Провадження №1-кп/523/217/17
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

06.03.2017 року м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0000610 із звинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працевлаштованого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення в тому, що він, з корисливих мотивів та з метою шахрайського заволодіння шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у світлий час доби одного із днів наприкінці грудня 2008 року в м. Одесі на вул. 7-ма Пересипська, заздалегідь не маючи наміру на виконання зобов`язань перед останнім, запропонував тому придбати належний йому автомобіль марки «Skoda Octavia», 2007 року випуску, за грошові кошти в сумі 8500 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України склало 66215 грн.

ОСОБА_5 , будучи введеним обвинуваченим в оману та впевненим у виконанні останнім зобов`язань, а саме в передачі йому у власність вищезазначеного автомобіля та переоформлення права власності на це рухоме майно на його ім`я, погодився із пропозицією ОСОБА_8 , передав 8500 доларів США ОСОБА_9 , який в свою чергу передав ці кошти обвинуваченому.

В подальшому ОСОБА_8 , продовжуючи вводити ОСОБА_5 в оману, зробив вигляд, що пішов оформляти довідку-рахунок та зник з отриманими грошовими коштами, якими розпорядився на власний розсуд. При цьому ОСОБА_8 не передав у власність ОСОБА_5 даний транспортний засіб та не повернув йому грошові кошти, чим не виконав перед потерпілим взяті на себе зобов`язання.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано як шахрайство, вчинене у великих розмірах.
Обвинувачений свою вину у зазначених діях не визнав та показав наступне.

Наприкінці 2007 року початку 2008 року він придбав за 15000 доларів США у раніше знайомого ОСОБА_9 автомобіль марки «Skoda Octavia», здійснив ремонт даного автомобіля, витративши на це ще 1500 доларів США, після чого почав ним користуватися.

Через півтора два календарних місяця ОСОБА_9 повторно звернувся до нього з пропозицією зворотного викупу даного автомобіля за 16500 доларів США, на що він усно погодився, але за умови передання завдатку.

На виконання даної домовленості він, перебуваючи в салоні припаркованого по вул. 7-ма Пересипська іншого транспортного засобу, в присутності свого знайомого ОСОБА_10 , зустрівся з ОСОБА_9 та раніше незнайомим йому ОСОБА_5 , під час чого ОСОБА_9 без документального оформлення передав йому в якості завдатку 8500 грн. Після зазначеного обвинувачений, на прохання ОСОБА_9 , відвіз того з потерпілим в район парку Шевченка, де залишив їм цей транспортний для перевезення будматеріалів.

Оскільки в подальшому ОСОБА_9 не виплатив йому оговорену повну вартість автомобіля марки «Skoda Octavia», то він у власність тому цей транспортний засіб не переоформлював, а завдаток залишив собі.

Стосовно ж власних стосунків з особою ОСОБА_5 він їх категорично заперечив та показав, що жодних домовленостей з потерпілим не мав, гроші від нього чи документи на його ім`я чи ОСОБА_9 не отримував, будь-яких розписок чи цивільно-правових договорів не підписував.
Дослідивши докази в провадженні суд дійшов висновку про не доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, при викладених у обвинуваченні обставинах.
В основу пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення органом досудового розслідування покладено показання потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також зібрані під час досудового розслідування документи.

Потерпілий ОСОБА_5 в суді показав, що декілька років тому він вирішив допомогти раніше знайомому йому ОСОБА_9 викупити закладений останнім у обвинуваченого автомобіль марки «Skoda Octavia» за суму, що була суттєво нижчою від реальної вартості даного транспортного засобу. При цьому між ним та ОСОБА_9 було досягнуто домовленість про те, що за гроші, надані тому потерпілим, ОСОБА_8 фактично переоформить на його ім`я довідку-рахунок на цей автомобіль. Зі слів ОСОБА_9 йому також стало відомо, що в іншому випадку ОСОБА_8 планував перепродати «Skoda Octavia» перекупникам.

