УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
В С Т А Н О В И В :
Старший слідчий СУ ФР ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 , про накладення арешту на вилучений товар та документи, а саме: вживаний одяг (секондхенд), який поміщено в мішки білого кольору в кількості 411 шт., копія CMR на 3-х арк., копія договору з додатками про оренду нежитлового приміщення на 6 ти арк., копія витягу з реєстру ФОП ОСОБА_5 на 3-х аркушах, які вилучені в ході проведення обшуку 01.02.2017 за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказане підприємство являється такими, що здійснює імпорт «Секонд-Хенд», а саме: речі (взуття, одяг, іграшки), текстильні вироби, тканини та інші товари.
В період з 2016 року по теперішній час підприємством здійснюється ввезення товару на митну територію України в режимі «імпорт 40» речі (взуття, одяг, іграшки), текстильні вироби, тканини та інші товари. Митне оформлення товарів з березня 2016 року по теперішній час проводиться через - м/п «Малехів», а також частково через «Південну митницю» та ВМО №2 «Одеса-порт».
Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва, 01.02.2017 року проведено обшук в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .
В ході обшуку вилучено вживаний одяг (секондхенд), копію СМR, копію договору з додатками та копію витягу з реєстру ФОП ОСОБА_5 .
В органу досудового розслідування є підстави вважати, що вживаний одяг (секондхенд), СМR та копії документів, які вилучені в ході обшуку 01.02.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , можуть бути приховані, відчужені та перетворені, оскільки прямо свідчать про обставини вчиненого кримінального правопорушення.
Вивчивши надані в обґрунтування клопотання матеріали, на підставі ч.2 ст.172 КПК України, розгляд клопотання проводиться без повідомлення та участі власника майна.
Вислухавши думку слідчого у судовому засіданні, який підтримав клопотання, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно із ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».
При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, а отже містить правові підстави для арешту майна, достатньо доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тобто відповідає тяжкості правопорушення і не становить особистий і надмірний тягар для володільця майна, у зв`язку з чим клопотання слідчого підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173, ст.175, ст.309, 372, 392, 532 КПК України,
Клопотання старшого слідчого СУ ФР ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на вилучені в ході проведення обшуку 01.02.2017 року в приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 товар та документи, а саме:
-вживаний одяг (секондхенд), який поміщено в мішки білого кольору в кількості 411 шт.;
-копію CMR на 3-х арк.;
-копію договору з додатками про оренду нежитлового приміщення на 6 ти арк.;
-копію витягу з реєстру фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на 3-х арк.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором у кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Арешт може бути скасовано відповідно до ст. 174 КПК України.

Слідчий суддя