дійсно приходив до будинку ОСОБА_10 на початку березня 2015 року з метою побачити її сина ОСОБА_13 , тому що той йому був винен гроші. Після спільного розпивання спиртних напоїв, які він приніс з собою, ОСОБА_12 дозволив йому взяти речі ОСОБА_14 взамін боргу, проти чого заперечувала ОСОБА_10 . Коли ОСОБА_8 взяв речі з шафи і склав їх, почалась суперечка з ОСОБА_12 , в результаті боротьби штовхнув його, від чого той впав та вдарився. Під час суперечки тримав в руках ніж, а коли в цей момент до них швидко підійшла ОСОБА_10 , щоб розборонити, він з потерпілою впав на підлогу, а від випадкового удару ножем у потерпілої на шиї утворилась рана. Після закінчення конфлікту обвинувачений взяв речі та почав виходити з будинку, ОСОБА_12 , так і ОСОБА_10 почали вимагати повернути речі ОСОБА_14 , забороняли йому їх виносити. Обвинувачений вказував, що речі ОСОБА_14 взяв для того, щоб останній сам до нього прийшов і повернув борг, заволодіти речами і ними розпорядитись мети не мав.
Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив такі показання обвинуваченого, визнав їх такими, що вказують на намагання винного уникнути настання відповідальності, позаяк вони спростовуються сукупністю інших досліджених судом першої інстанції доказів, які є послідовними, узгоджуються між собою, обґрунтованих підстав сумніватись в них апелянт не наводить, не встановлено таких і колегією суддів.

Суд у вироку підставно послався на показання потерпілої ОСОБА_10 , яка показала, що 06 березня 2015 року приблизно о 17 год. до них прийшов ОСОБА_8 , який є товаришем її сина ОСОБА_13 . Вони трохи посиділи за столом, усі разом вживали спиртне, принесене обвинуваченим, після чого її чоловік ОСОБА_12 ліг на ліжко, оскільки був хворий. Через деякий час ОСОБА_8 вийшов з будинку, а коли повернувся, безпричинно накинувся на лежачого ОСОБА_12 і умисно наніс близько десяти ударів руками і ногами по голові, тулубу, інших частинах тіла. Вона почала розбороняти їх, з`ясовувати причину таких дій, однак на її зауваження обвинувачений не реагував, продовжував наносити потерпілому удари, незважаючи на прохання потерпілого, який не міг оборонятись, його не бити. Потім обвинувачений схопив її, наніс їй умисно ззаду удари, а потім вдарив ножем біля шиї поряд з горлом з правого боку, ніж від удару в кістку зламався та з рани пішла кров. Від дій обвинуваченого дуже злякалась за своє життя, боялась, щоб він її не вбив. Після цього ОСОБА_8 почав забирати з шафи речі її сина, при цьому перешкодити йому це робити не могла через страх, а потерпілий ОСОБА_15 внаслідок побиття навіть не міг встати. Забравши речі, які зазначені в обвинувальному акті, ОСОБА_8 пішов з будинку, погрожуючи, щоб до поліції не звертались. При цьому потерпіла заперечувала наявність будь-яких зобов`язань в її сина, в неї та ОСОБА_12 перед ОСОБА_8 .

Такі ж показання в суді першої інстанції давав потерпілий ОСОБА_12 , при цьому вказував, що у руках ОСОБА_8 мав ніж, момент нанесення потерпілій удару ножем він не бачив, однак бачив, що з правої сторони по обличчю ОСОБА_10 текла кров. Після побиття потерпілих обвинувачений пішов до шафи їх сина ОСОБА_14 і почав виносити з хати його речі в білому господарському мішку, на зауваження потерпілого, чому обвинувачений бере не свої речі, той повідомив, що речі бере, позаяк ОСОБА_13 йому щось винен. Чинити опір обвинуваченому в нього не було сил, позаяк він був весь побитий, а після заволодіння речами обвинувачений погрожував потерпілим, щоб не звертались до поліції. Потерпілий ОСОБА_15 заперечував існування боргових зобов`язань в їх сім`ї перед обвинуваченим.
Відсутність будь-яких боргових зобов`язань в нього та його батьків - потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_12 в суді першої інстанції підтверджував свідок ОСОБА_17 , вказуючи, що він дійсно колись потрапив в дорожньо-транспортну пригоду з обвинуваченим, однак той ніколи не пред`являв йому претензій з цього приводу.
Обгрунтованих підстав сумніватись в показаннях потерпілих, свідка, що є послідовними, узгоджуються з іншими дослідженими в суді доказами, апелянт не навів ні в суді першої інстанції, не встановлено таких і апеляційним судом.
Свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції вказувала, що її син повідомляв, що ОСОБА_19 був винен обвинуваченому гроші, чи були безпосередньо потерпілі винні якісь гроші її сину, їй не було відомо. Вважає, що саме з тією метою, щоб ОСОБА_20 прийшов до них додому та віддав гроші, син взяв у ОСОБА_10 його речі і приніс у пакеті додому, в подальшому у її присутності ці речі вилучили працівники міліції.
З протоколу огляду місця події від 12 березня 2015 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є приміщення квартири АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_10 , де зафіксовані пошкодження речей та стіни в будинку, які, як вказувала потерпіла ОСОБА_21 пошкодив обвинувачений, під час огляду було виявлено та вилучено ніж та наволочку з слідами речовини бурого кольору, схожими на кров. (т. 3 а.с. 9-15).
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 29 від 20 березня 2015 року у ОСОБА_10 виявлено тілесне ушкодження у вигляді рани шкіри нижньої щелепи справа, що могла утворитись від одноразової колюче-ріжучої дії твердого плоского травмуючого предмету, який має конструктивні особливості, характерні для клинка ножа із вістрям, одним гострим лезом та тупим обушком, не виключено в термін, вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи та відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що призвели до короткочасного розладу здоров`я (не більше 21 доби). (т. 3 а.с. 35-36).
Відповідно до даних висновку судово-медичної експертизи № 40 від 26 березня 2015 року у ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження у вигляді перелому 8-го ребра справа по аксілярній поверхні зі зміщенням, що міг утворитись від щонайменше одноразової травмуючої дії тупого твердого предмету, не виключено в строк та при обставинах, вказаних у постанові про проведення судово-медичної експертизи та відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби) (т. 3 а.с. 49-50).
Відповідно до даних протоколу огляду місця події від 27 березня 2015 року та фототаблиці до нього, під час огляду домоволодіння по АДРЕСА_1 , в якому проживає ОСОБА_8 , власник будинку ОСОБА_18 вказала на поліетиленовий пакет з речами, що 6 березня 2015 року у вечірню пору приніс додому ОСОБА_8 , під час огляду якого було виявлено одяг: светр чоловічий «Moffat Woollens»; кофту спортивну «Collection Noris»; куртку чорного кольору «Company»; кофту «Lacoste»; кофта чоловіча «Russel Athletic»; куртку «TU»; штани «Mechta»; шорти «Hummelsheim»; теніску зеленого кольору, теніску сірого кольору «Albertini»; кофту «AOFU'S»; гольф бордового кольору. У веранді будинку на підвіконні виявлено мобільний телефон марки «Самсунг» сірого кольору без сім-карти (т. 3 а.с. 65-69). Під час судового розгляду встановлено, що вилучені речі були викрадені під час розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , а потерпіла ОСОБА_10 впізнала вилучені під час огляду домоволодіння речі, що підтверджується даними протоколу пред`явлення речей для впізнання від 30 березня 2015 року (т. 3 а.с. 70-71), підтверджувала такі ж обставини в суді першої інстанції.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 10 квітня 2015 року та відеозапису до нього, потерпіла вказувала про обставини вчинення нападу на неї та потерпілого ОСОБА_12 обвинуваченим, заволодіння майном, вказувала на обставини спричинення їм тілесних ушкоджень, механізм нанесення ударів обом потерпілим, місце розташування викрадених обвинуваченим речей. В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 давала такі ж показання, підтверджувала достовірність даних, зазначених в протоколі слідчого експерименту, вказувала, що через страх після отриманих ударів та тілесних ушкоджень не могла чинити опір обвинуваченому (т. 3 а.с. 37-39).
Згідно даних висновку товарознавчої експертизи №302т від 15 квітня 2015 року, ринкова вартість на вторинному ринку, представлених на експертизу речей, станом на 06 березня 2015 року, могла складати: куртка демісезонна чоловіча «TU» - 285,00 грн., куртка демісезонна чоловіча «CAMPANY» - 142,50 грн., кофта спортивна чоловіча «AOFU'S» - 47,50 грн., кофта спортивна чоловіча «Collection Noris» - 47,50 грн., кофта чоловіча «RUSSEL ATHLETIC» - 66,50 грн., светр чоловічий «Moffat Woollens» - 95,00 грн., кофта чоловіча «Lacoste» - 23,75 грн., теніска чоловіча з коротким рукавом «Nens» - 19,00 грн., теніска чоловіча з коротким рукавом «Albertini» - 9,50 грн., шорти чоловічі «Hummelsheim» - 28,50 грн., штани чоловічі «Mechta» - 19,00 грн. (т. 3 а.с. 76-79).
Відповідно до заяви ОСОБА_8 від 21 квітня 2015 року, він добровільно видав органу досудового розслідування мобільний телефон «Нокіа», який він взяв у ОСОБА_10 06 березня 2015 року (т. 3 а.с. 83), ринкова вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи № 369т від 28 квітня 2015 року могла складати 128,25 грн. (т. 3 а.с. 88-90).
Всім доказам в сукупності, які були досліджені у встановленому законом порядку, суд першої інстанції дав вірну оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його засуджено. Колегія суддів не приймає до уваги твердження захисника в апеляційному суді про відсутність в обвинуваченого наміру заволодіння майном потерпілих, позаяк такі твердження захисника, як і такі ж твердження обвинуваченого в суді першої інстанції, не знайшли свого підтвердження в суді першої інстанції, спростовуються вищевказаними дослідженими судом першої інстанції доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку. При цьому, як видно з даних запису фіксування судового засідання технічними засобами, потерпілі чітко стверджували, що обвинувачений під час нападу на них не вказував, що має намір зберігати речі до повернення боргу (існування якого ні вони, ні їх син не підтверджували), при цьому частина речей безпосередньо їх сину не належали, а належали потерпілій, також були їх спільним майном. Також під час огляду помешкання, де проживав обвинувачений, було вилучено лише частину з речей, якими заволодів обвинувачений, а рештою він фактично розпорядився на власний розссуд, що в сукупності з вищенаведеними доказами спростовує твердження обвинуваченого про відсутність в нього наміру заволодіння речами та відсутність корисливого мотиву.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що частина речей, якими заволодів обвинувачений, потерпілій ОСОБА_10 не належить, не впливають на висновки суду з приводу доведеності його вини, а також не вказують про наявність підстав для інакшої кваліфікації його дій. Відповідальність за ч. 1 ст. 187 КК України настає в разі вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу. Для кваліфікації дій за ч. 1 ст. 187 КК України важливо, що особа, яка вчиняє напад, зокрема, заволодіває чужим майном, з застосуванням насильства, небезпечним для життя та здоров`я особи, що встановлено в даному провадженні, зважаючи, що речі, що є предметом цього кримінального правопорушення, обвинуваченому не належали і не належать.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника, що вина обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його засуджено, не підтверджується доказами, дослідженими в суді першої інстанції, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а суд дав невірну оцінку зібраним по справі доказам, дії обвинуваченого невірно кваліфіковані судом, не знайшли свого підтвердження в суді.

Доводи в апеляційній скарзі захисника про призначення обвинуваченому ОСОБА_22 надто суворого покарання не знайшли свого підтвердження.
Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, належним чином умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, які характеризують обвинуваченого. З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів. Покарання ОСОБА_8 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.
Обираючи покарання ОСОБА_8 , суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином; обставинами, що пом`якшують його покарання, суд врахував часткове визнання вини, щодо нанесення потерпілим тілесних ушкоджень, щире каяття, усвідомлення суспільної небезпечності свого вчинку, відсутність будь-яких претензій матеріального чи морального характеру зі сторони потерпілих, попросив у них пробачення; обставин, які б обтяжували його покарання, судом не встановлено. Обираючи вид та строк покарання, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, що в справі відсутні дані, які б позитивно характеризували обвинуваченого, він має неповну середню освіту, ніде не працює, схильний до зловживання спиртними напоями, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів психіатрів та невролога не перебуває, перебуває на обліку з липня 2009 року у лікаря-нарколога, утримує трьох дітей. Врахувавши вищевикладені обставини, суд першої інстанції призначив обвинуваченому за ч. 1 ст. 187 КК України покарання в виді позбавлення волі в межах мінімального строку, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 187 КК України.

Суд першої інстанції при обранні виду та строку покарання в повній мірі врахував всі обставини, в тому числі і ті, на які посилається апелянт. Доводи апелянта про наявність підстав для призначення покарання за ч. 1 ст. 187 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією цієї статті, на увагу не заслуговують, позаяк обставини, передбачені ч. 1 ст. 69 КК України, за яких можливе призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 187 КК України, в даному провадженні відсутні; а обставини, на які посилається апелянт, давали суду підстави для призначення покарання в виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ч. 1 ст. 187 КК України.

Доводи апелянта, що в нього на утриманні перебуває дружина та троє малолітніх дітей, не вказують про наявність підстав для призначення покарання, з застосуванням положень ст. 69 КК України, вказані обставини існували і на момент вчинення злочину та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці; такі обставини не є такими, що знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також не дають підстав вважати, що злочин обвинуваченим вчинений внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин.

Своє рішення про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 187 КК України покарання в виді трьох років позбавлення волі, яке слід відбувати реально, суд першої інстанції належним чином мотивував. Колегія суддів вважає таке рішення переконливим та вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

За таких обставин, враховуючи викладене, колегія суддів не може погодитись з твердженням захисника ОСОБА_7 про призначення обвинуваченому судом явно несправедливого покарання внаслідок його суворості. Призначене покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Ті обставини, що обвинувачений попросив вибачення в потерпілих, в яких до нього немає претензій, не дають колегії суддів підстав для пом`якшення призначеного покарання, зважаючи, що позиція потерпілих в даному провадженні оцінюється судом в сукупності з усіма обставинами справи, даними про особу обвинуваченого та не може вважатись визначальною для суду при призначенні покарання в даному випадку. При цьому колегія суддів враховує, що як видно за даних записів фіксування судового засідання потерпіла ОСОБА_10 в початкових судових засіданнях в суді першої інстанції стверджувала про те, що навіть під час судового розгляду справи в Летичівському районному суді, безпосередньо під будівлею суду, обвинувачений продовжував висловлювати погрози потерпілим, погрожував спалити хату.

Колегія суддів враховує, що в даному провадженні відсутні обставини, які б вказували, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, відтак висновки суду першої інстанції, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах реального відбування покарання в виді позбавлення волі, на визначений судом першої інстанції строк, є обґрунтованими.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок ухвалений у відповідності до вимог ст.ст. 373, 374 КПК України, підстав для зміни чи скасування вироку в межах поданої апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2