АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря - ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 березня 2016 року за № 120 161 000 700 021 28, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29 вересня 2009 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 186, ст. ст. 75, 76 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі з іспитовим строком 2 (два) роки;

- 28 жовтня 2010 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

- 2 листопада 2016 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням вироку Оболонського районного суду м. Києва від 2 листопада 2016 року, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років.

Судом першої інстанції вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , посилаючись на невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про його особу внаслідок суворості, просить вирок суду змінити та пом`якшивши призначене йому покарання.

При цьому, як на підстави для пом`якшення призначеного йому покарання, обвинувачений зазначає про те, що він повністю визнав свою вину у вчиненому, розкаявся, та жалкує, що внаслідок його дій настала смерть потерпілого. Крім того, вказує, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання не врахував той факт, що він перебував на лікуванні в психоневрологічному диспансері.

Інші учасники кримінального провадження вирок суду не оскаржили.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення: обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, просили вирок суду першої інстанції змінити та пом`якшити призначене ОСОБА_5 покарання; потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження в частині, що характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Згідно з вироком суду першої інстанції, в ніч з 25 на 26 березня 2016 року, приблизно в період часу з 23 години 30 хвилин до 00 годин 20 хвилин, ОСОБА_5 , познайомившись з раніше незнайомим йому ОСОБА_10 та розпиваючи сумісно спиртні напої в районі автостанції «Полісся» біля площі Тараса Шевченка в місті Києві, на ґрунті раптово виниклої неприязні, безпідставних підозр у вчиненні відносно нього з боку потерпілого ОСОБА_10 протиправних дій, вирішив вчинити його умисне вбивство.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 , скориставшись станом потерпілого, який перебував в стані алкогольного сп`яніння та не міг активно чинити опір, повалив ОСОБА_10 на землю та наніс йому чисельні удари ногами, руками, тупими предметами в область голови та шиї, заподіявши відкриту черепно-мозкову травму у вигляді чисельних забійних ран на голові, крововиливів в м`які тканини голови, перелому кісток обличчя, склепіння та основи черепу, крововиливів під оболонки, в речовину та у шлуночки головного мозку, що призвело до розвитку набряку-набуханню головного мозку та смерті потерпілого.

Після цього ОСОБА_5 , впевнившись, що вчинив всі дії, направлені на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10 , залишив місце вчинення злочину.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 в умисному вбивстві потерпілого ОСОБА_10 за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є обґрунтованими та підтверджуються зібраними в установленому законом порядку доказами у справі в їх сукупності.

Встановивши, що ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклої неприязні умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 численні удари ногами, руками, тупими предметами в область голови, зокрема: за висновком судово-медичної експертизи № 870 від 5 липня 2016 року лише комплекс тілесних ушкоджень, що складають відкриту черепно-мозкову травму, внаслідок якої настала смерть потерпілого, заподіяні не менше ніж від 17 ударів (т. 1 а. с. 188-195); за показаннями ОСОБА_5 при проведені 5 квітня 2016 року слідчого експерименту - від 30-40 ударів ногою у взутті, враховуючи локалізацію, кількість та тяжкість заподіяних тілесних ушкодження, а також механізм їх спричинення та предмети, якими вони були заподіяні, - суд першої інстанції прийшов до переконливого висновку про те, що ОСОБА_5 , наносячи тілесні ушкодження ОСОБА_10 , діяв з умислом на його вбивство.

Виходячи із установлених фактичних обставин кримінального правопорушення, суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК України.

При цьому висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_10 та правильність юридичної оцінки його дій, обвинуваченим, як і іншими учасниками судового розгляду, не оспорюються.

Відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України і призначене ОСОБА_5 покарання, яке обране як з урахуванням вчинення ним особливо тяжкого злочину, так і даних про його особу, який раніше неодноразово судимий, вчинив даний злочин незадовго після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, а також наявності обставин, що обтяжують покарання, зокрема вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та рецидиву злочинів.

З огляду на тяжкість і обставини вчиненого ним кримінального правопорушення та даних про його особу, судом призначено ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України, яке є як належною карою за вчинене, так і необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Тому посилання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на визнання ним вини та каяття, за вищенаведеного, на переконання колегії суддів, не є достатніми та вагомими підставами для пом`якшення призначеного йому за даним злочином покарання.

Не заслуговують на увагу в цій частині і посилання обвинуваченого ОСОБА_5 на його лікування в психоневрологічному диспансері, оскільки відповідно до висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 375 від 21 червня 2016 року, він, в період часу, до якого відноситься діяння, та на час дослідження, будь-яким психічним розладом не страждав (т. 2 а. с. 9-14).

Відсутні такі дані і на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Крім того, встановивши, що ОСОБА_5 до вчинення даного кримінального правопорушення вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, за який він засуджений Оболонським районним судом м. Києва від 2 листопада 2016 року, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_5 остаточне покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

За наведеного, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження: № 11-кп/796/868/2017

Категорія КК України: ч. 1 ст. 115
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_11
Суддя-доповідач: ОСОБА_1