Дата документу Справа № 335/3809/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/3809/17 Слідчий суддя 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-сс/778/341/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8

розглянула в апеляційному порядку, у відкритому судовому засіданні, в м.Запоріжжя, апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22 березня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого підмінним водієм у ФОП ОСОБА_9 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,
Згідно ухвали слідчого судді, слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 по кримінальному провадженню внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000312 від 30 жовтня 2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в якому зазначено, що 30 жовтня 2016 року, приблизно о 13 годині 15 хвилин водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Volvo FH 12», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «Kogel S 24», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по автодорозі Запоріжжя-Донецьк, на території м. Запоріжжя, з боку м. Донецька. В цей же час, у зустрічному йому напрямку рухався автомобіль «Mercedes-Benz 110 DKA», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_10 . В салоні автомобіля «Mercedes-Benz 110 DKA», в якості пасажирів перебували ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Під час руху, перед перехрестям з автодорогою Харків-Сімферополь, долаючи закруглення проїзної частини вправо, водій автомобіля «Volvo FH 12», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «Kogel S 24», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок свого руху вправо, внаслідок чого допустив занос напівпричепа керованого ним автомобіля з виїздом на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz 110 DKA», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_10 . Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р., зі змінами № 869 від 21.10.2015.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно висновків судових інженерно-транспортних експертиз з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод № 958/16 від 21.12.2016 та № 9-27 від 17.02.2017 р. з технічної точки зору знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Mercedes-Benz 110 DKA», ОСОБА_11 померла, а водій ОСОБА_10 та пасажири ОСОБА_12 та ОСОБА_13 отримали тілесні ушкодження.

21.03.2017 р. ОСОБА_7 повідомлено про підозру.

Ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, а саме до 22 травня 2017 року.
Слідчий суддя мотивував прийняте рішення тим, що хоча підозра про вчинення ОСОБА_7 злочину є обґрунтованою, але при цьому слідчим та прокурором не наведено доказів, які б свідчили про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.
Також не доведено , що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, на переконання слідчого судді, зазначений у запереченнях захисника запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не відповідає тяжкості діяння, у вчиненні якого підозрюється особа, а також не зможе у повній мірі запобігти ризикам, зазначеним слідчим.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати у зв`язку з незаконністю та необґрунтованістю та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою. На думку апелянта, слідчим суддею не надано оцінки обставинам сторони обвинувачення при прийнятті рішення, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, в наслідок грубого порушення підозрюваним ПДР одна особа загинула, двом особам завдано тяжкі тілесні ушкодження, одній особі завдано тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Крім того, ОСОБА_7 зареєстрований та мешкає на території Луганської області в безпосередній близькості до тимчасово окупованої території, що може надати йому можливість переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Вислухавши доповідача, прокурора в підтримку поданої апеляційної скарги, підозрюваного та його захисника, які вважають ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Вирішуючи питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу тримання під вартою, суд також враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

В контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року, у справі № 1-23/2003, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований лише з мотиву тяжкості злочину, оскільки це суперечитьКонституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду (ст.29,62 Конституції України).

З урахуванням наданих матеріалів, а саме: протоколом огляду місця ДТП від 30.10.2016, висновками судово-медичних та авто технічних експертиз, протоколами допиту потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_15 , протоколом додаткового огляду місця події від 08.11.2016, протоколом проведення слідчого експерименту від 17.11.2016 р., слідчий суддя дійшов висновку, що висунута ОСОБА_7 підозра є обґрунтованою.

Колегія суддів вважає, що наявність обґрунтованої підозри не може бути підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки цей запобіжний захід є винятковим.

Слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки даний запобіжний захід спростує ризик переховування підозрюваного від органу досудового слідства, виключить вплив на свідків та потерпілих, які проживають у м. Запоріжжі, а також унеможливить інший вплив на хід досудового розслідування.

Колегія суддів погоджується також із тим, що вказаний вид запобіжного заходу із покладеними на підозрюваного процесуальними обов`язками, відображеними в ухвалі слідчого судді, у повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 під час досудового розслідування кримінального провадження та запобіжить ризикам, визначеним в ст.177 КПК України.

В сукупності із вищезазначеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_7 , та інші обставини, які вказані у ст. 178 КПК України.

Підстави і мотиви прийнятого слідчим суддею рішення щодо клопотання слідчого наведені в ухвалі суду, з якими колегія суддів погоджується.
Наведені в апеляційній скарзі ризики, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які на думку прокурора дають підстави для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не знайшли свого підтвердження в суді першої інстанції та не встановлено їх наявності також під час апеляційного розгляду справи.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді.
Керуючись ст.ст.376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
апеляційну скаргу прокуроразалишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22 березня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає і набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:1. 2. 3.