Провадження №1-кп/523/688/16
І м е н е м У к р а ї н и
28.12.2016 року м. Одеса
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,
Близько 18 години 30 хвилин 25 жовтня 2016 року ОСОБА_6 , перебуваючи в гостях в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів, під час перебування ОСОБА_4 у ванній кімнаті, взяв із розташованого в жилій кімнаті письмового столу належний останній особі ноутбук марки «Lenovo G-560», серійний номер СВ05295069, вартістю 8500 грн., після чого залишив квартиру, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав частково та, заперечуючи наявність корисливого умислу, показав, що взяв із собою даний ноутбук із столу у відсутність перебуваючих у ванній кімнаті потерпілого та його співмешканки виключно із мотивів помсти за конфлікт, який попередньо виник між ним та ОСОБА_4 з приводу боргових зобов`язань обвинуваченого. В подальшому він залишив квартиру із взятим без дозволу власника ноутбуком, на телефонні дзвінки ОСОБА_4 з вимогою добровільного повернення викраденого майна заперечував будь-яку власну причетність до цих дій, чим бажав спричинити потерпілому триваючі переживання.
ОСОБА_6 також показав, що мав остаточний намір повернути ноутбук потерпілому, проте не встиг цього здійснити до внесення відомостей про дане кримінальне провадження у зв`язку із зайнятістю на неофіційній роботі в якості водія маршрутного таксі.
Окрім того, обвинувачений категорично заперечив будь-яке незаконне заволодіння іншим майном чи грошима з вищезазначеної квартири.
Незважаючи на отримані показання вина ОСОБА_6 у вчиненому підтверджується сукупністю наступних доказів.
Потерпілий ОСОБА_4 в суді показав, що у вечірній час 25 жовтня 2016 року раніше знайомий йому ОСОБА_6 приніс до квартири за місцем проживання потерпілого та його співмешканки, ОСОБА_7 , грошові кошти в розмірі 300 грн., чим повернув йому борг. В подальшому під час сумісної вечері між цими особами виник словесний конфлікт, пов`язаний з наявністю у обвинуваченого перед ним, ОСОБА_4 , й іншого боргового зобов`язання, пов`язаного з відшкодуванням вартості ремонту мікроавтобусу, що був пошкоджений в ДТП з вини ОСОБА_6 .
Під час конфлікту потерпілий разом із ОСОБА_7 вийшли до ванної кімнати, а коли повернулися до жилого приміщення, то з`ясували, що ОСОБА_6 вже його залишив. Через декілька годин співмешканка виявила відсутність в квартирі її мобільного телефону, після чого вона та потерпілий також з`ясували і відсутність ноутбука, брухту срібних виробів, а також грошових коштів, загальною сумою близько 2500 грн.
Через декілька днів потерпілий дізнався від вахтера ОСОБА_8 , що вона бачила, як при залишенні ОСОБА_6 парадної у останнього з-під верхнього одягу випав ноутбук, у зв`язку із чим потерпілий став того підозрювати у вчиненні цієї крадіжки, й телефонувати з вимогою добровільно повернути викрадене майно та гроші. Оскільки ОСОБА_6 категорично заперечував свою будь-яку причетність до вчиненого, то потерпілий звернувся з відповідною заявою до органу поліції, де згодом і отримав від слідчого викрадений ноутбук.
Постановою слідчого від 3 листопада 2016 року виданий ОСОБА_6 ноутбук долучено до провадження в якості речового доказу.
ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у викраденні не лише ноутбуку марки «Lenovo G-560», серійний номер СВ05295069, вартістю 8500 грн., а й належних ОСОБА_4 грошей в розмірі 2500 грн.
При цьому потерпілий щодо належності викрадених грошей надав суперечливі показання, пояснивши, що неконкретизовані частини їх належать йому особисто, його співмешканці, а також фонду, який формується з внесків батьків дітей, які є однокласниками дитини співмешканки.
Обвинувачений послідовно категорично заперечував викрадення даних грошей, будь-яких інших об`єктивних та переконливих доказів на доведення факту крадіжки ОСОБА_6 грошових коштів в квартирі за місцем проживання ОСОБА_4 стороною обвинувачення в суд не представлено.
Оцінюючи вищезазначене та витлумачуючи всі сумніви на користь обвинуваченого суд, у відповідності із положеннями ст.62 Конституції України, вважає недоведеним вчинення ОСОБА_6 крадіжки належних ОСОБА_4 грошей в розмірі 2500 грн., у зв`язку із чим слід виключити ці обставини із обсягу доведеного в суді обвинувачення.
Стосовно ж показань потерпілого про виявлену пропажу іншого майна з орендованої його сім`єю квартири суд зазначає, що можливе вчинення цього діяння не було вмінено ОСОБА_6 , а відтак не може бути предметом даного судового розгляду.
Разом з тим, суд критично оцінює іншу невизнавальну частину показань ОСОБА_6 щодо відсутності корисливих намірів під час заволодіння ноутбуком потерпілого, оскільки подальша поведінка обвинуваченого мала прояв у тривалому приховуванні факту вчиненого діяння впритул до часу викриття його органом досудового розслідування. На думку суду, при існуванні реального наміру вчинити заволодіння ноутбуком з мотивів помсти ОСОБА_6 зобов`язаний був, при отриманні від потерпілого інформації про існування очевидця-вахтера, негайно визнати вчинення даного діяння, пояснити сутність власних намірів та добровільно повернути ноутбук. Таким чином суд розцінює невизнавальну частину показань обвинуваченого як форму захисту, спрямовану на уникнення відповідальності за вчинене чи її пом`якшення.
З урахуванням вищевикладеного суд вважає доведеним, що ОСОБА_6 , перебуваючи близько 18 години 30 хвилин 25 жовтня 2016 року в гостях в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів, під час перебування ОСОБА_4 у ванній кімнаті, взяв із розташованого в жилій кімнаті письмового столу належний останній особі ноутбук марки «Lenovo G-560», серійний номер СВ05295069, вартістю 8500 грн., після чого залишив квартиру, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Зазначені дії суд кваліфікує за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
При призначенні покарання суд констатує про відсутність обставин, які б обтяжували чи пом`якшували призначене обвинуваченому покарання.
Суд не визнає щире каяття чи добровільне відшкодування заподіяної шкоди в якості першої обставини, оскільки ОСОБА_6 вину визнав частково, а майно ним не було добровільно повернуто безпосередньо потерпілому.
Крім того, при призначенні покарання суд враховує дані про перше притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, наявність на його утриманні малолітньої дитини, показання обвинуваченого про його не офіційне працевлаштування, а також позицію потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні.
Водночас, відсутність у ОСОБА_6 офіційного місця роботи обґрунтовує ризик можливої раптової втрати джерела матеріального існування його родини, а відтак і неможливість призначення йому такого виду покарання, як штраф чи виправні роботи.
При визначенні виду кримінального покарання, з урахуванням суспільної небезпечності та обставин вчиненого діяння, доказів про особу обвинуваченого, вищевикладених висновків, а також факту часткового невизнання ОСОБА_6 своєї вини, суд вважає можливим його виправлення без реального відбуття покарання у виді позбавлення волі, із встановленням іспитового строку, у зв`язку із чим, до нього слід застосувати положення ст.ст.75 і 76 КК України.
Долучений до матеріалів судового провадження в якості речових доказів ноутбук слід вважати повернутим за належністю.
Керуючись ст.ст.368, 374 КПК України, суд,
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.
Відповідно до ч.1 та пункту 2 ч.2 ст.76 цього ж кодексу зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Після набрання вироком законної сили долучений до матеріалів судового провадження в якості речового доказу ноутбук марки «Lenovo G-560», серійний номер СВ05295069 - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.
Головуючий ОСОБА_1