1кп/336/430/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2017 року
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,при секретарі ОСОБА_2 ,за участю прокурора ОСОБА_3 ,обвинуваченого ОСОБА_4 ,захисника ОСОБА_5 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Бердянська Запорізької області , громадянина України,з вищою освітою,одруженого,працює ТОВ «ПОІНТ» монтажником технологічного обладнання,мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,зареєстрований в АДРЕСА_2 , раніше не судимого
у скоєнні злочину,передбаченого ч.1 ст.408 Кримінального кодексу України, -
ВСТАНОВИВ:
У відповідності до Указу виконуючого обов*язки Президента України від 17.03.2014 р.№ 303/2014 «Про часткову мобілізацію»,в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації.
На виконання зазначеного Указу, 09 квітня 2014 року ОСОБА_4 був призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
У цей же день наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 76 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду механіка.
14 серпня 2014 року солдата ОСОБА_4 для подальшого проходження військової служби на підставі розпорядження НПТУ № 1/18-69 від 14.08.2014 переведено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .
18 серпня 2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 13 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду помічника гранатометника 3 відділення 2 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення на (бронетранспортерах) 1 батальйону оперативного призначення та зараховано на всі види забезпечення.
Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців, за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.
03 січня 2015 року солдат ОСОБА_4 з метою ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
09 лютого 2017 року солдат ОСОБА_4 самостійно з`явився до військової прокуратури Запорізького гарнізону зі зізнанням.
В період з 03.01.2015 по 09.02.2017 ОСОБА_4 час проводив на власний розсуд, у військовій частині був відсутній, службові обов`язки не виконував, заходів для повернення до військової частини не вживав, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від проходження служби, не хворів, до лікувальних закладів не звертався, члени його сім`ї тяжкою хворобою не хворіли, лиха або пожежі за місцем його проживання не було, об`єктивних причин що заважали йому прибути до військової частини та продовжити службу не було.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину та щиро розкаявся у скоєному.Пояснив,що з початком військової агресії відносно України, став за призовом по мобілізації до військової служби,яку проходив протягом 9 місяців у в/ч НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 .На початку 2015 р.,дізнавшись про направлення в зону АТО,турбуючись про себе та двох дітей,молодшому з яких на той час виповнилося півтора року,розуміючи неготовність як психоемоційну,так і в сенсі військових навичок,до участі у бойових діях,прийняв рішення не з*являтися у розташовування військової частини перед відправленням у зону АТО,розуміючи наслідки своїх дій.До цього рішення спонукало також злиденне матеріальне становище,у якому опинилася його сім*я на той час,оскільки дружина не працювала,доглядала молодшу дитину,його заробітку як військовослужбовця 900 гр.на місяць вистачало лише на проїзд у вихідні дні додому. Водночас,він не мав намірів переховуватись та був готовий понести відповідальність за свій вчинок,тому ,коли дізнався,що його розшукують,самостійно з*явився до правоохоронних органів,сприяв слідству.
Відповідно до ч.3,4 ст.349,351 КПК України суд,з урахуванням повного визнання винуватості обвинуваченим,за згодою учасників судового провадження,визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин,що підтверджують винуватість обвинуваченого,які ніким не оспорюються.При цьому суд роз*яснив наслідки,передбачені ч.3 ст.349 КПК України,переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів,що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії по ч.1 ст.408 КК України як дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини, з метою ухилитися від військової служби.
При призначенні обвинуваченому покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину,який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості,та враховує відомості про особу обвинуваченого:раніше не судимий,має постійне місце проживання,на обліках у ЗОНД та ЗОПЛ не перебуває,офіційно працевлаштований.
Відповідно до характеристики за місцем роботи у ТОВ «ПОІНТ», ОСОБА_4 зарекомендував себе позитивно.
Обставин,які обтяжують покарання обвинуваченого,суд не встановив.
Обставинами,що пом*якшують покарання обвинуваченого,суд відповідно до ст.66 КК України визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину,наявність на утриманні обвинуваченого двох неповнолітніх дітей.
З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого,його критичне ставлення до скоєного,що вказує на усвідомлення ним протиправності своїх дій та бажання стати на шлях виправлення,дозволяє зробити висновок ,що обвинувачений загрози для суспільства не становить,є суспільно корисним,можливо прогнозувати,що в майбутньому його поведінка не буде спрямована на порушення існуючих у суспільстві норм та правил.
Всі ці відомості про особу обвинуваченого у сукупності із пом*якшуючими обставинами суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки скоєного та дають підстави при призначенні покарання за ст.408 ч.1 КК України для застосування ст.75 КК України ,оскільки забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання,але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов*язків уповноваженим органом з питань пробації протягом іспитового строку,який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування,що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства.
Відповідно до обвинувального акту,процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.
Цивільний позов не заявлено.
Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.
Керуючись ст.368,374,392 КПК України,суд-
З А С У Д И В:
Визнати винуватим ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ст.408 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Відповідно до ст.75,76 КК України, ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити,якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов*язки:періодично з*являтися на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання і місця роботи.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.
Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1