Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/3061/13-к
У Х В А Л А

Іменем України

19.04.2013 року м. Полтава

Слідчий суддя Київського районного суду м. Полтави Яковенко Н.Л., при секретарі Шевченко А.В., за участю прокурора Маренич Я.В., Літвінєнка О.В., розглянув клопотання в.о. прокурора Київського району міста Полтави ОСОБА_1 про застосування тимчасового арешту відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина ОСОБА_3, раніше не судимого, не одруженого, ІНФОРМАЦІЯ_3, на реєстраційному обліку в Російській Федерації, АДРЕСА_1, проживає Російська Федерація, АДРЕСА_2, -

В С Т А Н О В И В :

В.о. прокурора Київського району м. Полтави ОСОБА_1 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з клопотанням про застосування до громадянина ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасового арешту.

В клопотанні вказував, що ОСОБА_2 знаходиться в розшуку за ГУ МВС ОСОБА_3 по м. Санкт-Петербургу в Ленінградській області, УМВС ОСОБА_3 по Московському району м. Санкт-Петербургу, РС № 74 від 30.10.12, кримінальна справа № 609434 від 23.10.12, міра запобіжного заходу тримання під вартою згідно постанови Московського районного суду м. Санкт-Петербурга за ч. 1 ст. 105 КК Російської Федерації.

Вказував, що 18.04.2013 року ОСОБА_2 затриманий відповідно до ст.ст. 528, 208 КПК України, поміщений до ІТТ м. Полтави, про його затримання поінформовано ініціатора розшуку, консульський відділ посольства Російської Федерації в Україні.

Просив застосувати до громадянина ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_2 тимчасовий арешт до сорока діб, на термін визначений міжнародним договором України, до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Російської Федерації.

Заслухавши ОСОБА_2, перевіривши надані матеріали клопотання, вислухавши думку прокурора, приходжу до наступних висновків.

Стаття 9 Конституції України передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Закон України „Про міжнародні договори України" від 29.06.2004 року у ст.19 додатково визначає що чинні міжнародні договори України застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Правовідносини між Україною і Російською Федерацією щодо екстрадиції (видачі) осіб регулюються Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року, Додатковим протоколом до неї 1975 року та Другим додатковим протоколом до неї 1978 року, Конвенцією про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам від 22.01.1993 року та Протоколом до неї від 28.03.1997 року, які є чинними для обох держав.

Ст.1 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, ст.4-6, 56 Конвенції про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам, 1993 року зазначено, що договірні сторони зобов'язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених у Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання постанови про утримання під вартою. Видача здійснюється за діяння, які відповідно до законодавства договірних сторін є злочинами та за скоєння яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 1 року або більш тяжким покаранням.

Відповідно до ст. 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року та ст. 61 Конвенції про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам 1993 року, особа, видача якої вимагається, може бути взята під варту і до отримання вимоги про видачу.

Статтею 574 КПК України передбачено, що центральними органами щодо видачі /екстрадиції/ підозрюваних, обвинувачених у кримінальному провадженні під час досудового розслідування є Генеральна прокуратура України.

Встановлено, що компетентні органи Російської Федерації звернулись із запитом щодо тримання ОСОБА_2 під вартою до вирішення питання щодо його екстрадиції.

Згідно наданих російською стороною документів, ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 105 КК РФ (умисне вбивство ).

Постановою Московського районною суду ОСОБА_5 - ОСОБА_5 від 21 листопада 2012 року останньому обрано запобіжний захід тримання під вартою. Постановою від 30 жовтня 2012 року ОСОБА_2 оголошений у міжнародний розшук.

ОСОБА_2 є громадянином ОСОБА_4 Федерації.

Кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_2 знаходиться у провадженні СВ по Московському району Головного Слідчого управління Слідчого комітету Російської Федерації по ОСОБА_5.

Згідно законодавства України дії ОСОБА_2 підпадають під кваліфікацію злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яка передбачає покарання у вигляді позбавлення волі більш ніж на 7 років і є екстрадиційним злочином.

Нормами ст. 583 КПК України передбачено, що до затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, застосовується тимчасовий арешт до сорока діб або інший встановлений відповідним міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу.

На підставі викладеного, керуючись Європейською Конвенцією про видачу правопорушників, ст. 583 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Застосувати до громадянина ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_2 (ОСОБА_6), ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасовий арешт на строк сорока діб, які обчислювати з 22-00 год. 18 квітня 2013 року, до 22-00 год. 28 травня 2013 року, до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Російської Федерації.

Протягом дії тимчасового арешту утримувати ОСОБА_2 в Полтавському СІЗО.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку особою, щодо якої застосовано екстрадиційний арешт, її захисником чи законним представником, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п'яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Н.Л.Яковенко