Провадження по справі 1-в/3666/16
У Х В А Л А
14 грудня 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

засудженої - ОСОБА_4 ,

представника колонії ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференцзв`язку з установою виконання покарань, розглянувши заяву адвоката ОСОБА_6 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка народилася у с. Малий Ходачків Тернопільського району Тернопільської області, засудженої 30.05.2016 року Тернопільським міським судом Тернопільської області за ст. ст.121 ч. 2, 69 КК України до 4 років позбавлення волі, відбуває покарання у Чорноморській виправній колонії № 74 УДПтСУ в Одеській області,-

У С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання у виді позбавлення волі до ОСОБА_4 , засудженої вироком Тернопільського міського суду Тернопільської області від 30.05.2016 року.

В судовому засіданні засуджена підтримала клопотання.

Заявник в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд клопотання без його участі, проти чого не заперечувала ОСОБА_4 .

Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

ОСОБА_4 відбуває покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки за вироком суду, яким засуджена за ст. 212 ч. 2 КК України. Початок строку покарання 10.02.2015 року, кінець строку покарання 20.09.2018 року. Відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України в строк відбуття покарання зараховано строк попереднього ув`язнення 1 рік 4 місяці 20 днів.

Частинами 1 та 2 ст. 81 КК України визначено: до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 130 КВК України засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Становлення особи на шлях виправлення розцінюється як прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставлення до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення. При цьому висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен ґрунтуватись не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню зверненню з відповідним клопотанням, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Разом з цим під сумлінною поведінкою необхідно розуміти дотримання режиму відбування покарання, виконання покладених на засудженого законних обов`язків, виконання законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання, поведінкою в побуті, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього трудового розпорядку. Під сумлінним ставленням до праці необхідно розуміти постійну, свідому участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи, відсутність відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин, порушень трудової дисципліни, відсутність трудових порушень.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_4 за період відбування покарання в Чорноморській виправній колонії № 74 зарекомендувала себе посередньо, стягнень та заохочень не мала.

Твердження засудженої про те, що вона стала на шлях виправлення, зокрема, під час розгляду клопотання, є такими, що не відповідають дійсним обставинам.

За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду, і повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів.

Той факт, що за весь час відбування покарання засуджена ОСОБА_4 не мала жодних заохочень, на думку суду не може бути безумовною підставою для застосування до неї умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

До того ж ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.11.2016 року вже було відмовлено у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_4 про застосування до неї умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

За даних обставин, а також враховуючи суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_4 злочину, в результаті якого спричинена загибель потерпілого, суд вважає, що строк відбутого засудженою покарання є недостатнім для її виправлення та досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Таким чином, судом встановлено, що відсутні підстави для звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання умовно-достроково.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про застосування умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком Тернопільського міського суду Тернопільської області від 30.05.2016 року.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1