АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
прокурор ОСОБА_5
представника власників майна ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.08.2016 року,-
В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про накладення арешту на майно та накладено арешт з забороною розпорядження на нерухоме майно, яке належить:
1.1. Підозрюваній ОСОБА_12 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) - двокімнатна квартира загальною площею 49,3 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м., реєстраційний номер майна 27004411 за адресою АДРЕСА_1 .
1.2. Батькові підозрюваної ОСОБА_12 ОСОБА_10 (РНОКПП: НОМЕР_2 ):
1.3 Матері підозрюваної ОСОБА_12 ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_3 ) - трикімнатна квартира загальною площею 131,50 кв.м., житловою площею 67,40 кв.м., реєстраційний номер майна 33816496 за адресою АДРЕСА_6 .
1.6. Сину брата підозрюваної ОСОБА_12 ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_6 ):
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, власники майна подали апеляційні скарги, в яких просять поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.08.2016 року.
В своїх апеляційних скаргах вказують на те, що ухвала слідчого судді є незаконною, арешт на майно накладено необґрунтовано, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання прокурора не дотримався вимог чинного законодавства. Так, для того, щоб на певне майно було накладено арешт, воно має відповідати ряду ознак, закріплених законодавством. Зокрема, бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегти на собі його сліди або бути об`єктом кримінально протиправних дій, як то гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом. Крім того, майно має належати підозрюваному. В разі, якщо майно належить третій особі, арешт на таке майно може бути накладений за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації відповідно до положень чинного законодавства. Проте, у вказаному клопотанні не наведено жодних доказів та відсутнє обґрунтування щодо наявності достатніх підстав вважати, що майно, на яке прокурор просив накласти арешт, підлягатиме спеціальній конфіскації, а тому, на думку апелянта, задоволення такого клопотання суперечить нормам чинного законодавства. Арештоване майно, як зазначає апелянт, не є речовим доказом у відкритому кримінальному провадженні у розумінні ст.. 98 КПК України, не підпадає під ознаки, закріплені у ст.. 170 КПК України та не є власністю підозрюваної ОСОБА_12 , що може бути конфісковане в разі постановлення обвинувального вироку по справі.
Крім того, враховуючи те, що розгляд клопотання прокурора проводився без повідомлення власників майна, то строк на апеляційне оскарження, відповідно до ч. 3 ст. 395 КПК України, підлягає поновленню.
Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не було пропущено і його апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 19.08.2016 року було постановлено без повідомлення власника майна, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Що стосується безпосередньо поданої апеляційної скарги, то колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.
15.08.2016 року ОСОБА_12 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.
18.08.2016 року прокурор групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, перелік якого викладено в клопотанні прокурора, посилаючись на те, що вказане нерухоме майно, яке перебуває у безпосередній власності підозрюваної ОСОБА_12 , а також її близьких родичів, підлягає арешту у зв`язку з тим, що санкція однієї із статей, за якою підозрюється ОСОБА_12 , а саме ч. 5 ст. 191 КК України, передбачає, серед іншого, конфіскацію майна.
19.08.2016 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора задоволено.
З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Зокрема, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає щоб вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, але вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.
Так, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання, в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Як зазначає прокурор у клопотанні, об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності, як підозрюваної, так і її близьких родичів, придбані за кошти, одержані внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, при цьому жодних доказів на підтвердження вказаного, матеріали судового провадження не містять, отже висловлений прокурором довід, як підстава для накладення арешту на майно, є, на думку колегії суддів, тільки припущенням. Внесене на розгляд слідчого судді клопотання є неконкретним та таким, що не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, оскільки в ньому не зазначено, коли, ким і яке саме майно було придбано.
На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність, формальність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді, як вважає колегія суддів, підлягає скасуванню в частині накладення арешту на майно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а апеляційні скарги перелічених осіб задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора, а саме накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_12 та у відмові у накладенні арешту на майно близьких родичів підозрюваної, за недоведеності необхідності накладення такого арешту, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 серпня 2016 року, якою задоволено клопотання прокурора групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про накладення арешту на майно та накладено арешт на перелічене в клопотанні майно скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про накладення арешту на майно задовольнити частково, а саме накласти арешт на майно належне підозрюваній ОСОБА_12 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) - двокімнатна квартира загальною площею 49,3 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м., реєстраційний номер майна 27004411 за адресою АДРЕСА_1 , в іншій частині клопотання відмовити.
Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/290/2017 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_13
Доповідач: ОСОБА_1