Справа № 463/2562/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/101/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.185 ч.3 ст.15 ч.3 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0001759за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Львівської області державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 12.10.2016 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дубляни Жовківського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше судимого 24.03.2016 року Яворівським районним судом Львівської області за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком три роки, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,
за участю:

прокурора прокуратури Львівської області - ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:
Заступником прокурора Львівської області державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 12.10.2016 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. Згідно вимог ст.71 КК України, частково, у вигляді 6 місяців позбавлення волі, приєднано не відбуте покарання за вироком Яворівського районного суду Львівської області від 24.03.2016 року і остаточно визначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі.
Строк покарання засудженому рахується з часу звернення вироку до виконання.
Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи вирок в частині доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання, та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки. На підставі ст.71 КК України, до покарання за новим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Яворівського районного суду Львівської області від 24.03.2016 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Апелянт покликається, що судом першої інстанції при призначені остаточного покарання не враховано вимоги ч.4 ст.71 КК України де зазначено, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Відповідно до п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» невідбутою частиною покарання необхідно вважати покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті 75, 79, 104 КК).
Апелянт наголошує, що обвинувачений ОСОБА_7 був засуджений 24.03.2016 року вироком Яворівського районного суду Львівської області за ч.3 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки. Новий злочини ОСОБА_7 вчинив 23.05.2016 року, тобто під час періоду іспитового строку. Проте суд першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_7 за сукупністю вироків, в порушення ч.4 ст.71 КК України, призначив останньому покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі, що є меншим від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, яке становить 4 роки позбавлення волі.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 23.05.2016 року близько 05 год. 00 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у сховище, діючи з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та такі є непомітними для інших осіб, таємно, шляхом злому віконних перегородок дерев`яних дощок та пластикової решітки, проник у приміщення котельні (сховища), що належить ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_3 , та яке винаймає ОСОБА_11 , звідки намагався викрасти металеві вироби, а саме деталі від двигуна до автомобіля марки «Мітсубісі Галант», вартістю 17 000 гривень, що на праві приватної власності належить потерпілому ОСОБА_11 . ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не закінчив з причин, які не залежали від його волі, оскільки в цей час у приміщенні котельні спрацювала сигналізація та на місце події прибули працівники патрульної поліції м. Львова, якими останній був затриманий.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив задоволити апеляційну скаргу, міркування обвинуваченого, який поклався на розсуд суду, думку захисника, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції відповідно до ст.404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення, які підтверджуються доказами, досліджені судом і наведені у вироку, дав діям обвинуваченого правильну юридичну оцінку, які сторонами кримінального провадження не оскаржуються.

Доведеність його винуватості за скоєння кримінального правопорушення об`єктивно підтверджується сукупністю доказів наявних в матеріалах кримінального провадження, які не викликають будь-яких сумнівів у колегії суддів.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції встановив дані про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, раніше судимий, знаходячись на іспитовому терміні вчинив новий злочин, одружений, має на утриманні малолітню дитину, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття обвинуваченого, сприяння органам досудового розслідування у розкритті кримінального провадження; обставиною, що обтяжує покарання є рецидив злочинів.

Проте колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання обвинуваченому за сукупністю вироків не врахував, що ОСОБА_7 був засуджений 24.03.2016 року вироком Яворівського районного суду Львівської області за ч.3 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 (три) роки.

Згідно вимог ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеним за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Отже, суд першої інстанції призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків, у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі, що є меншим від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, яке становить 4 роки позбавлення волі, порушив вимоги ч.4 ст. 71 КК України.

А тому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про неправильне призначення судом першої інстанції остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції від 12.10.2016 року в частині призначення покарання підлягає скасуванню із постановленням вироку апеляційним судом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що обвинуваченого ОСОБА_7 , необхідно визнати винним у тому, що він, 23.05.2016 року близько 05 год. 00 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у сховище, діючи з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та такі є непомітними для інших осіб, таємно, шляхом злому віконних перегородок дерев`яних дощок та пластикової решітки, проник у приміщення котельні (сховища), що належить ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_3 , та яке винаймає ОСОБА_11 , звідки намагався викрасти металеві вироби, а саме деталі від двигуна до автомобіля марки «Мітсубісі Галант», вартістю 17 000 гривень, що на праві приватної власності належить потерпілому ОСОБА_11 . ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не закінчив з причин, які не залежали від його волі, оскільки в цей час у приміщенні котельні спрацювала сигналізація та на місце події прибули працівники патрульної поліції м. Львова, якими останній був затриманий.

Отже, ОСОБА_7 , своїми умисними діями вчинив замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаний з проникненням у сховище, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.

Крім того в суді апеляційної інстанції враховано, що ОСОБА_7 будучи засудженим 24.03.2016 року Яворівським районним судом Львівської області за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком три роки, не відбувши міри покарання на шлях виправлення не став та вчинив новий тяжкий, корисливий злочин.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує вимоги ст. 65 КК України та обставини, встановлені судом першої інстанції при призначенні покарання, які в апеляційній скарзі не оспорюються, а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини при яких їх вчинено, а також, що даний злочин обвинувачений ОСОБА_7 вчинив під час відбування покарання з випробуванням, тобто на шлях виправлення не став.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів призначає йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.3 ст.185 КК України, з врахуванням невідбутого покарання за вироком Яворівського районного суду Львівської області від 24.03.2016 року за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, а тому колегія суддів вважає, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 12.10.2016 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині призначеного покарання - скасувати.

Постановити новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

На підставі ст.71 КК України, до покарання за новим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Яворівського районного суду Львівської області від 24.03.2016 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

В решті вирок Личаківського районного суду м. Львова від 12.10.2016 року залишити без змін.

Вирок може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим - в той же строк з дня вручення копії вироку.
Головуючий:

Судді: