Єдиний унікальний номер 719/324/16-к
Номер провадження 1-кп/719/36/16
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року м. Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новодністровськ, Чернівецької області кримінальне провадження №0000384 від 25.08.2015р., по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Ломачинці, Сокирянського району, Чернівецької області, громадянки України, вдови, непрацюючої, пенсіонерки, освіта повна середня, зареєстрованої та проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи зобов`язаною відповідно до рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22.12.2014 року, що набрало законної сили, усунути ОСОБА_6 , 1956 р.н., жителю АДРЕСА_2 , перешкоди у користуванні криницею, яка розташована на земельній ділянці загального користування площею 7 кв.м. Сокирянської міської ради Чернівенької області між будинками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу встановленої огорожі - металевого паркану, який перешкоджає вільному доступу до даної криниці, умисно не виконала вказане судове рішення.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину не визнала та зазначила, що про рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22.12.2014р. їй відомо, однак таке вона вважає безпідставним, оскільки ОСОБА_6 , не будучи власником ні криниці, ні земельної ділянки, не вправі вимагати усунення перешкод у користуванні майном, що судом при винесенні рішення враховано не було. При цьому, вона загородила земельну ділянку, оскільки на ній складували сміття, чим порушували її право власності, а сусіди мають власні свердловини або криниці, з яких беруть воду, відтак, вона своїми діями нічиїх прав не порушує.

Повідомила, що за вищевказаним рішенням суду з неї уже в примусовому порядку стягнуто моральну шкоду на користь ОСОБА_6 , а демонтовувати встановлену огорожу вона не бажає та не буде.

Пояснила, що вважає земельну ділянку, на якій розташовувалась криниця, частиною належного їй та її доньці на праві власності будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 , успадкованого після смерті чоловіка. З огляду на зазначене, криниця, глибина якої близько 14-15 метрів та яка викопана її покійним чоловіком, на такій ділянці також належить їй та доньці.

Зазначила, що рішення Сокирянської міської ради Чернівецької області від 07.03.2006р., яким залишено у загальному користуванні земельну ділянку площею 7 кв.м., на якій було збудовано криницю (між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 ), вважає незаконним. Показала, що її чоловік вказане рішення міської ради оскаржував, однак провадження у справі було закрито, та рішення міської ради на даний час не скасовано. Пояснила, що вона вищевказане рішення міської ради не оскаржувала, однак має намір його оскаржити в майбутньому.

Окрім того, зазначає, що у рішенні міської ради йшлось про земельну ділянку, а не про криницю, а тому вважає, що криниця не залишена в загальному користуванні. Оскільки міська рада не надала документів про взяття криниці на баланс ради, то така не є власністю територіальної громади.

Показала, що зрозуміла рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22.12.2014р. наступним чином необхідно розгородити криницю, щоб надати до неї доступ ОСОБА_6 . Однак, вважає, що вищевказане рішення від 22.12.2014р. не можливо виконати тому, що судом не уточнено місце, в якому мала би бути демонтована огорожа, не вказано хто повинен провести демонтаж загорожі та не вказано строк його виконання. За роз`ясненням даного рішення вона не зверталась.

Зазначає, що на даний час на земельній ділянці, якою вона користується, немає криниці, оскільки цебрино зняв та продав ОСОБА_6 , а криниця розсунулася під дією стічних вод ще у 2012 році та її технічний стан на даний час унеможливлює використання криниці за призначенням, тобто фактично криниця відсутня.

Підтвердила, що у 2015-2016р.р. виконавча служба заявила вимоги щодо виконання рішення суду в частині демонтажу огорожі, які вона не виконала, оскільки вважала незаконними. Заперечила, що перешкоджала працівникам ВДВС Сокирянського районного управління юстиції та працівникам комунального підприємства «Сокиряни-Благоустрій» демонтовувати огорожу, зазначивши, що лише повідомила їх про те, що огорожа це її приватна власність, руйнувати яку вона забороняє.

Просила суд скасувати обвинувальний акт, а справу направити на новий розгляд в суд першої інстанції для повного з`ясування обставин справи, в тому числі питання щодо власника земельної ділянки та криниці, порушення прав ОСОБА_6 .

Незважаючи на те, що обвинувачена ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, не визнала, її вина в інкримінованому злочині підтверджується показаннями свідків та іншими матеріалами кримінального провадження.

Так, свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що він неодноразово був присутнім під час спроб працівників ВДВС Сокирянського районного управління юстиції виконати рішення суду в частині демонтажу огорожі, яка належить ОСОБА_4 . Однак рішення не було виконано, оскільки обвинувачена не надала працівникам комунального підприємства «Сокиряни-Благоустрій», які були залучені ВДВС Сокирянського районного управління юстиції, можливості виконати роботи, а також її син один раз спеціально запаркував перед загорожею автомобіль, щоб загородити доступ до неї. Під час організації виконання рішення суду між обвинуваченою та працівниками ВДВС Сокирянського районного управління юстиції, КП «Сокиряни-Благоустрій» виникали словесні суперечки, в ході яких ОСОБА_4 стверджувала, що підстав для демонтажу огорожі немає, викрикувала в їхню сторону погрози та була агресивно налаштована. Пригадав, що навесні 2015р. він уже не бачив цебрино на тому місці, де була криниця, а на даний час немає зовнішніх ознак криниці.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що працівниками органу державної виконавчої служби було подано запит щодо виконання рішення суду працівниками КП «Сокиряни-Благоустрій». Його як працівника поліції було запрошено для забезпечення спокою та громадського порядку. По прибутті на місце виконання рішення суду працівників ВДВС та КП, обвинувачена ОСОБА_4 не надала їм можливості виконати рішення, оскільки погрожувала фізичною розправою. В подальшому під`їхав її син та закрив доступ до огорожі автомобілем, запаркувавши його на близькій відстані від загорожі таким чином, що неможливо було пройти між ними. При цьому, обвинувачена ОСОБА_4 продовжувала словесно усіх ображати. Зазначає, що оскільки працював на вказаній ділянці як дільничний інспектор, то пам`ятає, що паркан з`явився на початку 2014р. і тоді ж було демонтовано верхню частину криниці, а у 2015 р. криницю накрили металевим листом та зверху засипали землею. На даний час є місце, де була криниця на території загального користування.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що спірну криницю разом із сусідами Мацієвськими викопали у 1987р. та цією криницею користувались разом протягом тривалого часу. Проте, з 2003р. між ними виникли непорозуміння, через що у 2014р. ОСОБА_4 зняла цебрино та загородила доступ до криниці. Підтвердив, що після винесення рішення суду звернувся в ВДВС щодо примусового виконання рішення. Проте, на даний час рішення не виконано, хоча державні виконавці разом з працівниками комунального підприємства двічі пробували демонтувати огорожу. Вказує, що в цих випадках ОСОБА_4 та її син перешкоджали доступу до огорожі, зокрема, обвинувачена словесно погрожувала присутнім розправою, а її син перекрив доступ до огорожі автомобілем. Наголосив на тому, що як і на момент звернення до суду, так і на даний час криниця наявна, її глибина 16 кілець, а обвинувачена лише зняла верхню частину цієї криниці, саму ж криницю закрила плитою та зверху засипала землею. Повідомив, що зацікавлений в отриманні доступу до місця, де викопана криниця, готовий власними силами та коштом відновити цебрино та за необхідності почистити криницю всередині.

Свідок ОСОБА_9 показав, що є державним виконавцем, на виконанні у якого знаходиться виконавчий лист Сокирянського районного суду Чернівецької області, згідно якого ОСОБА_4 зобов`язаною усунути ОСОБА_6 перешкоди у користуванні криницею, яка розташована на земельній ділянці загального користування між їхніми будинками, шляхом демонтажу встановленої огорожі. Зазначив, що вказане рішення йому зрозуміле, роз`яснень як його виконувати він не потребував. Виконавче провадження ним відкрито 02.03.2015р. та неодноразово вживались заходи для виконання рішення суду, зокрема, обвинуваченій надсилалась постанова про відкриття виконавчого провадження із наданням строку на добровільне виконання, вимоги про виконання рішення суду, а також двічі було здійснено виїзд на місце із залученням працівників КП «Сокиряни-Благоустрій» з метою примусового виконання рішення суду. Обвинувачена ОСОБА_4 добровільно виконати рішення відмовилася, не зважаючи на вжиті до неї заходи впливу, а під час організації примусового виконання рішення суду вчиняла працівникам перешкоди, зокрема, не допускала до огорожі, спираючись на таку, та погрожувала працівникам фізичною розправою. Повідомив, що на час організації примусового виконання рішення криниці на подвір`ї ОСОБА_4 не бачив.

Свідок ОСОБА_10 показав, що був присутній під час організації виконання рішення суду щодо демонтажу огорожі у ОСОБА_4 державним виконавцем ВДВС Сокирянського районного управління юстиції за участі КП «Сокиряни-Благоустрій», однак, обвинувачена вчиняла працівникам перешкоди, зокрема, недопускала до огорожі, забороняла її демонтовувати, говорячи, що це її власність, а рішення суду неправомірне. Повідомив, що на час організації примусового виконання рішення криниці на подвір`ї ОСОБА_4 не бачив.

