Справа №505/284/17
Провадження №1-кп/505/72/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.03.2017 року Котовський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю:
прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
підозрюваного ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №-0001622 від 19.11.2016 року з угодою про примирення між потерпілим та підозрюваним, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гонората, Котовського району Одеської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:
07.02.2017 року до Котовського міськрайонного суду Одеської області в порядку ст.291 КПК України звернувся прокурор з обвинувальним актом щодо ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, з угодою про примирення між потерпілим та підозрюваним.
ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 17.11.2016р. о 22 годині знаходячись у будинку, який належить ОСОБА_8 , розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , побачив у ОСОБА_4 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy SM-G 350 EZ». З корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою, під приводом здійснення телефонного дзвінку, попросив у потерпілої ОСОБА_4 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy SM-G 350 EZ», не маючи наміру в подальшому його повернути, на що остання погодилася та передала ОСОБА_5 належний їй мобільний телефон.
В подальшому ОСОБА_5 вийшов з будинку на вулицю та покинув територію домоволодіння ОСОБА_8 , заволодівши таким чином мобільним телефоном марки «Samsung Galaxy SM-G 350 EZ», вартість якого згідно товарознавчого дослідження з визначення ринкової вартості рухомого майна №-06012017-1 від 06.01.2017р. складає 1197 гривень, в середині якого знаходилась сім карта мобільного оператора «МТС», вартістю 15 гривень, що належить ОСОБА_4 , після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зник, заподіявши потерпілій ОСОБА_4 матеріальний збиток на загальну суму 1212 гривень.
Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство).
На підставі ч.1 ст.474 КПК України до суду разом із обвинувальним актом надійшла угода про примирення від 31.01.2017 року укладена між потерпілим ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 , згідно з умовами якої, підозрюваний ОСОБА_5 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у зазначеному діянні і з моменту оголошення про підозру сприяв розслідуванню кримінального провадження, сторони погоджуються на призначення ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.190 КК України у виді штрафу розміром 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме у сумі 850 гривень.

Угода містить посилання сторін на усвідомлення ними наслідків укладення і затвердження угоди, передбачених ст.473 КПК України, а також наслідків невиконання угоди про примирення, що передбачені ст.476 КПК України.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.

В судовому засіданні ОСОБА_5 визнав себе винним у вчиненні даного кримінального правопорушення. Шляхом опитування він повідомив суд про добровільність своєї позиції при укладенні угоди про примирення, розуміння характеру обвинувачення, наслідків укладення та затвердження угоди про примирення, просив указану угоду з потерпілим затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання у виді штрафу.

Потерпіла ОСОБА_4 також не заперечувала проти укладення угоди з підозрюваним, і розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди про примирення, підтвердила суду, що не має до підозрюваного матеріальних та моральних претензій.

Згідно ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнав себе винним, згідно із ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Ознайомившись зі змістом угоди, перевіривши виконання вимог ст.471 КПК України, вислухавши думку учасників кримінального провадження, переконавшись у добровільності волевиявлення сторін на укладення угоди, суд вбачає всі підстави для затвердження угоди та не вбачає процесуальних перешкод для її затвердження, оскільки її умови не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального закону, не посягають на інтереси суспільства, не порушують нічиїх прав, свобод та інтересів, у суду немає підстав припускати неможливість її виконання обвинуваченим, наявні фактичні підстави для примирення, узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим кримінальним законом.

Перед затвердження угоди про примирення суд переконався в тому, що обвинувачений розуміє положення ч.5 ст.474 КПК України та укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з потерпілою ОСОБА_4 угоди, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди про примирення та наслідки її невиконання.

Оскільки умови угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 , повністю відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди та призначення ОСОБА_5 узгодженої сторонами міри покарання.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy SM-G 350 EZ», сім карта мобільного оператора «МТС», які були передані потерпілій на відповідальне зберігання, згідно з розпискою, підлягає залишенню у останньої за належністю.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.314, 373, 374, 468, 469, 471, 474, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення від 31.01.2017 року, укладену між потерпілою ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №-0001622.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу розміром 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме у сумі 850 гривень.

Речовий доказ мобільний телефон марки «Samsung Galaxy SM-G 350 EZ», сім карта мобільного оператора «МТС»,які були передані потерпілій ОСОБА_4 на відповідальне зберігання, згідно з розпискою, - залишити останній за належністю.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Засудженому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Одеської області через Котовський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1