Справа № 360/2808/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/563/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 5 14.06.2017

УХВАЛА
Іменем України
14 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами, поданими обвинуваченим ОСОБА_6 , захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_11 та прокурором ОСОБА_12 на вирок Бородянського районного суду Київської області від 25 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кодра, Макарівського району, Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Бородянського районного суду Київської області від 25 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки. Цим же вироком задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 в повному обсязі. За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у заподіянні ОСОБА_8 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за наступних обставин.

19 липня 2015 року, приблизно о 22 годині 20 хвилин, в АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_8 , в результаті чого останній впав на землю. Після цього, ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, наніс ОСОБА_8 два удари головою по обличчю, а також удари ногами по тілу, внаслідок чого потерпілому були спричинені численні тілесні ушкодження, у вигляді переломів кісток носу, численні садна і підшкірні гематоми обличчя, голови, тулуба та нижніх кінцівок, а також перелом нижньої щелепи, який відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що викликає тривалий (понад 21 добу) розлад здоров`я.
В поданих апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_11 просять вирок Бородянського районного суду Київської області від 25 лютого 2016 року скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу інкримінованого йому злочину. Підставами для скасування вироку суду першої інстанції сторона захисту вказує невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, яка призвела до неправильного застосування кримінального закону. На обґрунтування своїх вимог обвинувачений та його захисник зазначають, що висновки суду першої інстанції не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, зокрема показаннями свідків. Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник наполягають на непричетності ОСОБА_6 до побиття потерпілого ОСОБА_8 , а крім того, вказують на істотне порушення кримінального процесуального закону органом досудового розслідування, а саме невиконання вимог п.1 ч.1 ст.481 КПК України щодо особливого порядку повідомлення про підозру депутату сільської ради, яким являється ОСОБА_6 , при цьому суд першої інстанції на зазначене порушення уваги не звернув.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, посилаючись на ч.1 ст.412 КПК України, тобто на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. На думку прокурора, зазначене порушення процесуального закону виразилося в тому, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 , який у жовтні 2015 року став депутатом Пісківської селищної ради Бородянського району Київської області було здійснене не прокурором Київської області, як того вимагає п.1 ч.1 ст.481 КПК України.

Не погоджуючись із доводами апеляційних скарг обвинуваченого, захисника та прокурора представник потерпілого подав заперечення, в яких просить подані апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок Бородянського районного суду Київської області від 25 лютого 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 без змін.

За результатами апеляційного розгляду кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника та прокурора, ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області від 30 червня 2016 року вирок Бородянського районного суду Київської області від 25 лютого 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 , був змінений в частині призначення покарання та на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 було звільнено від відбування покарання, призначеного судом першої інстанції, з випробуванням, та встановлено іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України (в редакції, чинній до 07 вересня 2016 року).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2017 року частково задоволено касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 та скасовано ухвалу Апеляційного суду Київської області від 30 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 , з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який не підтримав подані апеляційні скарги, в тому числі і апеляційну скаргу прокурора, доводи обвинуваченого, його захисника, потерпілого та його представника, які просили звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у заподіянні ОСОБА_8 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені представленими у справі доказами у їх сукупності, які перевірялися судом в ході судового розгляду. Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , висновками експертів та іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції. Зокрема, в судовому засіданні в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_8 підтвердив, що 19 липня 2015 року приблизно о 22 годині, повертаючись додому по вул. Дачній в смт. Пісківка, Бородянського району, Київської області, та розмовляючи по телефону зі своєю матір`ю, неподалік від приміщення селищної ради зустрів обвинуваченого ОСОБА_6 , з яким в нього були неприязні стосунки, та який став наносити йому удари в область голови та тулубу. При цьому, потерпілий пояснив, що він по телефону встиг повідомити матері про наближення до нього ОСОБА_6 . Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_13 пітвердила, що 19 липня 2015 року приблизно о 21 годині 50 хвилин їй зателефонував її син ОСОБА_8 та повідомив, що повертається додому і проходить біля приміщення сільської ради та сказав, що до нього наближається ОСОБА_6 , після чого в телефоні став доноситися шум, та їй здалося, що вона почула звуки ударів. Після цього, свідок зателефонувала своїй знайомій ОСОБА_14 , яка проживає в районі сільської ради з проханням перевірити чи все гаразд з її сином. Через декілька хвилин їй зателефонувала ОСОБА_14 та повідомила, що ОСОБА_8 лежить побитий та пообіцяла доставити його до лікарні. Свідок ОСОБА_14 підтвердила в суді першої інстанції показання свідка ОСОБА_13 , та додала, що у ОСОБА_8 були тілесні ушкодження в області голови, обличчя було розбите і в крові, при цьому потерпілий повідомив їй, що тілесні ушкодження йому наніс ОСОБА_6 . Після цього вона допомогла потерпілому дійти до станції швидкої медичної допомоги.

На думку колегії суддів, досліджений судом першої інстанції комплекс інших доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме: висновки судово-медичних експертиз №№ 219, 19-219 щодо локалізації, механізму спричинення та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого; протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 ; фотознімки потерпілого в лікарні після події; - повністю підтверджують показання потерпілого ОСОБА_8 і свідків, відкидають будь-які сумніви в їх неправдивості та повністю спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо непричетності до вчинення інкримінованого йому злочину та відсутності в матеріалах справи доказів його винуватості.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив всі обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, свої висновки обґрунтував належними доказами і дійшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а саме в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника та прокурора про порушення особливого порядку кримінального провадження, передбаченого відносно діючого депутата селищної ради, яким ОСОБА_6 являється з 30 жовтня 2015 року, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу. Як встановлено під час апеляційного розгляду справи, підозра ОСОБА_6 була оголошена 21 жовтня 2015 року, тобто до набуття ним повноважень депутата місцевої ради, а відтак, зміна в подальшому оголошеної підозри не вимагала виконання вимог ст.481 КПК України, так як його процесуальний статус в даному кримінальному провадженні не змінювався.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції повністю дотримався загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України. При цьому, судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, дані про його особу, а саме те, що ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності притягується вперше, має позитивні характеристики з місця проживання. Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції встановлено не було. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги характер вчиненого ОСОБА_6 злочину, колегія суддів, погоджується з обраним судом першої інстанції видом та розміром покарання обвинуваченого, так як саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.439 КПК України, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді. Скасовуючи ухвалу Апеляційного суду Київської області від 30 червня 2016 року, постановлену щодо ОСОБА_6 з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 28 березня 2017 року вказала, що при новому розгляді, у випадку підтвердження обвинувачення ОСОБА_6 у тому ж обсязі та за відсутності інших обставин, які відповідно до вимог закону можуть істотно вплинути на висновки суду щодо виду та розміру покарання, призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням статей 75, 76 КК України слід вважати м`яким.

Разом з тим під час нового розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції були встановлені обставини, які істотно впливають на можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання, призначеного судом першої інстанції.

В ході апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винуватим та щиро розкаявся у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а також вибачився перед потерпілим. Крім того, обвинувачений та потерпілий узгодили між собою порядок та строки відшкодування матеріальної шкоди. Потерпілий ОСОБА_8 просив колегію суддів звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням, встановленням іспитового строку, згідно із положеннями ст.75 КК України, та покладенням на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, змінивши вирок Бородянського районного суду Київської області від 25 лютого 2016 року на підставі п.1 ч.1 ст.408 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Бородянського районного суду Київської області від 25 лютого 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 змінити.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Судді:
___________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4