Свідок ОСОБА_11 показав, що у 2016р. як працівник КП «Сокиряни-Благоустрій» був двічі залучений до організації виконання рішення суду щодо демонтажу встановленої ОСОБА_4 огорожі. Так, зазначив, що за вказівкою начальства прибув до будинковолодіння ОСОБА_4 , де також були представники ВДВС та поліції. При собі мав необхідні інструменти, за допомогою яких міг зрізати огорожу, проте, при першій спробі демонтувати огорожу ОСОБА_4 повідомила його, що огорожа належить їй на праві приватної власності та вона забороняє її демонтовувати. В подальшому участі в розмовах із обвинуваченою він не брав, про що із нею спілкувалися представники ВДВС не знає. Повідомив, що ОСОБА_4 весь час знаходилась на своєму подвір`ї біля огорожі. За результатами розмов між обвинуваченою та працівниками ВДВС останні склали відповідні документи та повідомили йому, що демонтаж проводитися не буде. Зазначив, що працівники ВДВС вказали йому на ділянку огорожі, яка підлягала демонтажу, та якби не слова ОСОБА_4 , він міг би провести роботи у повному обсязі. Показав, що зовнішніх ознак криниці на подвір`ї не бачив, за його участі перевірки наявності криниці (ями) не проводилися.

Також вина обвинуваченої ОСОБА_4 підтверджується:

- виконавчим листом Сокирянського районного суду Чернівецької області, виданим 16.02.2015р., по справі № 722/2167/14-ц;

- рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22.12.2014р. по справі № 722/2167/14-ц, зміненим рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 04.02.2015р., залишеними без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.06.2015р., набрало законної сили 04.02.2015р., згідно якого зобов`язано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительку АДРЕСА_1 , усунути ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителю АДРЕСА_1 , перешкоди у користуванні криницею, яка розташована на земельній ділянці загального користування площею 7 кв.м. Сокирянської міської ради Чернівецької області між будинками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу встановленої огорожі металевого паркану, який перешкоджає вільному доступу до даної криниці;

- поданнями від 17.08.2015р. та від 16.06.2016р. про порушння кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ст. 382 КК України, із доданими до них документами, а саме:

? постановою від 02.03.2015р. про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2/72/495/14, виданого 16.02.2015 року Сокирянським міським судом Чернівецької області, згідно якої встановлений добровільний строк виконання рішення до 08.03.2015р. Дана постанова отримана ОСОБА_4 06.03.2015р., що підтверджується копією рекомендованого повідомлення №42 ;

? постановами про накладення на ОСОБА_4 штрафу від 07.04.2015р. та від 13.08.2015р. за невиконання судового рішення без поважних причин;

? вимогами про виконання рішення від 25.03.2015р. № 255/02-13/00, від 09.04.2015р. № 317/02-13/2, від 23.07.2015р. № 639/02/2, які отримані ОСОБА_4 26.03.2015р., 10.04.2015р. та 24.07.2015р. відповідно;

? постановою про зупинення виконавчого провадження від 22.04.2015р. та постановою про відновлення виконавчого провадження від 21.07.2015р. та 25.04.2016р.;

? актами державного виконавця від 06.04.2015р. та від 12.08.2015р., згідно яких при виїзді на місце за адресою АДРЕСА_3 , встановлено, що перешкоди у користуванні криницею шляхом демонтажу огорожі боржником ОСОБА_4 не усунені;

? актами державного виконавця від 27.04.2016р. та від 24.06.2016р., згідно яких при виїзді на місце за адресою АДРЕСА_3 , при спробі виконати рішення суду в частині демонтажу огорожі для усунення перешкод у користуванні криницею, боржник ОСОБА_4 чинила перешкоди.

- протоколом огляду місця події від 15.10.2015р., згідно якого встановлено, що на межі господарств за адресою АДРЕСА_3 , наявна металева огорожа червоного кольору. При поверхневому огляді господарства № 1 криниці не виявлено.

Таким чином, оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення доведене, діям обвинуваченої ОСОБА_4 надана правильна правова кваліфікація та вчинене слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 382 КК України умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Судом встановлено, що рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22.12.2014р. по справі № 722/2167/14-ц набрало законної сили 04.02.2015р. та обвинуваченою вичерпані національні засоби для його оскарження, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.06.2015р. вищевказане рішення із врахуванням рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 04.02.2015р. залишено без змін.

Таким чином, в межах даного кримінального провадження суд не вправі надавати оцінку обгрунтованості раніше прийнятого у цивільному провадженні судового рішення, яке набрало законної сили, та з цих підстав відхиляє доводи ОСОБА_4 щодо його безпідставності.

Також, суд відхиляє доводи обвинуваченої про те, що криниця знаходиться на належній їй та її доньці на праві власності земельній ділянці, а відтак, є їхньою власністю, оскільки судом встановлено, що рішення Сокирянської міської ради Чернівецької області від 07.03.2006р., яким земельну ділянку, на якій збудована криниця, залишено у загальному користуванні, не скасовано, що визнала в судовому засіданні й обвинувачена. Окрім того, обвинувачена підтвердила в судових засіданнях, що у неї немає правовстановлюючих документів на криницю.

Суд вважає помилковими доводи ОСОБА_4 про те, що оскільки криниця не перебуває на балансі міської ради, відтак, не є власністю територіальної громади, оскільки знаходження майна на балансі не є ні підтвердженням, ні спростування права власності.

Аналізуючи рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22.12.2014р., яке набрало законної сили 04.02.2015р., суд приходить до висновку, що в резолютивній частині останнього міститься чітка вказівка на місце демонтажу огорожі: огорожа між будинками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , а також на особу, яку зобов`язано усунути перешкоди у користуванні криницею шляхом демонтажу металевої огорожі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що рішення суду неможливо виконати, оскільки не вказано строк його виконання, з огляду на неправильне тлумачення останніми норм чинного законодавства в частині строків виконання рішення суду.

В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про об`єктивну неможливість виконання обвинуваченою рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22.12.2014р., яке набрало законної сили 04.02.2015р., та суд приходить до висновку, що вищевказане рішення суду не виконано виключно із суб`єктивних підстав, а саме небажання ОСОБА_4 його виконувати та створення нею перешкод працівникам ВДВС при його примусовому виконанні.

Спростовуються й доводи обвинуваченої та її захисника про те, що на даний час немає криниці та її знищив (засипав) ОСОБА_6 , оскільки у рішенні суду від 22.12.2014р., яке набрало законної сили 04.02.2015р., встановлено, що саме ОСОБА_4 знищила наземну частину споруди криниці, засипавши її зверху землею та брудом.

Суд не бере до уваги копію акту обстеження від 15.10.2015р., складеного депутатами Сокирянської міської ради, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 99 КПК України сторона кримінального провадження зобов`язана надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

Таким чином, стороною захисту не надано суду доказів, що на даний час кринична шахта повністю знищена та відновлення криниці не можливе. Натомість, свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_8 підтвердили, що на даний час сама криниця прихована, тобто наявна глибоко викопана й захищена від обвалів яма для добування води (кринична шахта).

Відтак, суд вважає покази ОСОБА_4 в частині повного фактичного знищення криниці та неможливості її відновлення на попередньому місці способом захисту останньої з метою уникнення відовідальності за умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

Суд також відхиляє надані захисником обвинуваченої фотоілюстрації, оскільки останні виконані таким чином, що не можливо об`єктивно встановити місце фотозйомки, тобто чи дійсно зображено місце розташування спірної криниці; фотографічна зйомка місця події не є ні орієнтуючою, ні оглядовою.

Відповідно до ст. 65 КК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. із змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суд має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Таким чином, злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Доказами, що характеризують особу обвинуваченої, є характеристика на ОСОБА_4 від 07.10.2015р. та від 13.12.2016р., згідно яких остання характеризується посередньо; довідка Сокирянської центральної районної лікарні № 2239 від 08.10.2015р. та № 2357 від 13.12.2016р., згідно якої на обліку у лікарів психіатра та нарколога остання не перебуває; довідки про судимість № 62-13102015/73018 від 13.10.2015р. та № 49-13122016/73018 від 13.12.2016р., згідно яких остання раніше не судима; посвідчення № НОМЕР_1 про почесне звання «Мати-героїня».

Судом обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , не встановлено.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 382 КК України, суд згідно вимог ст. 65 КК України враховує, що остання вчинила злочин середньої тяжкості, своєї вини у вчиненому не визнає, її поведінка не свідчить про розкаяння, за місцем проживання характеризується посередньо, разом з тим раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має звання «Мати-героїня», а тому беручи до уваги всі вказані обставини в сукупності, приходить до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 382 КК України. При цьому, із врахуванням ступеня тяжкості та обставин вчинення злочину, його наслідків і даних про особу суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі та вважає, що покаранням, яке буде відповідати завданням та загальним засадам призначення покарання, його меті та буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нових злочинів, є покарання у виді штафу.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати в даній справі відсутні. Документи по речових доказах суду не надавались.

На підставі ст.ст. 12, 53, 65-67, 382 КК України, керуючись ст.ст. 368 - 371, 373-376, 392, 395, 532 КПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500, 00 грн. (вісім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), в дохід держави.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Чернівецької області через Новодністровський міський суд Чернівецької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченим та прокурору, інші учасники судового провадження, які були присутні під час проголошення вироку, мають право отримати копію вироку в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя