Провадження № 11-кп/792/347/17
Справа № 687/722/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження внесене в ЄРДР за №0000109 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чемеровецького районного суду від 16 березня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гуменці Кам`янець - Подільського району Хмельницької області та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, на утриманні якого перебувають четверо малолітніх дітей, раніше судимого:
- 07.11.2013 року Чемеровецьким районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком відповідно до ст.75 КК України на 2 роки 6 місяців,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України приєднано частково невідбуте покарання за попереднім вироком і остаточно призначено ОСОБА_8 3 роки і 2 місяці позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_8 запобіжний захід - особисте зобов`язання прибувати до суду за першою вимогою, не відлучатись без дозволу суду із населеного пункту с. Залуччя Чемеровецького району, повідомляти суд про зміну місця свого проживання.
Питання про речові докази вирішено на підставі ст. 100 КПК України.

За вироком місцевого суду ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він близько 23 год. 30 хв. 20 квітня 2016 року, перебуваючи в одній з кімнат житлового будинку ОСОБА_9 , що по АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом та з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю власника із правої зовнішньої кишені куртки, яка знаходилась на дерев`яному стільці, умисно, таємно викрав у ОСОБА_9 500 гривень.
В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати і кримінальне провадження у відповідності до п.1 ч.1 ст. 284 КК України закрити за відсутності події кримінального правопорушення.

Вважає, що досудове розслідування було проведено упереджено, оскільки за відсутності будь-яких відомостей кваліфікацію дій обвинуваченого було змінено з ч.1 на ч.2 ст. 185 КК України. Під час судового розгляду також вважає, що було порушено права обвинуваченого на захист, оскільки не роз`яснено його право мати захисника, а також відсутні відомості про вручення обвинувального акту. Крім того, вважає, що судом безпідставно у вироку зазначено як одну з обставин доведення винуватості обвинуваченого, визнання вини останнім, оскільки, на думку апелянта, визнання вини не має наперед встановленої сили і визнання вини обвинуваченим не є доказом його винуватості.

Також звертається увага на незаконність проголошення в судовому засіданні протоколу про проведення слідчого експерименту від 27 квітня 2016 року.

Стверджує, що вирок суду ґрунтується на неприпустимих, недопустимих та сумнівних доказах.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення: прокурора про законність та обґрунтованість вироку, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненому злочині за викладених у вироку обставинах ґрунтується на доказах, одержаних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, належно оцінених і не оспорюється в апеляційній скарзі, як не оспорюється апелянтом і правильність кваліфікації його дій.

Відповідно до норм, передбачених ч.1 ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину визнав повністю і вказав, що 20.04.2016 року разом із своєю дружиною прийшов до ОСОБА_9 додому дивитися телевізор. Так, перебуваючи всі разом в житловому будинку потерпілого, до останнього прийшов односельчанин, прізвище якого йому не відомо, після чого вони вийшли на вулицю. Знаючи, що в куртці ОСОБА_9 є грошові кошти, скориставшись відсутністю власника із зовнішньої кишені куртки, яка знаходилась на дерев`яному стільці, викрав 500 гривень, дружина в цей час знаходилась в іншій кімнаті та ні про що не знала. Прийшовши до свого дому, він віддав викрадені гроші дружині, на які вона придбала продукти харчування. Через декілька днів він повернув ОСОБА_9 викрадені 500 грн.
Крім повного визнання вини самим обвинуваченим, його вина у вчиненні кримінального правопорушення також підтверджується показаннями потерпілого, свідків та іншими матеріалами справи, дослідженими під час судового слідства.
Потерпілий ОСОБА_9 показав суду, що 20.04.2016 року до нього до дому прийшов ОСОБА_8 разом із своєю дружиною ОСОБА_11 дивитися телевізор. Пізніше до нього прийшов односельчанин, з яким він вийшов на вулицю. Прийшовши додому виявив нестачу грошей в сумі 500 грн., що знаходились в куртці. В цей самий день пішов до обвинуваченого додому запитати чи він не брав гроші, на що останній сказав, що не брав, після чого він заявив в поліцію про крадіжку. 22.04.2016 року ОСОБА_8 повернув йому грошові кошти в сумі 500 грн., претензій до обвинуваченого немає та просить суворо не карати.
Свідок ОСОБА_11 показала суду, що 20.04.2016 року була з чоловіком - ОСОБА_8 в потерпілого, де дивились телевізор. Після того як ОСОБА_9 вийшов з будинку бачила як ОСОБА_8 пішов в іншу кімнату, де була куртка потерпілого, та відразу повернувся. Коли прийшли додому чоловік подав їй грошові кошти, однак не пам`ятає яку суму та повідомив їй, що викрав їх в ОСОБА_9 , на вказані гроші купила продукти харчування.
Вина обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується також протоколом проведення слідчого експеременту від 27.04.2016 року, в ході якого ОСОБА_8 показав як здійснив крадіжку у ОСОБА_9 грошових коштів у сумі 500 гривень (а.к.п. 27-28); фототаблицями №1, №2, №3, №4 (а.к.п.29, 30).
Всім наведеним у вироку доказам суд дав належну оцінку і дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про необґрунтованість доказів в кримінальному провадженні колегія суддів вважає безпідставними.
Покази обвинуваченого в судовому засіданні апеляційної інстанції про те, що гроші у потерпілого викрав не він, а його дружина ОСОБА_11 , спростовуються її поясненнями в суді першої інстанції та даними слідчого експерименту з участю обвинуваченого, під час якого він визнав і показав яким чином була вчинена крадіжка грошей у потерпілого та даними слідчого експерименту з участю обвинуваченого, під час якого він визнав і показав яким чином була вчинена крадіжка грошей у потерпілого, підстав недовіряти яким у суду немає. Окрім того, саме обвинувачений після того як потерпілий заявив у поліцію про крадіжку, повернув останньому гроші, не заперечуючи, що саме він вчинив крадіжку.
Доводи апеляційної скарги про відсутність відомостей про зміну кваліфікації обвинуваченому з ч.1 на ч.2 ст.185 КК України є безпідставними, оскільки 21 квітня 2016 року в ЄРДР було внесено відомості за заявою потерпілого ОСОБА_9 по факту вчинення у нього крадіжки з попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 185 КК України. Згідно ч.3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. При цьому , винесення постанови про перекваліфікацію дій чинним КПК України не передбачено. Повідомлення про підозру від 27 квітня 2016 року ОСОБА_8 вручено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення саме за ч.2 ст.185 КК України. ( а.к.п. 24). Крім того, у зазначеному повідомленні підозрюваному було роз`яснено його права та обов`язки, зокрема ч.3, у якій зазначено право підозрюваного на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого та перед кожним наступним допитом з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, на присутність захисника під час допиту та інших процесуальних дій, на відмову від послуг захисника в будь - який момент кримінального провадження, на отримання послуг захисника за рахунок держави у випадку відсутності коштів на оплату таких послуг.
Це повідомлення було вручено ОСОБА_10 під розписку про що є відповідна відмітка на а.к.п. 25. Крім того на а.к.п. 23 є заява ОСОБА_8 про те, що йому роз`яснено процесуальні права та обов`язки підозрюваного та право мати захисника в кримінальному провадженні, від якого він відмовився.
Також на думку колегії необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні відомості про вручення обвинуваченому обвинувального акту, оскільки вони спростовуються розпискою від 29 квітня 2016 року на якій ОСОБА_8 власноручно розписався про отримання обвинувального акту.( а.к.п. 2).
За таких обставин доводи апеляційної скарги про порушення процесуальних прав та необґрунтованість засудження обвинуваченого не знайшли свого підтвердження .
Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст. 185 КК України відповідає фактичним обставинам справи та є вірною.
Покарання ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують його.

Суд першої інстанції в повній мірі врахував те, що ОСОБА_8 щиро розкаявся, визнав свою вину, відшкодував завдані збитки і призначив йому покарання в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України, за якою його засуджено.

Відповідно до роз`яснень в абз. 4 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами від 12.06.2009 року, у разі вчинення засудженим під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Згідно приписів ч.4 ст.71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Враховуючи, що ОСОБА_8 раніше судимий за аналогічний злочин і знову вчинив умисний злочин в період іспитового строку, підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням або зміни вироку і пом`якшення покарання, колегія суддів не знаходить.

Призначене покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Істотних порушень вимог КПК України, які б тягли скасування чи зміну вироку колегія суддів не встановила.

Підстав для скасування вироку і закриття провадження по справі щодо ОСОБА_8 , про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника, не має.

За таких обставин вирок суду залишається без зміни, а апеляційна скарга захисника без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Чемеровецького районного суду від 16 березня 2017 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді /підписи/
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .