АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим.провадження № 1кп/639/122/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/1087/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження № 11кп/790/1087/16 за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 лютого 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 13.03.2014 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у сумі 850 гривень, -
засуджено за ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки і покладенням на нього ряду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На підставі ч.3 ст.72 КК України вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.03.2014 року постановлено виконувати самостійно.
Як установив суд, 31 жовтня 2015 року, приблизно о 21 годині, перебуваючи у приміщенні кафе «Мартекс», яке розташоване за адресою м. Харків, вул. Академіка Богомольця, 1- А, ОСОБА_7 помітив належну раніше йому не знайомому ОСОБА_8 сумку, в якій знаходився ноутбук моделі «Самсунг», яка знаходилась на стільці, і в нього виник умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу заволодів залишеною без нагляду сумкою, в якій знаходився ноутбук моделі «Самсунг NP-155», вартістю 2633 грн. 33 коп., після чого з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальні збитки на вказану вище суму.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області, не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій, ставить питання про скасування вироку в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначив, що судом не враховано, що злочин було вчинено після постановлення вироку Жовтневого районного суду м.Харкова від 13.03.2014 року, а тому при призначенні остаточного покарання ОСОБА_7 безпідставно не застосовано положення ст.71 КК України, тобто правила призначення покарання за сукупністю вироків. Просить ухвалити апеляційним судом вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним та призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України - 2 роки позбавлення волі; на підставі ст.71 КК України шляхом повного приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.03.2014 року у виді штрафу в сумі 850 грн. та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання - 2 роки позбавлення волі зі штрафом у розмірі 850 грн., який відповідно до положень ст.72 КК України, виконувати самостійно. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.

Фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_9 , кваліфікація його дій, обґрунтованість застосування положень ст.ст.75, 76 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно положень ч. 1 ст. 404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.

За таких обставин вимоги апеляційної скарги заступника прокурора Харківської області про необхідність повторного визнання обвинуваченого винуватим за ч.2 ст.185 КК України - задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 71 КК України та п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, то суд на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно роз`яснень пункту 10 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі засудження особи за злочин, вчинений у період невідбутого покарання за попереднім вироком, та призначення покарання, яке згідно з ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги ст.71 КК України і призначити за сукупністю вироків остаточне покарання. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

Суд першої інстанції не врахував цих вимог, у зв`язку з чим безпідставно не застосовував положення ст.71 КК України, що призвело до невідповідності призначеного остаточного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати на підставі п.4 ч.1, ч.2 ст.409 КПК України, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст.71 КК України.

Керуючись ст. ст. 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду міста Харкова від 18 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України покарання - 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.03.2014 року у виді штрафу в сумі 850 грн., та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання - 2 роки позбавлення волі зі штрафом у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 850 грн.
Відповідно до ч.3 ст.72 КК України вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень виконувати самостійно.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
Покласти на ОСОБА_7 передбачені п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: