АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , яке погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_5 та накладено арешт на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: транспортний засіб LEXUS NX300H2494, (2016), сірий, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; транспортний засіб HONDA CR-V, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 , заборонивши його відчуження.
Слідчий суддя у відповідності до вимог статей 170, 171 КПК України та врахувавши наведені у клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, зокрема можливої конфіскації майна підозрюваного та необхідності забезпечення цивільного позову, дійшов висновку про його задоволення та накладення арешту на вказані автомобілі із забороною їх відчуження.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно. Апелянт вказує та не, що слідчий прокуратури звернувся з клопотанням про арешт майна з порушенням вимог територіальної підсудності, що є виключною підставою для відмови у задоволенні клопотання. Також захисник зазначає, що при постановлені ухвали слідчим суддею не перевірено належність зідраних органом досудового розслідування доказів причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого злочину, а саме повідомлення про підозру є необґрунтованим.
Також додає, що сторона обвинувачення у своєму клопотанні про арешт майна ОСОБА_7 , як на підставу для його задоволення, посилається на те, що в рамках кримінального провадження №0001716 потерпілою ОСОБА_9 було заявлено цивільний позов на суму 5 000 900 000грн, що має бути стягнутий з підозрюваних. Однак на думку захисника, статут ОСОБА_9 як потерпілої є сумнівним, оскільки суперечить вимогам ст.. 55 КПК України, а тому як наслідок, остання не наділена процесуальними правами на заявлення цивільного позову в кримінальному провадженні.
Також захисник додає, що в клопотанні не зазначено та необґрунтовано правові підстави та фактичні обставини , які дозволяють здійснити обмеження права дружини - ОСОБА_10 щодо розпорядження майно, а саме автомобілем марки LEXUS NX 300H, який є спільною власністю подружжя та був набутий подружжям у шлюбі. Таким чином, всупереч вимогам кримінально процесуального закону, арешт було накладено на майно особи що не має жодного відношення до кримінального провадженню.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку захисника та власника майна, які підтримала вимоги апеляційної скарги та просила їх задовольнити,доводи прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягають задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, прокуратурою міста Києва проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001716, відомості про яке 12.08.2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за фактом заволодіння майном ОСОБА_9 шляхом зловживання службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
26 грудня 2016 року ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
27 грудня 2016 року ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.191 КК України.
Згідно інформації Регіонального сервісного центру м.Києва МВС України від 14.12.2016 р №31/26-1728 встановлено, що на праві приватної власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить: транспортний засіб LEXUS NX300H2494, (2016), сірий, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; транспортний засіб HONDA CR-V, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 .
Потерпілою у кримінальному провадженні ОСОБА_9 заявлено цивільний позов у провадженні на суму гривень, а також остання звернулася до органу досудового розслідування із клопотанням про вжиття заходів стосовно забезпечення її цивільного позову шляхом внесення клопотання про арешт майна. Розмір шкоди, що заподіяний ОСОБА_9 , як стверджують органи досудового розслідування, є співрозмірним вартості майна, яке належить арештувати.
Враховуючи дані обставини орган досудового розслідування звернувся з клопотанням до Дніпровського районного суду м.Києва щодо арешту вищевказаного майна, мотивуючи його тим, що наразі є об`єктивна необхідність в накладенні арешту на транспортні засоби, з метою збереження речових доказів, а також конфіскації майна як виду покарання, що може бути призначене ОСОБА_7 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

20 січня 2017 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва клопотання органу досудового розслідування було задоволено та накладено арешт на майно (транспортні засоби), що належать підозрюваному ОСОБА_7 .
Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001716 від 12 серпня 2015 року, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту на вказане вище майно ОСОБА_7 з огляду на те, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 170 КПК України та водночас з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якої передбачає в якості додаткового виду покарання конфіскацію майна.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням апелянта, встановив належні правові підстави для накладення арешту, передбачені п.3,4 ч. 2, ч.5,6 ст. 170 КПК України, врахувавши при цьому положення практики ЄСПЛ, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з чим повністю погоджується колегія судді.
В свою чергу, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна зокрема з метою забезпечення кримінального провадження, що полягає в забезпеченні можливої конфіскації майна, як виду покарання в рамках кримінального провадження. При цьому завданням такого арешту є запобігання можливості їх відчуження, зникнення, втрати, використання, перетворення, тощо.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, що на праві власності належить ОСОБА_7 , діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доводи апелянта щодо порушення територіальної підслідності даного кримінального провадження не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до постанови заступника начальника управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва, для розслідування даного кримінального провадження визначено місце проведення досудового розслідування третій слідчий відділ управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва, який розташований за адресою м. Київ, вул. Каунаська, 3в, що відноситься до Дніпровського району міста Києва (т.1 а.с.5).
Посилання на невизначення правової мети арешту майна спростовуються матеріалами провадження, відповідно до яких метою накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_7 , є конфіскація майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Доводи апелянта щодо необґрунтованості розміру шкоди не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, з урахуванням мети арешту, а саме конфіскації майна як виду покарання.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що питання обмеження права власності на користування майном, а саме автомобілем марки LEXUS NX300H дружиною підозрюваного ОСОБА_7 не може бути безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки у протилежному випадку не буде досягнуто мети забезпечення кримінального провадження , а тому доводи апеляційної скарги з цих підстав суд не приймає до уваги.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
Враховуючи встановлені факти та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , яке погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_5 та накладено арешт на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: транспортний засіб LEXUS NX300H2494, (2016), сірий, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; транспортний засіб HONDA CR-V, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 , заборонивши його відчуження - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/793/2017 Категорія ст. 172 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_23
Доповідач: ОСОБА_1