АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
03 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Владивосток , Російська Федерація, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працює, не одружений, без місця реєстрації, тимчасово проживає: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 не судимий.
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Орджонікідзе Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тимчасово проживає: АДРЕСА_1 , раніше судимий 23 листопада 2010 року вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області за ч. 1 та ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України на три роки та шість місяців позбавлення волі, 15 жовтня 2012 року звільнений від покарання умовно-достроково
у вчиненні кожним кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України ,
за участі:
прокурорів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16
ОСОБА_17 , ОСОБА_18
потерпілої ОСОБА_19
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,
ОСОБА_22
обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_12 ,
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року, ОСОБА_13 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за яким призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років та дев`ять місяців.
ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за яким призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років та шість місяців.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_13 тримання під вартою ? залишено без зміни до набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_12 тримання під вартою ? залишити без зміни до набрання вироком законної сили.
Не погодившись із ухваленим вироком суду, від старшого прокурора прокуратури Святошинського району міста Києва ОСОБА_10 була подана апеляційна скарга.
Старший прокурор прокуратури Святошинського району міста Києва не оспорюючи фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та доведеність вини обвинувачених, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 та ОСОБА_13 покарання за ч.2 ст.186 КК України кожному окремо у виді позбавлення волі строком на 6 років.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги старший прокурор прокуратури Святошинського району м.Києва зазначає, що судом неналежно враховано конкретні обставини вчинення злочину, а саме те, що ОСОБА_13 та ОСОБА_12 попередньо домовились між собою про вчинення злочину, розподіливши ролі кожного. ОСОБА_12 мав спостерігати за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_13 безпосередньо вчинив злочин.
На думку прокурора, суд не зауважив на зібрані прямі докази, конкретне вказання потерпілою на обвинувачених, як на осіб які вчинили злочин щодо неї, однак останні вину не визнали. Вказане свідчить про небажання обвинувачених стати на шлях виправлення, відсутність будь-якого розкаяння у вчиненому.
Крім того, судом неналежно враховано ступінь суспільної небезпеки вчиненого та те, що ОСОБА_12 вчинив злочин повторно. Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи ОСОБА_12 та ОСОБА_13 і за таких підстав призначене судом покарання буде недостатнім для їх виправлення.
Не погодившись із ухваленим вироком суду, захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу.
Захисник ОСОБА_11 просить частково скасувати вирок Святошинського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року відносно ОСОБА_12 . Ухвалити відносно ОСОБА_12 новий вирок, згідно якого виправдати ОСОБА_12 , за відсутністю в його діях складу злочину. В останній частині вирок залишити без змін. Відмінити відносно ОСОБА_12 запобіжний захід - тримання під вартою та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_12 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що свої висновки суд першої інстанції про винуватість ОСОБА_12 і ОСОБА_13 у вчинені грабежу за попередньою змовою групою осіб обгрунтував своєю сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості.
Так суд першої інстанції послався на показання потерпілої ОСОБА_19 , які виклав у вироку в наступному порядку. ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що вона 05 січня 2015 року, приблизно, о 19 годині 20 хвилин йшла по вул. Генерала Вітрука в м. Києві. Коли ОСОБА_19 проходила між будинками №№ 108/1 і 2/11 то бачила ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які стояли разом і про щось розмовляли між собою. Коли вона пройшла біля них, то хтось смикнув її два рази за сумку. Вона озирнулась і побачила ОСОБА_13 , який смикнув третій раз, заволодів сумкою і почав убігати. Де знаходився ОСОБА_12 під час нападу вона не бачила, але коли ОСОБА_13 заволодів сумкою, то ОСОБА_12 побіг разом з ним і зупинити ОСОБА_13 не намагався і вона зрозуміла, що їх дії між собою були погоджені. Далі ОСОБА_19 пояснила, що троє невідомих їй молодиків почали переслідувати одного ОСОБА_13 .
Це не відповідає дійсності. У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_19 пояснила, що викрадення сумки з майном скоїв ОСОБА_13 . Сам ОСОБА_12 знаходився на відстані п`яти метрів і ніяких дій відносно неї не скоював. Те що ОСОБА_12 нібито почав убігати разом з ОСОБА_13 не говорить, що між ними була договореність і розподілені ролі на пограбування ОСОБА_19 .
Суд першої інстанції також послався на показання свідка ОСОБА_23 . У судовому засіданні він пояснив, що на початку січня 2015 року, точної дати він не пам`ятає, їхав зі своїми друзями на автомобілі таксі по вул. Генерала Вітрука в м. Києві і побачив як ОСОБА_13 вирвав з рук потерпілої ОСОБА_19 сумку. В момент крадіжки на місці злочину нікого не було. Він зупинив автомобіль таксі, догнав і затримав крадія. Ним оказався ОСОБА_24 . Затриманого привели до місця події. В путі до місця події до них приєднався ОСОБА_25 . Нарядом міліції, який прибув на місце події, були затримані ОСОБА_13 і ОСОБА_25 . Пояснення ОСОБА_23 частково спотворені у вироку. В судовому засіданні ОСОБА_26 пояснив, що під час пограбування ОСОБА_19 рядом нікого не було, а після пограбування був затриманий тільки один ОСОБА_13 . Інші особи ними не затримувались. Показання про те, що ОСОБА_25 і ОСОБА_13 до нападу переходили дорогу перед їх автомобілем і про те, що ОСОБА_25 намагався вигородити ОСОБА_27 , ОСОБА_26 в судовому засіданні не надавав.

Із спотворених показань потерпілої ОСОБА_19 і свідка ОСОБА_23 суд першої інстанції зробив висновок про те, що дії ОСОБА_25 і ОСОБА_28 по викраденню майна ОСОБА_19 були узгоджені між собою і свідчать про те що між ними був попередній зговір.

У судовому засіданні в суді першої інстанції був допитаний сам ОСОБА_13 , який пояснив, що пограбування ОСОБА_19 скоїв один, попереднього зговору між ним і ОСОБА_25 на пограбування не було і про свій намір скоїти злочин він ОСОБА_25 не говорив.
В якості доказів попереднього зговору ОСОБА_29 і ОСОБА_13 суд першої інстанції також посилається на протоколи огляду місця події. Цей висновок не можливо зробити, так як в них немає свідчень про такий зговір.
Весь вирок відносно винуватості ОСОБА_25 у скоєні пограбування ОСОБА_19 за попередньою змовою з ОСОБА_13 побудований на припущеннях і висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Це є підставою для часткового скасування вироку і ухваленню нового вироку відносно ОСОБА_25 .

Не погодившись із ухваленим вироком суду обвинувачений ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу.
Обвинувачений ОСОБА_12 просить скасувати вирок Святошинського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року відносно ОСОБА_12 , а справу направити на новий судовий розгляд в новому складі суду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_12 зазначає, що потерпіла ОСОБА_19 сама заперечує своїми показами, що ОСОБА_12 здійснював злочин разом з ОСОБА_13 .
На думку обвинуваченого, судом неправильно викладені покази свідка ОСОБА_23 , який стверджував, що ОСОБА_30 і ОСОБА_31 «заодно».
Також, на думку обвинуваченого, судом порушено право обвинуваченого на захист та судом прийняте незаконне рішення по не виклику свідків в суд для допиту двох свідків з машини таксі, які разом із ОСОБА_23 затримали ОСОБА_13 та чоловіка похилого віку із жінкою, яка спостерігала за подіями з балкону (про їх наявність казано у вироку стор.2, абз.7).
На думку обвинуваченого, такий розгляд справи свідчить про істотне порушення ст.321 КПК України. Суддя проводив судовий розгляд однобоко, з явно обвинувальним ухилом, при цьому ним було порушено право на захист.
