АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТАКИЄВА

У Х В А Л А

12 липня 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_1 , перевіривши відповідність апеляційної скарги прокурора ОСОБА_2 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 6 червня 2017 року у кримінальному провадженні № 0005882,

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 6 червня 2017 року ОСОБА_3 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст.. 75 КК України ОСОБА_3 звільнений від відбування покарання у виді позбавленні волі з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю в три року, з покладенням обов`язків, передбачених ст.. 76 КК України .

На зазначений вирок 5 липня 2017 року прокурор у справі ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яка з матеріалами кримінального провадження надійшли до Апеляційного суду м. Києва.

Перевіривши апеляційну скаргу прокурора на відповідність вимогам ст. 396 КПК України, суддя-доповідач встановив, що апеляційна скарга подана без додержання вимог вказаного закону.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 396 КПК України в апеляційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, вказує на те, що вирок суду щодо ОСОБА_3 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, також у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Така позиція прокурора, який вважає призначене обвинуваченому покарання несправедливим через його м`якість та, водночас, просить апеляційну інстанцію призначити за розміром покарання, менше, ніж було призначено вироком суду першої інстанції, позбавляє суд апеляційної інстанції можливості визначити вимогу прокурора щодо розміру покарання, яке має бути призначене вироком апеляційного суду.

Окрім доводів про неправильне застосування судом першої інстанції вимог ст. 65 КК України, в апеляції прокурора вказується на неправильне застосування вимог ст. 75 КК України.

При цьому в апеляційній скарзі прокурора відсутні будь-які доводи про те, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України.

Апеляційна скарга прокурора, у якій відсутні доводи на обґрунтування позиції апелянта, не відповідає вимогам ст. 396 КПК України.

Окрім цього, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 396 КПК України в апеляційній скарзі має бути зазначено клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу, про дослідження доказів.

Невідповідність апеляційної скарги прокурора вимогам ст. 396 КПК України є перешкодою для відкриття апеляційного провадження.

Згідно до ч. 1 ст. 399 КПК України суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених статтею 396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху з наданням відповідного строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 396, 399 КПК України, суддя - доповідач,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_2 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 6 червня 2017 року щодо - ОСОБА_3 залишити без руху.

Для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині цієї ухвали, встановити строк, тривалістю 7 днів, з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя Апеляційного суду
м. Києва ОСОБА_1 .