Справа № 440/980/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.11.2016 року року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ;

потерпілої ОСОБА_6 ;

при розгляді у відкритому, судовому засіданні кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00002019 від 28 квітня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
29 липня 2016 року до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області надійшов обвинувальний акт внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00002019 від 28 квітня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні 04 листопада 2016 р. захисник обвинуваченого ОСОБА_5 заявив клопотання про заміну запобіжного заходу на домашній арешт. В обґрунтування свого клопотання зіслався на те, що відсутні ризики, на які посилався суд у попередніх ухвалах, зазначив, що у обвинуваченого є стійкі соціальні зв`язки, які суд невірно врахував, а також зазначив, що суд допустив дискримінацію відносно обвинуваченого, а тому просив задовольнити його клопотання.

Одночасно, з ініціативи суду, відповідно до положень ст. 331 КПК України судом поставлено на обговорення питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, який спливає 28.11.2016р.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти зміни запобіжного заходу, та просив суд продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів. Зокрема зазначив, що обвинувачений може переховуватись від суду, так як він чинив опір при його затриманні, він не має соціальних зв`язків, які були б стійкими, а тому доцільним є тримання під вартою обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_6 вважала за доцільне продовження строку тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив застосувати відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту, з підстав наведених адвокатом.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, розглянувши питання доцільності продовження тримання під вартою, суд встановив наступні обставини справи та виходить з наступних мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті.

Ухвалою слідчого судді Буського районного суду Львівської області від 10.05.2016 р. до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів із визначенням застави у розмірі 29000,00 грн. В подальшому ухвалою слідчого судді Буського районного суду Львівської області від 05.07.2016 р. строк тримання під вартою ОСОБА_4 було продовжено до 07.08.2016р. включно. Сторонами не заперечується, що дані судові рішення були предметом апеляційного оскарження, і судом апеляційної інстанції залишені без змін.

29 липня 2016 року до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04.08.2016 р. відносно обвинуваченого продовжено строк тримання під вартою до 02.10.2016р. В подальшому, 30.09.2016 р. ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області відносно обвинуваченого продовжено строк тримання під вартою до 28.11.2016р.

Як зазначено у ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 розділу ІІ КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглянувши питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оцінивши доводи всіх учасників процесу, суд дійшов до висновку про збереження на даний час тих ризиків, які існували на час обрання та продовження запобіжного заходу і які передбачені у ст. 177 КПК України, а саме:

1. Переховування від органів досудового розслідування та суду.

Так, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 може спробувати переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що підтверджується тим, що суворість покарання за тяжке кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі на строк до 6-ти років, може бути визнане ОСОБА_4 більш небезпечними, ніж переховування та втеча. Також суд щодо даного ризику відзначає, що стороною захисту не спростовано факт опору обвинуваченого при його затриманні.

2. Незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, у цьому ж кримінальному провадженні. Так, суд знову відзначає, що як видно із протоколу додаткового допиту потерпілої ОСОБА_7 від 22.05.2016р. остання зазначила, що в квітні 2016р. вона йшла по вулиці у м. Буськ і побачила ОСОБА_8 , який йшов їй на зустріч і почав говорити, щоб вона йшла з ним, однак вона перелякалась і втекла від нього на роботу. Даний ризик на даний час не спростований стороною захисту жодним чином. Крім того, у минулому судовому слуханні було задоволено клопотання про виклик свідків, в т.ч. свідків захисту, вплив на яких не виключається до моменту їх допиту судом. Посилання захисника на тривалість слідства, яке на його думку свідчить про неможливість врахування обставини впливу на потерпілу ОСОБА_7 суд відхиляє, так як такий протокол допиту на даний час є, а допитати безпосередньо потерпілу суд не зміг на даний час, через її неявку.

3. Вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Як видно із матеріалів справи, та не заперечується самим обвинуваченим, він раніше був засуджений двічі за вчинення корисливих злочинів, і за які поніс покарання у виді позбавлення волі. В подальшому, він був звільнений за правилами амністії. Таким чином, суд вважає, що з врахування пред`явленого обвинувачення існує ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, а посилання захисника на подальшу соціальну адаптацію обвинуваченого не спростовують такого ризику.

Відтак, суд вважає, що існують ризики, які визначені у п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а щодо обґрунтованої підозри відзначає, що на даний час справа вже перебуває на розгляді в суді, тому існує обвинувачення у визначеному законом порядку.

Також, суд вирішуючи питання щодо запобіжного заходу враховує, відповідно до ст. 178 КПК України, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується становить виключно позбавлення волі від 4-ох до 6-ти років, його молодий вік та задовільний стан здоров`я, відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків (не одружений, дітей, батьків немає, є студентом).

Щодо посилань захисника на наявність дискримінації, то суд не знаходить для цього достатніх підстав, так як оцінюючи сімейний стан обвинуваченого, суд встановлює його індивідуальні особливості, і в залежності від яких вирішує питання щодо запобіжного заходу, а тому такі посилання захисника є безпідставними.

Оцінюючи питання щодо застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, яке просить застосувати відносно обвинуваченого його захисник, то таке не може мати місця, оскільки на думку суду, його застосування не забезпечує досягнення мети запобіжного заходу, та може бути використано обвинуваченим для уникнення від суду та переховування.

Крім того суд як і раніше відзначає, що посилання адвоката на Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, та на ряд рішень ЄСПЛ є недоцільним, так як суд не вбачає порушень прав ОСОБА_4 визначених Конвенцією, оскільки суд вважає, що тримання під вартою обвинуваченого відповідає положенням підпункту "c" пункту 1 статті 5 Конвенції, так як обвинувачений ОСОБА_4 затриманий відповідно до процедури встановленої законом з метою запобігання зокрема ризику його втечі.

За таких обставин, заявлене клопотання захисника не може бути задоволене судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 331 КПК України,

УХВАЛИВ :
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Буськ Львівської області, обвинуваченого за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України, продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 02 січня 2017 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику, а також направити уповноваженій службовій особі Львівського слідчого ізолятора УДПтС України для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_9