Апеляцій від інших учасників кримінального провадження, змін та доповнень до апеляції, а також заперечень на апеляцію не надходило.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Святошинського району та надав суду аналогічні пояснення, сторони захисту , яка заперечувала проти апеляційної скарги прокурора, та підтримала апеляційні скарги захисника та обвинуваченого ОСОБА_12 , потерпілої ОСОБА_19 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та не підтримала апеляційні скарги захисника та обвинуваченого ОСОБА_12 , заслухавши пояснення учасників кримінального провадження , допитавши потерпілу , заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляції, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного .
Згідно з вироком суду першої інстанції, 05 січня 2015 року приблизно о 19 год 20 хв. ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , при цьому останній маючи судимість за корисливі злочини, побачивши раніше незнайому гр-ку ОСОБА_19 , яка йшла по тротуару між будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , вирішили з метою власного збагачення спільно здійснити відкрите викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_19 , вступивши у такій спосіб у попередню змову на вчинення грабежу, ОСОБА_12 при цьому повторно.
Реалізуючи спільний злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів погоджено між собою, ОСОБА_12 став неподалік та почав спостерігати за навколишньою обстановкою, щоб в разі небезпеки вчасно попередити про неї ОСОБА_13 , у свою чергу останній - підбіг до ОСОБА_19 і, долаючи опір з боку потерпілої, вирвав з її рук жіночу сумку вартістю 521 грн, в якій були особисті речі потерпілої (гаманець, туалетна вода, пудра, освіжувач повітря та гроші в сумі 250 грн), а всього майно на загальну суму (разом з вартістю сумочки) 1 477 грн. Заволодівши цим майном потерпілої, ОСОБА_13 зник з ним з місця вчинення злочину, проте через незначний час разом з ОСОБА_12 був затриманий випадковими очевидцями цих подій.
Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції визнав обвинуваченого ОСОБА_13 винним в скоєнні злочину , передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна ( грабежу ) , вчиненого за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_12 винним в скоєнні злочину , передбаченого ч.2 ст. 186 КК України , тобто у відкритому викраденні чужого майна , вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України , суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги .

Під час перевірки колегією суддів доводів апеляційних скарг захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_12 , які в цілому зводяться до головної тези про відсутність , на думку апелянтів , в діях обвинуваченого ОСОБА_12 складу злочину , передбаченого ч.2 ст. 186 КК України , встановлено , що викладені у вироку суду обставини підтверджуються дослідженими судом доказами , які в свою чергу є належними , допустимими та достатніми для визнання вини обвинуваченого ОСОБА_12 .
Так , на підтвердження встановлених фактичних обставин, суд першої інстанції послався на наступні джерела доказів :
- допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_19 показала, що 05 січня 2015 року в темну пору доби приблизно о 19 год 20 хв вона йшла в напрямку від проспекту Перемоги по вул. Генерала Вітрука в місті Києві з роботи до дому. Ще коли, вийшовши з магазину «Сільпо», переходила дорогу, звернула увагу на двох високих хлопців (пізніше ними виявилися ОСОБА_13 та ОСОБА_12 ), які стояли з боку (відстань 4-5 метрів) біля ломбарду і розмовляли між собою, ОСОБА_13 був в чорній курточці, в капюшоні та спортивних штанах. Ідучи по тротуару між будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , вона відчула, як хтось позаду два рази смикнув за ручки її сумки, а на третій вирвав сумку з її рук, вона впала на коліна. Нападник, яким виявився ОСОБА_13 , побіг із її сумкою, в неї в руках залишились тільки ручки. Як уточнила потерпіла, вона не бачила, де був ОСОБА_12 в момент нападу ОСОБА_13 , але після того як останній вирвав сумку, то ОСОБА_12 побіг разом з ним і зупинити ОСОБА_13 не намагався, відтак вона зрозуміла, що їх дії між собою були погоджені. Як продовжила показувати потерпіла, вона кликала на допомогу. Майже відразу до неї підбігли три молодих хлопця, яким вона вказала, що нападник побіг в бік станції метро «Святошино». Молоді хлопці побігли за ОСОБА_13 , а вона телефоном викликала міліцію. Невдовзі хлопці привели ОСОБА_13 із залишками її сумки та ОСОБА_12 , вона відразу впізнала у ОСОБА_13 нападника, в тому числі за його статурою та одягом, хоча той переконував у тому, що це він лише наздогнав крадія і забрав у нього сумку. Перевіривши вміст своєї сумочки, потерпіла переконалася, що всі її особисті речі (гаманець, туалетна вода, пудра, освіжувач повітря та гроші в сумі 250 грн, а всього майно на загальну суму (без вартості сумочки) 956 грн.) на місці. Потерпіла уточнила, що коли молоді хлопці вели ОСОБА_13 та ОСОБА_12 до місця злочину, останні опору не чинили, оскільки притримувалися версії про свою непричетність до нападу на неї. Як далі показала потерпіла, коли під`їхали працівники міліції, вона вказала на ОСОБА_13 та ОСОБА_12 як нападників, а тому їх затримали, інші особи не затримувалися. У відділку міліції ОСОБА_13 каяття не виявляв, навпаки образливо висловлювався на її адресу, вів себе зухвало, напр.: «що тобі так шкода цієї сумки, здійняла такий крик?», «краще було сісти за вбивство, ніж за якусь дрібну крадіжку».
- допитаний в судовому засіданні в присутності психолога ОСОБА_32 свідок ОСОБА_23 показав, що на початку січня (точної дати він не пам`ятає) приблизно о 18 - 19 год вечора він зі своїми друзями їхав на таксі по вулиці Генерала Вітрука і з вікна автомобіля бачив, як хлопець виривав з рук у потерпілої ОСОБА_19 сумку. Зупинивши автомобіль, він з друзями побіг за цим хлопцем. Коли наздогнали у провулку між жилими домами ОСОБА_13 , він стояв із сумочкою потерпілої в руках і казав, що: «він не крав сумку, лише наздогнав злодія, збив його з ніг та забрав сумку, злодій втік, і він сумочку хоче повернути», після цього віддав йому, свідку, жіночу сумочку і пішов в іншу сторону. Однак, дізнавшись від інших очевидців, що напад на жінку вчинив саме ОСОБА_13 , знову наздогнали останнього. ОСОБА_13 продовжував переконувати, що він нападу на жінку не вчиняв, більш того, вказував на ймовірне місце переховування грабіжника (кафе) і пропонував допомогти його затримати. Він, свідок, особисто відвідав вказане ОСОБА_13 кафе, але в ньому не було відвідувачів. Коли привели ОСОБА_13 до місця вчинення нападу, дорогою приєднався ОСОБА_12 , який не приховував свого знайомства із ОСОБА_13 і намагався з`ясувати, чого ОСОБА_13 підозрюють у нападі, який, як наполегливо стверджував ОСОБА_12 , вчинила інша особа. У його, свідка ОСОБА_33 , присутності потерпіла впізнала свою сумочку та ОСОБА_13 як нападника, це також підтвердили невідомі чоловік похилого віку та жінка, яка за подіями спостерігала з балкону, хоча ОСОБА_13 категорично заперечував свою причетність до грабежу. У цей час прибув наряд міліції, який затримав ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . Як також уточнив свідок, перед нападом на потерпілу він звернув увагу на ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які разом перейшли дорогу перед їх автомобілем, під час пограбування потерпілої ОСОБА_12 стояв в стороні і спостерігав, а потім підійшов до місця злочину, намагався виправдати ОСОБА_13 , було зрозуміло, що він знайомий ОСОБА_13 , а може і був з ним «заодно».
- протокол огляду місця події від 05 січня 2015 року, відповідно до якого, на ґрунтовій ділянці біля тротуарної доріжки на куті будинку АДРЕСА_4 виявлено сліди боротьби, а також жіноча сумка та відірвані від неї ручки.
- протоколами впізнання від 06 січня 2015 року, відповідно до яких потерпіла ОСОБА_19 у присутності понятих впізнала особу, яка назвалася « ОСОБА_34 » - як особу, яка безпосередньо вирвала сумку з її рук під час нападу 05 січня 2015 року, та ОСОБА_12 - як особу, яка спочатку спостерігала за нападом, а потім втікала з цим нападником, який заволодів її сумкою.
Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те , що винність обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України за вищевказаних кваліфікуючих ознаках , знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду . При цьому суд належним чином вмотивував свої висновки , критично поставився до показань обвинувачених в тому числі про начебто непричетність ОСОБА_12 до скоєного грабежу .
Щодо доводів апеляційної скарги захисника про спотворені судом першої інстанції покази потерпілої ОСОБА_19 та свідка ОСОБА_23 , та доводи аналогічного змісту в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_12 , то колегія суддів з метою перевірки цих та інших доводів апеляційних скарг сторони захисту , задовольнивши клопотання , додатково допитала в суді апеляційної інстанції в якості потерпілої ОСОБА_19 , яка підтвердила свої раніше надані суду першої інстанції показання в частині фактичних обставин скоєного відносно неї грабежу і участі кожного ОСОБА_13 та ОСОБА_12 пояснивши , що безпосередньо відкрите викрадення сумки здійснював ОСОБА_13 але після цього вони разом з ОСОБА_12 побігли в сторону Святошино. Підтвердила , що виходячи з наступних узгоджених дій ОСОБА_12 , вона зрозуміла , що вони були разом з ОСОБА_13 і саме так вона їх сприймала виходячи з дій ОСОБА_12 , який спочатку був неподалік спостерігаючи за обстановкою, а потім , коли ОСОБА_13 вихопив сумку, побіг разом з ОСОБА_13 не намагаючись його зупинити . Показання потерпілої допитаної в суді першої інстанції та додатково при апеляційному перегляді вироку , співвідносяться з показаннями свідка ОСОБА_23 , який був безпосередньо допитаний в суді першої інстанції і на які суд обгрунтовано послався як на належне джерело доказів отримане в спосіб передбачений процесуальним законом і в яких свідок пояснив , що перед нападом ОСОБА_30 та ОСОБА_31 разом перейшли дорогу , потім , під час пограбування потерпілої , ОСОБА_31 стояв в стороні і спостерігав , а вже після затримання ОСОБА_35 , підійшов до місця злочину і намагався виправдовувати ОСОБА_35 , переконуючи в його непричетності . Ці покази в сукупності також спростовують покази обвинуваченого ОСОБА_13 про непричетність ОСОБА_12 на які посилаються захисник та обвинувачений ОСОБА_12 в своїх апеляційних скаргах .
Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_12 в апеляції про порушення його права на захист під час судового розгляду в суді першої інстанції , зокрема щодо не виклику двох свідків які разом з ОСОБА_36 затримали ОСОБА_35 , чоловіка та жінку похилого віку які спостерігали за подією з балкону, то колегія суддів не находить їх переконливими адже цей довід спростовується журналами судових засідань в суді першої інстанції . Відповідно до ч.6 ст. 22 КПК України , суд , зберігаючи об`єктивність та неупередженість , створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків . Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України , кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій , прав свобод і законних інтересів засобами , передбаченими КПК . На протязі судового засідання в суді першої інстанції з боку сторони захисту не заявлялося клопотань про виклик даних свідків , як не було і інших клопотань при з`ясуванні питання про можливість закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами . Таким чином, дані доводі апеляції цілком спростовуються вищезазначеним . ( т.1 а.с. 33; 100; 109; 119) . З урахуванням викладеного , на думку колегії суддів також є таким , що не знайшло свого підтвердження судження викладене в апеляції обвинуваченого про порушення головуючим в суді першої інстанції положень ст. 321 КПК України .
Таким чином , суд першої інстанції дійшов правильного , такого , що ґрунтується на досліджених доказах висновку , що обвинувачені діяли узгоджено між собою з метою здійснення грабежу . Разом залишали місце відкритого заволодіння майном , а після затримання ОСОБА_13 , ОСОБА_12 вів себе активно , втручався в хід подій наполягаючи , що ОСОБА_13 взагалі непричетний до скоєного і, відповідно колегія суддів погоджується , що вина обвинувачених за інкримінованим кримінальним правопорушенням доведена, а дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України за вищезазначених кваліфікуючих ознаках .
Твердження обвинуваченого ОСОБА_13 про ненадання йому матеріалів кримінального провадження для ознайомлення після закінчення досудового слідства, висловлене про апеляційному розгляді , було перевірено при апеляційному перегляді і спростовано наданими прокурором оригіналом протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 26.02.2015 року .
Щодо клопотання сторони захисту захисника обвинуваченого ОСОБА_12 та самого обвинуваченого про виклик для допиту в суді апеляційної інстанції в якості свідка ОСОБА_37 , то суд апеляційної інстанції вживав відповідних заходів для виклику за адресами наданими стороною захисту . Разом з тим, було встановлено що за наданими адресами даний свідок не проживає . Інших адрес свідка , стороною захисту надано не було . Окрім того , звертає на себе увагу , що вказаний свідок був допитаний лише на стадії досудового розслідування але стороною обвинувачення про допит даного свідка клопотань в суді першої інстанції не надходило, як не ставилося питання в суді першої інстанції про його допит і з боку сторони захисту .
Відповідно до вимог ч.2 ст. 404 КПК України , враховуючи конкретні обставини справи , ступінь тяжкості вчиненого злочину , особу винних ОСОБА_12 , який раніше судимий за ч.ч.1,2 ст. 185 КК України , має постійне місце реєстрації та проживання ; ОСОБА_13 в силу ст. 89 КК України не судимий і інших даних щодо його судимості стороною обвинувачення в суді першої інстанції представлено не було, колегія суддів вважає призначення судом першої інстанції покарання наближеного до максимальної межі покарання , передбаченого санкцією статті кримінального закону , недостатньо обґрунтованим і враховуючи участь кожного з обвинувачених в скоєному злочині , а також інші вищезазначені обставини, зокрема , що викрадене майно відразу було повернуто потерпілій після затримання ОСОБА_13 , колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок обвинуваченим в частині помякшення призначеного покарання в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України і, відповідно доводи апеляції прокурора , про ухвалення нового вироку з призначенням максимального строку покарання обвинуваченим , передбаченого санкцією ч.2 ст. 186 КК України на строк 06 років позбавлення волі, колегія суддів находить необґрунтованими, адже прокурором не наведено тих переконливих обґрунтувань та підстав для призначення максимального строку покарання, передбаченого санкцією зазначеної частини вказаної статті кримінального закону . Відповідно апеляція прокурора не підлягає задоволенню .

Копія вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_13 від 23.04.2015, за яким він визнаний винним за ст. 185 ч.1 КК України з призначенням покарання у виді штрафу у розмірі 1190 грн . , надіслана до апеляційного суду за ініціативою Крюківського районного суду м.Кременчука , не може бути врахована адже жодною із сторін кримінального провадження в процесуальний спосіб а ні на досудовому слідстві, а ні в суді першої інстанції не надавалася і тому вказаний вирок має виконуватися самостійно .
Інших доводів в апеляційних скаргах учасників кримінального провадження не міститься .
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Святошинського району міста Києва ОСОБА_10 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року , - залишити без задоволення .

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року, - залишити без задоволення .
Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за ч.2 ст. 186 КК України, в порядку ч.2 ст. 404 КПК України , змінити .
Пом`якшити призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_12 в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України і вважати його засудженим за ч.2 ст. 186 КК України до 04 ( чотирьох ) років 05 ( п`яти ) місяців позбавлення волі.

Помякшити призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_13 в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України і вважати його засудженим за ч.2 ст. 186 КК України до 04 ( чотирьох ) років 06 ( шести ) місяців позбавлення волі .

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_12 відповідно до ч.5 ст. 72 КК України строк попереднього увязнення з 05 січня 2015 року по 03 березня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі .
Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_13 відповідно до ч.5 ст.72 КК України строк попереднього увязнення з 05 січня 2015 року по 03 березня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими які тримаються під вартою в той самий строк з часу отримання копії судового рішення .

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3