З вищезазначеною метою він передав ОСОБА_9 8500 доларів США, після чого разом із цим свідком, в присутності раніше йому незнайомого ОСОБА_10 зустрівся з обвинуваченим, якого також до цього не знав, на вул. 7-ма Пересипська. Перебуваючи в салоні іншого автомобіля обвинуваченого він бачив, як ОСОБА_9 передав ці кошти ОСОБА_8 , на що той зажадав від ОСОБА_9 додатково передати ще 500 доларів США як компенсацію за несвоєчасне повернення автомобіля. ОСОБА_5 відразу ж передав ОСОБА_9 зазначену суму коштів, а той повторно передав їх ОСОБА_8 .

В наступному він та ОСОБА_9 також передали обвинуваченому свої паспорти, після чого той відійшов з ними та грошима до двору одного із будинків та, повернувшись через декілька хвилин, повідомив присутнім, що щойно здав документи для переоформлення. Окрім того, вони погодилися з пропозицією ОСОБА_8 на час оформлення документів проїхати до місця зберігання автомобіля «Skoda Octavia», щоб його забрати. Прибувши в район парка Шевченка обвинувачений залишив потерпілого та обох свідків в салоні керованого ним автомобіля та зник.

В подальшому ОСОБА_8 став уникати численних телефонних дзвінків ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а згодом передзвонив останньому та повідомив, що продавати « ОСОБА_11 » він не буде та пропонує потерпілому забрати в рахунок отриманих коштів фактично залишений ним інший автомобіль.

Потерпілий в суді також пояснив, що в один із наступних днів на його прохання ОСОБА_9 написав йому власноручну письмову боргову розписку на загальну суму 9000 доларів США.
Свідок ОСОБА_9 в суді показав, що близько 7-8 років назад, на Великдень, він через раніше знайомого ОСОБА_10 познайомився з ОСОБА_8 , у якого зайняв 8 тисяч доларів США. Про зазначене він залишив ОСОБА_8 боргову розписку, а також оформив на нього довідку-рахунок на автомобіль «Skoda Octavia», як на заставлене майно, який в подальшому обвинувачений поставив на зберігання до паркінгу.

Протягом наступних трьох місяців він виплачував ОСОБА_8 відсотки за позикою по 240 доларів США, після чого обвинувачений зателефонував йому та зажадав повернути увесь борг, пояснивши, що в іншому випадку він реалізує закладений автомобіль.

Як вбачається з подальших показань ОСОБА_9 він умовив іншого свого знайомого ОСОБА_5 викупити у ОСОБА_8 закладений автомобіль, з наступним переоформленням довідки-рахунку на ім`я потерпілого, що було також узгоджено й з обвинуваченим.

Так, в світлий час доби одного із днів вересня-жовтня 2008 року він та ОСОБА_12 прибули в район вул. 7 Пересипська, сіли до салону автомобіля «Ford Expedition» до ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , де потерпілий перерахував власні 8000 доларів США, передав їх йому ( ОСОБА_9 ), той знову перерахував вищезазначені кошти та тут же передав їх ОСОБА_8 . Обвинувачений після їх отримання зажадав додаткової передачі йому ще 500 доларів США, начебто в якості якихось незрозумілих відсотків, а також передання належних йому та потерпілому паспортів, для документального переоформлення автомобіля, на що ОСОБА_5 знову погодився.

В наступний момент ОСОБА_8 вийшов із автомобіля та зайшов в якусь будівлю. Через 5 хвилин він повернувся та запропонував на час оформлення документів проїхати в парк Шевченка та забрати автомобіль «Skoda Octavia». Коли ж вони прибули до місця, то обвинувачений, попередньо пояснивши, що пішов виганяти автомобіль із парковки, фактично втік від присутніх осіб та перестав відповідати на їх численні дзвінки.

В той же вечір ОСОБА_8 передзвонив ОСОБА_10 та повідомив про не бажання повертати автомобіль «Skoda Octavia», а також про те, що отримані від нього ( ОСОБА_9 ) та потерпілого документи вони можуть забрати в одному із розташованих по вул. Дідріхсона барів. Можливе наступне написання іншої боргової розписки ОСОБА_5 свідок ОСОБА_9 заперечив.

Як вбачається із змісту свідоцтва про смерть, виданого 25 липня 2016 року Одеським МВ ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області, ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою суду від 9 листопада 2016 року в якості недопустимих та неналежних доказів було визнано проведені в порядку ст.225 КПК України 14 квітня та 14 липня 2016 року допити свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 оскільки вони були проведені без участі обвинуваченого, тобто з порушенням права на перехресний допит (ч.1 та п.5 ч.2 ст.87 КПК України), а також в період повернення обвинувального акту прокурору виключно для усунення виявлених в ньому недоліків, тобто без доручення суду на проведення таких слідчих дій.
Таким чином отримати показання від свідка ОСОБА_10 в належний процесуальний спосіб виявилося неможливим.
Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05 лютого 2013 року ОСОБА_5 повідомив орган внутрішніх справ про те, що в кінці 2008 року ОСОБА_9 , перебуваючи в м. Одесі на вул. 7-ма Пересипська шахрайським шляхом заволодів його коштами на загальну суму 84000 грн.
В цей же день до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відповідні відомості за №0000610, з правовою кваліфікацією за ознаками ч.3 ст.190 КК України, та доручено проведення досудового розслідування слідчому СВ Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_13 , що підтверджується відповідними витягом з Реєстру та дорученням.
Відповідно до повідомлення Національного банку України офіційний курс 100 доларів США станом на 25 грудня 2008 року було встановлено на рівні 779 грн. Таким чином, згідно пред`явленого в даному провадженні обвинувачення, фактичний розмір шкоди, заподіяної ОСОБА_8 ОСОБА_5 (8500х7,79) дорівнював 66215 грн.

Як вбачається із змісту протоколу про затримання о 16 годині 10 хвилин 5 березня 2013 року слідчим ОСОБА_13 затримано ОСОБА_9 за підозрою у вчиненні вищезазначеного злочину, без зазначення в даному документі конкретної підстави затримання. В цей же день ОСОБА_9 повідомлено про підозру у шахрайському заволодінні належних ОСОБА_5 8500 доларів США, що було вчинено за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 .

Аналогічного змісту повідомлення про підозру було фактично вручено ОСОБА_8 20 березня 2013 року.

Постановою прокурора Суворовського району м. Одеси від 30 квітня 2013 року строк досудового розслідування даного кримінального провадження було продовжено до 5 червня 2013 року.

27 травня 2013 року постановою процесуального керівника прокурора прокуратури Суворовського району м. Одеси ОСОБА_14 провадження стосовно ОСОБА_9 було закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з не доведенням його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.
В обґрунтування зазначеного рішення прокурором покладено фактичний аналіз змісту отриманих під час досудового розслідування показань ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , наданих цими особами в результаті проведення, як їх одноособових, так і одночасних допитів.
Надаючи оцінку сукупності досліджених доказів суд дійшов наступного.
1) Відносини, які, за версією сторони обвинувачення, фактично виникли між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (з приводу отримання позики під заставу рухомого майна, сплати відсотків, повернення предметів позики та застави), між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 (з приводу передачі грошових коштів для погашення заборгованості за раніше укладеним договором позики), а також між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (з приводу купівлі-продажу рухомого майна) щонайменше передбачали укладення письмових цивільно-правових угод (договорів), що не було дотримано ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , а відтак, відсутність цих документів не дало можливості стороні обвинувачення об`єктивно доводити як правомірність вчинення останніми особами власних дій, так і взяття ОСОБА_8 будь-яких зобов`язань, в тому числі в іноземній валюті, яких він з самого початку не мав наміру виконувати.
2) До моменту повернення ОСОБА_9 коштів ОСОБА_8 обвинувачений взагалі не був знайомим із ОСОБА_5 , жодних стосунків з потерпілим не мав, гроші прийняв виключно від ОСОБА_9 . В свою чергу і ОСОБА_5 звернувся до правоохоронного органу лише через п`ять років і при цьому просив притягнути до відповідальності за шахрайські дії лише ОСОБА_9 . Таким чином слід визнати не доведеним існування умислу обвинуваченого на вчинення будь-яких протиправних дій по відношенню саме до потерпілого ОСОБА_5
3) В силу положень ч.1 ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Таким чином, неможливо покласти в основу судового рішення зміст отриманих під час досудового розслідування показань ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , наданих цими особами в результаті проведення, як їх одноособових, так і одночасних допитів. В той же час, безпосередньо отримані в суді показання ОСОБА_5 та ОСОБА_9 містять суперечності з приводу: календарного місяця заволодіння обвинуваченим грошима потерпілого (що істотно впливає на кваліфікацію вміненого ОСОБА_8 діяння), грошової суми, місця передачі грошей від ОСОБА_5 ОСОБА_9 , а також існування боргової розписки останньої особи перед потерпілим, як можливого доказу персональної відповідальності ОСОБА_9 за гроші, які він отримав від ОСОБА_5 .
4) В силу існування визнаного обома сторонами вищезазначеного боргового зобов`язання свідка ОСОБА_9 перед ОСОБА_8 , а також факту пред`явлення йому підозри у шахрайському заволодінні грошима ОСОБА_5 слід визнати, що існує сумнів у неупередженості ОСОБА_9 при наданні показань в суді, а відтак, їх правдивість повинна бути підтверджена сукупністю інших об`єктивних доказів.
5) Стороною обвинувачення не було зібрано жодних доказів в обґрунтування показань потерпілого та свідка ОСОБА_9 про: транспортний засіб, який був, на їх думку, предметом застави та купівлі-продажу; осіб, які офіційно набували права володіння, користування чи розпорядження цим транспортним засобом в 2007-2008 роках; юридичну особу, яка оформлювала довідки-рахунки на цей транспортний засіб; осіб, через яких ОСОБА_5 та ОСОБА_9 можливо отримали назад власні паспорти тощо. Встановлення зазначених обставин дозволило б перевірити правдивість показань допитаних в суді осіб та отримати об`єктивні дані, що мали б доказове значення в даному провадженні, проте це здійснено не було.
Відповідно до положень ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Правова позиція Європейського суду з прав людини щодо належного розуміння сутності поняття «поза розумним сумнівом» відображена, зокрема, в п.43 його рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Суд зазначив, що таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. У цій правовій позиції виокремлюються такі конститутивні ознаки: а) обов`язкова наявність сукупності ознак чи неспростовних презумпцій; б) достатньо вагомі ознаки чи презумпції; в) чіткі й узгоджені між собою ознаки чи презумпції. Таким чином, за відсутності неспростовних, вагомих, чітких, узгоджених між собою ознак не можна констатувати того, що вину доведено поза розумним сумнівом.

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» закріплює пряму вимогу щодо визнання особи невинуватою за наявності «розумного сумніву» та дещо конкретизує положення ч.4 ст.17 КПК України про те, що лише розумні сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, тобто сумніви, що можуть виникнути лише на підставі аналізу наданих доказів чи на відсутності таких, що обов`язково повинні бути надані сторонами. Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» встановлює необхідний рівень достатності доказів при їх оцінці судом при прийнятті рішень, він являє собою один із проявів змагального характеру кримінального процесу, коли сторона обвинувачення повинна довести свою позицію, щоб в суду не виникло жодного розумного сумніву у винуватості обвинуваченого, а сторона захисту намагається спростувати цю позицію, або наводить такі докази, що мають викликати зазначені сумніви, або дискредитують докази сторони обвинувачення.
З урахуванням викладеного, отриманих безпосередньо в суді показань обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_9 , змісту досліджених документів, відсутності доказів про документальне оформлення можливо укладених правочинів, відсутності належної перевірки іншими об`єктивними прямими чи непрямими доказами правдивості показань потерпілого та зазначеного свідка щодо обставин вміненого обвинуваченому діяння, а також неможливості сукупністю безпосередньо досліджених в суді доказів «поза розумним сумнівом» спростувати виправдувальні показання ОСОБА_8 про його непричетність до шахрайського заволодіння грошима потерпілого, суд, у відповідності із ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України, тлумаче це, а також всі сумніви і протиріччя, що виникли в результаті дослідження в судовому засіданні обвинувальних доказів, на користь останньої особи і приходить до загального висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_8 вміненого йому злочину, що спричинює його виправдання.
Відповідно до положень ч.3 ст.129 КПК України в разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, суд залишає цивільний позов без розгляду.

Керуючись ст.ст.368, 373,374 КПК України, суд,
у х в а л и в:

ОСОБА_8 за звинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, визнати невинним і за недоведеністю вчинення даного злочину - виправдати.

Цивільний позов ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_8 66215 грн. майнової шкоди та 16000 грн. моральної шкоди залишити без розгляду.

Застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання скасувати.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.
Головуючий ОСОБА_1