Справа № 338/1176/16-к
Провадження № 11-кп/779/96/2017
Категорія ч.2 ст.286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , на вирок Богородчанського районного суду від 20 грудня 2016 року по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 286, ч.1 ст. 135 Кримінального кодексу України (далі КК), -

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і зареєстрований в АДРЕСА_1 та мешканець АДРЕСА_2 , українець, з середньою освітою, одружений, непрацюючий, раніше не судимий, громадянин України,

визнаний винуватим та засуджений за:

- ч.2 ст.286 КК - на 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки;

- ч.1 ст. 135 КК - на 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК, остаточно визначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення 500000 грн. моральної шкоди задовольнено частково. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 350000 грн. заподіяної моральної шкоди та 5000 грн. витрат на правову допомогу.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 2640 грн. за проведення судово-криміналістичних експертиз.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 залишено попередньо обраний тримання під вартою, але не більше 60 днів, тобто до 18 лютого 2017 року.

Час перебування ОСОБА_7 під вартою з 04 вересня 2016 року по день набрання вироком законної сили зараховано йому в строк покарання, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК, в розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до положень ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він, 24 жовтня 2016 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Mitsubishі Galant», реєстраційний номер НОМЕР_1 в селі Старі Богородчани Богородчанського району, порушивши п.2.3, 2.9, 10.1, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої спричинив смерть ОСОБА_11 та завідомо залишив без допомоги потерпілу, яка перебувала у небезпечному для життя стані, вчинивши злочини, передбачені ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 24 жовтня 2016 року, о 23 год. 45 хв., керуючи власним автомобілем марки «Mitsubishі Galant», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по дорозі вул.Січових Стрільців в селі Старі Богородчани Богородчанського району в напрямку селища Богородчани зі швидкістю 60 км/год. В цей час, в попутному напрямку, правим узбіччям дороги рухалися пішоходи ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Приблизившись до пішоходів водій проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати можливість контролювати рух та безпечно керувати ним, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, вчинив наїзд на потерпілу, спричинивши смерть ОСОБА_11 та завідомо залишив її без допомоги, яка перебувала у небезпечному для життя стані позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадність стану, яку сам поставив у небезпечний для життя стан, з місця події скрився.

В результаті порушення обвинуваченим п.2.3, 2.9, 10.1, 12.1, 12.3 ПДР, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті, якої ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з крововиливами в м`які тканини голови під тверду та м`яку мозкові оболонки, в речовину головного мозку, руйнуванням речовини головного мозку, перелом кісток основи та склепіння черепа, що ускладнилось набряком головного мозку, від яких наступила смерть.

У своїй апеляційній скарзі (далі АС) потерпілий ОСОБА_9 не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого покликається на незаконність вироку суду щодо ОСОБА_7 з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за:

- ч.2 ст.286 КК - на 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки;

- ч.1 ст. 135 КК - на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК остаточно визначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначивши 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

В АС захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 вважає призначене його підзахисному покарання надто суворим та несправедливим, оскільки не відповідає мотивам та обставинам вчинених злочинів та особі обвинуваченого. Просить змінити вирок Богородчанського районного суду від 20.12.2016 року, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК із застосуванням ст. ч.1 ст. 71 цього Кодексу мінімальний розмір покарання та в частині розміру задоволення моральної шкоди стягнути з обвинуваченого в користь потерпілого ОСОБА_9 200 000 гривень моральної шкоди.

В запереченні на АС потерпілого, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 зазначив, що вимоги, викладені в АС потерпілого ОСОБА_9 є необґрунтованими, суперечливими та незаконними, а тому до задоволення не підлягають.

Просить АС потерпілого залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_2 , пояснення потерпілого та представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 , які підтримали подану АС потерпілим та заперечили доводи АС захисника обвинуваченого, просять вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання; пояснення обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану АС адвокатом та заперечили доводи АС потерпілого, просять вирок суду змінити та задовольнити апеляційні вимоги захисника; пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення АС потерпілого та адвоката ОСОБА_8 , просить вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та додані документи, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що вони не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС. Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог кримінального закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався. Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення (злочину) та кваліфікація його неправомірних дій за ч.1 ст. 135, ч.2 ст. 286 КК, відповідають встановленим судом фактичним обставинам, і це в АС не оспорюється. Як вбачається із вироку Богородчанського районного суду від 20 грудня 2016 року, ОСОБА_7 , в порядку ч.3 ст.349 КПК, правильно зрозумів зміст обставин справи, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому слідстві, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили. Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК, а тому фактичні обставини справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються, апеляційним судом не перевірялися.

У відповідності до положень ст.65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Покликання потерпілого на м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання з підстав невідповідності призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є необґрунтованим, виходячи із наступного.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 2, роз`яснив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог в частині призначення обвинуваченому покарання дотримався. Призначене покарання є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по справі у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а доводи апеляційної скарги потерпілого в цій частині, є безпідставними та непереконливими. Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК, відноситься до категорії тяжких та невеликої тяжкості злочинів. Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 врахував також дані про його особу та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання. Також судом вірно взято до уваги обставину, що обтяжує покарання, а саме вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень (злочинів) в стані алкогольного сп`яніння. Колегія суддів погоджується з встановленими даними про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема тим, що за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, злочин вчинено з необережності, на утриманні має двох неповнолітніх дітей та перестарілу ОСОБА_13 , на диспансерному обліку з приводу наркологічного і психічного захворювання не знаходиться, а також тяжкі наслідки, які наступили, прохання потерпілого суворо карати.

Колегія суддів також відносить до обставин, які пом`якшують ОСОБА_7 , покарання, зокрема повне визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння у розкритті злочину та відшкодування майнової шкоди.

Враховуючи наведене, обставини, на які посилається потерпілий в АС, як на підстави для призначення суворішого покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 .

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, встановивши вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушеннях та виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, тобто в межах визначених санкціями частин статті кримінального закону, та що це покарання відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та його індивідуалізації.

З урахуванням встановленого, підстав для застосування до ОСОБА_7 ще більш суворого покарання, апеляційний суд не вбачає.

Інших порушень кримінального та кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів не вбачає.

Зважаючи на викладене, покликання потерпілого в АС на м`якість призначеного йому покарання, є безпідставними. Вирок щодо ОСОБА_7 колегія суддів визнає законним і обґрунтованим, а тому підстав для його скасування та призначення більш суворого покарання, про що просить потерпілий у своїй АС, немає.

Покликання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 у своїй АС на те, що суд першої інстанції призначив йому надто суворе покарання, є необґрунтованим, виходячи із наступного.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК, врахував тяжкість інкримінованих йому злочинів, який у відповідності до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких та невеликої тяжкості злочинів, особу винного, зокрема те, що за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, злочин вчинено з необережності, на утриманні має двох неповнолітніх дітей та перестарілу ОСОБА_13 , на диспансерному обліку з приводу наркологічного і психічного захворювання не знаходиться, а також тяжкі наслідки, які наступили, прохання потерпілого суворо карати.

Окрім цього, покарання, призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 апеляційний суд також вважає достатнім і справедливим.

Тому, підстав для застосування до ОСОБА_7 , ще більш м`якого покарання, апеляційний суд не вбачає.

Покликання в АС захисника про те, що судом першої інстанції при постановленні вироку в частині стягнення моральної шкоди не в повній мірі враховано вимоги п.п. 6,7,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», є необґрунтованими, виходячи із наступного.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно пунктів 6, 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами та доповненнями, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд правильно врахував те, що ОСОБА_9 перенесено надзвичайні душевні страждання, переживання, нервовий стрес, вимушені зміни у життєвих планах і стосунках, втрату дочки. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в даному випадку суд керувався засадами розумності, виваженості та справедливості, і також враховав майновий стан обвинуваченого, який не працює, на утриманні має неповнолітніх дітей та перестарілу ОСОБА_13 .

Таким чином, суд першої інстанції правильно врахував те, що обвинувачений неспроможний відшкодувати заявлену потерпілим всю суму моральної шкоди, а тому зменшив заявлену потерпілим суму моральної шкоди та стягнув з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 350000 грн. моральної шкоди, і таким чином частково задовольнив цивільний позов потерпілого.

За таких обставин, АС потерпілого, та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Богородчанського районного суду від 20 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим у цей же строк з часу отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4