Справа № 742/69/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/451/2017
Категорія - ч. 1 ст. 187 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002209,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Совєтськоє Атбасарського району Цілиноградської області, Республіки Казахстан, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, розлученого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.187 та ч. 3 ст. 357 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений:

- за ч. 1 ст. 187 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 357 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначено 3 роки позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_6 час його перебування в Чернігівському слідчому ізоляторі з 22 листопада 2016 року по 01 лютого 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 242 грн. 98 коп. матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 770 грн. 35 коп. процесуальних витрат понесених на залучення експерта.

Питання про долю речових доказів і документів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як встановив суд, 17 листопада 2016 року близько 22 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у буд. АДРЕСА_2 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, напав на потерпілого ОСОБА_8 , якого штовхнув, від чого останній упав на підлогу, де завдав йому не менше трьох ударів кулаками в область обличчя, внаслідок чого заподіяв потерпілому легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, після чого витягнув з кишені потерпілого паспорт, в якому зберігалися 40 грн. та заволодів сокирою вартістю 202 грн. 98 коп., а всього заволодів майном і грошовими коштами належними потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму 242 грн. 98 коп., а також незаконно заволодів паспортом громадянина України на ім`я потерпілого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, мотивуючи тим, що судовий розгляд справи був неповний, а висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, містять істотні суперечності. На думку обвинуваченого, районний суд не встановив місця знаходження сокири, яка за версією обвинувачення є предметом злочину. У разі якщо вона була визнана речовим доказом, то з яких підстав її було повернуто потерпілому, якщо не було знайдено сокири, то що було предметом для проведення експертизи та визначення вартості.

Наполягає, що ініціатором конфлікту, який відбувся на побутовому ґрунті, був потерпілий ОСОБА_8 , якому були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що не потягли за собою розладу здоров`я, відповідно розбійний напад відсутній.

Судом абсолютно безпідставно не прийняті до уваги його пояснення, що він взяв паспорт потерпілого тільки для того, щоб встановити його особу. Мети використання чужого паспорта він не мав. Потерпілий, який допитувався в суді першої інстанції підтвердив, що між ними сталося непорозуміння, а не розбійний напад, як розцінює сторона обвинувачення.

Звертає увагу, що судом не прийняті до уваги обставини, які пом`якшують покарання, тому вирок в частині призначення покарання за ч. 3 ст. 357 КК України є занадто суворий і в порядку ч. 2 ст. 409 КПК України підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просили про скасування вироку суду, вказуючи на те що в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, прокурора та потерпілого, які не погодилися з доводами сторони захисту, повторно допитавши обвинуваченого, потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

З матеріалів кримінального провадження, показань обвинуваченого та потерпілого, вбачається, що 17 листопада 2016 року потерпілий ОСОБА_8 запросив обвинуваченого ОСОБА_6 , який запізнився на поїзд і збирався ночувати в приміщенні вокзалу, до себе додому у будинок АДРЕСА_2 .

Після спільного вживання спиртних напоїв, близько 22 години вечора, обвинувачений, не очікувано для потерпілого ОСОБА_8 штовхнув його. Від поштовху потерпілий упав на підлогу, де ОСОБА_6 завдав йому не менше трьох ударів по обличчю, чим заподіяв легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Обшукав одяг потерпілого, у якого витягнув паспорт з грошима в сумі 40 грн., якими відкрито заволодів, а також сокирою, яка знаходилася на кухні, де відбувалося побиття.

Заперечення обвинуваченого про те, що він не вчиняв розбійного нападу, ретельно з`ясовувалися як судом першої, так і апеляційної інстанції.

Повторно допитаний в апеляційному суді потерпілий ОСОБА_8 пояснював, що ніякого конфлікту між ним та обвинуваченим ОСОБА_6 не було. По дорозі з вокзалу до його дому, він купував пиріжки для закуски, а тому обвинувачений бачив як він з паспорта брав гроші та оплачував покупку. У нього вдома ОСОБА_6 , не кажучи ні слова, штовхнув його в груди, від чого він похитнувся на стільці та ударився головою об стіну, упав на підлогу, де одержав удари по обличчю, після чого ОСОБА_6 став обшукувати його одяг, з кишені штанів забрав паспорт з грошима та прихопив сокиру.

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 22 листопада 2016 року, у потерпілого ОСОБА_8 , 1972 року народження, були виявлені тілесні ушкодження у виді синця в правій очній ділянці, двох саден на верхній губі зліва, садно на нижній губі справа, забійна рана на слизовій оболонці верхньої губи, які не могли утворитися в результаті падіння на площину, навпаки, травми були спричинені ударними діям тупих предметів, якими могли бути кулаки людини, по давності та ступеню загоєння відповідають даті 17 листопада 2016 року. Саме забійна рана на верхній губі потерпілого розцінена як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.( а. п. 66-68).

З об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном. Саме за цією ознакою розбій відрізняється, з одного боку, від крадіжки, з іншого, - від грабежу.

До насильства небезпечного для життя і здоров`я особи, що зазнала нападу відносять легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, при цьому не має значення одне таке тілесне ушкодження чи декілька, середньої тяжкості тілесні ушкодження, тяжкі тілесні ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння.

Отже, відсутність конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, раптовість нападу, з метою заволодіння паспортом з грішми, які були сховані в кишені потерпілого, заподіяння легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у виді забійної рани на верхній губі потерпілого, свідчать про правильність висновків суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні розбійного нападу на потерпілого.

Версія обвинуваченого, що він не мав наміру заволодіти паспортом потерпілого, навпаки взяв його щоб пересвідчитися в особі потерпілого, не відповідає дійсності.

Згоду на вилучення паспорта громадянина України на своє ім`я, потерпілий ОСОБА_8 не надавав. Під час затримання ОСОБА_6 , як особи підозрюваної у вчиненні злочину, та особистого обшуку, у нього виявили та вилучили, паспорт на його ім`я, а також паспорт на ім`я потерпілого ОСОБА_8 , ідентифікаційний код останнього та картку фізичної особи платника податків, що вбачається з протоколу затримання від 22 листопада 2016 року ( а. п. 44-45).

Затримання та обшук ОСОБА_6 відбувалися в присутності захисника-адвоката ОСОБА_7 , який на питання суду в апеляційній інстанції підтвердив, що у його підзахисного було два паспорти, в тому числі і паспорт на ім`я потерпілого.

Незаконне заволодіння паспортом будь-яким способом, утворює склад злочину, передбачений ч. 3 ст. 357 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу вартості сокири, не встановлення її місця знаходження, не виправдовують його у вчиненні злочину.

Предмет злочинного посягання - сокира, дійсно не був знайдений, відповідно і потерпілому не повертався. З пояснень потерпілого ОСОБА_8 вбачається, що обвинувачений викрав з його будинку сокиру з дерев`яним топорищем вагою 1400 грамів, вартість якої згідно висновку судової товарознавчої експертизи складала 202 грн. 98 коп. ( висновок експерта від 05 січня 2017 року на а. п. 83).

Вартість сокири визначалася шляхом аналізу роздрібних цін на сокири та з урахуванням відсотку зношування, підстав не вірити висновку експерта, суд не мав жодних правових підстав.

Відповідаючи на питання в апеляційному суді, обвинувачений ОСОБА_10 не заперечував, що забрав з будинку потерпілого сокиру, оскільки у нього на вокзалі його сокиру вкрали і йому нічим буде рубати дрова. При цьому, хто викрав у нього сокиру він не бачив, при потерпілому, коли вони йшли до останнього додому від будівлі залізничного вокзалу, сокири не було.

Отже, суд належно оцінив усі розглянуті докази і обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим в розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_8 під час якого заволодів грошима, сокирою та паспортом і правильно кваліфікував його дії за сукупністю злочинів за ч.1 ст. 187 та ч. 3 ст.357 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд в повній мірі врахував суспільну небезпечність вчинених злочинів, серед яких розбійний напад віднесений до категорії тяжких злочинів, обставини справи, особу обвинуваченого, який суспільно-корисною працею не займається, зловживає спиртними напоями, негативно характеризується за місцем проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, провини не визнав, навпаки усіма засобами намагається перекласти винуватість на потерпілого, і призначив покарання в межах мінімальної санкції статті за більш тяжкий злочин, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

З урахуванням негативних соціальних зв`язків і схильностей обвинуваченого та при повній відсутності критики до своєї поведінки, призначене покарання є необхідним для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчиненню ним нових злочинів. Законних підстав для пом`якшення покарання, обвинувачений не навів, відсутні такі підстави і в матеріалах кримінального провадження.

Разом з тим, в порядку ч.2 ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає необхідним виконати положення Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VІІІ та зарахувати обвинуваченому ввесь термін попереднього ув`язнення за правилами ч. 5 ст. 72 КК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

В порядку ч.2 ст. 404 КПК України засудженому ОСОБА_6 , згідно положень ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 02 лютого по 05 квітня 2017 року включно, з розрахунку одному дню перебування в Чернігівському слідчому ізоляторі відповідають два дні позбавлення волі.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який перебуває під вартою, в той же самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13