Справа №470/518/16-к 26.04.2017
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000167, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 січня 2017 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мурахівка Березнегуватського району Миколаївської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 четвертої секції,
обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 січня 2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді 60 годин громадських робіт.
Ухвалено стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 2 000 грн., у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 1 000 грн. відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Захисник ОСОБА_6 просить вирок скасувати та закрити провадження на підставі п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Потерпілий ОСОБА_7 просить вирок змінити та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на його користь моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1 000 грн.
Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 зазначає, що суд не дотримався вимог щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.
Вказує на допущені судом істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону: під час судового розгляду при дослідженні доказів суд не надавав їй, як захиснику обвинуваченого матеріали для ознайомлення і підготовки до захисту, чим порушив засади змагальності процесу, бо позбавив сторону захисту права на ознайомлення з матеріалами провадження.
Крім того, обвинувачений вину не визнав, бажав надавати пояснення у справі після дослідження письмових доказів і допиту свідків, але суд позбавив його такого права і перейшов до судових дебатів.
На думку захисника обвинувачення в частині прямого умислу ОСОБА_5 на нанесення тілесних ушкоджень не знайшло свого підтвердження з огляду на те, що ініціатором конфлікту був потерпілий, конфлікт між ним та матір`ю ОСОБА_5 був зумовлений поведінкою потерпілого, який вдарив її ногою у живіт. ОСОБА_5 міг необережно нанести удар потерпілому, захищаючи матір, але це не свідчить про його прямий умисел на вчинення злочину.
Зауважує на тому, що описані потерпілим тілесні ушкодження не відповідають тілесним ушкодженням, зафіксованим у висновку експерта, свідок ОСОБА_9 поясняла, що не бачила на тілі потерпілого нічого, крім крові з якоїсь сторони, і то, після приїзду працівників поліції.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 зазначає, що обвинувачений ОСОБА_5 під час розгляду справи поводив себе зухвало, заперечував свою вину, спотворював події та жодного разу не вибачився за вчинений злочин.
Вважає, що суд необґрунтовано визначив розмір моральної шкоди він зазнав значних моральних страждань, через те, що ОСОБА_5 в присутності своєї матері його принижував, бив та ображав, він отримав струс і після цих подій у нього тривалий час боліла голова, змінився звичайний спосіб життя, він не міг виходити на вулицю та займатися господарством.
Посилаючись на вимоги ст. ст. 118, 124 КПК України, потерпілий вказує на безпідставність висновків суду про відмову в задоволенні його вимог про стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу, оскільки він сплатив своєму представнику ОСОБА_10 1 000 грн., що підтверджується квитанцією до приходного касового ордеру № 23 від 06.06.2016 р.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
02.06.2016 р. близько 14.00 год. ОСОБА_5 , знаходячись на проїзній частині біля свого домоволодіння АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс під час сварки не менше шести ударів рукою в область голови ОСОБА_7 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді двох ран та синців на обличчі, садну на лівій вушній раковині, забою м`яких тканин носа та потиличної частини голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який вважав, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню в частині відшкодування витрат на правову допомогу, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти задоволення скарги потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині відповідають фактичним обставинам і ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які судом перевірені. Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України.
Щодо доводів захисника про недоведеність вини ОСОБА_5 в заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 умисно, то вони позбавлені підстав.
Так, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, під час апеляційного розгляду вину визнав частково і пояснив, що його матір ОСОБА_11 була винна потерпілому гроші. ОСОБА_7 на воротах їх домоволодіння написав про борг, а 02.06.2016 р. влаштував сварку біля їх будинку, ображав нецензурною лайкою його матір, намагався її вдарити, а він (обвинувачений) за неї заступався. Він потерпілого не бив, штовхав його в грудну клітину, оскільки той стрибав до матері і до нього. Потерпілий декілька раз падав на землю, мабуть бився головою. На ділянці землі, на яку падав потерпілий, мались каміння, а тому він допускає, що потерпілий міг вдаритися об них головою і отримати тілесні ушкодження таким чином.
У нього і у матері були тілесні ушкодження, але з питання освідування не він ні його мати нікуди не звертались.
Захисник ОСОБА_6 вважала за необхідне допитати свідків, проте обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що у вироку показання свідків викладені достовірно.
Допитана у суді першої в інстанції свідок ОСОБА_12 показала, що бачила, як потерпілий написав на воротах сусідки «віддай борг», а наступного дня в обідню пору почула крики. Коли вийшла, побачила ОСОБА_7 на землі, на обличчі якого виднілася кров, ОСОБА_11 тримала його за руки, а ОСОБА_5 відходив від них.
Потерпілий ОСОБА_7 в суді першої інстанції показав, що обвинувачений та його мати брали у нього в борг м`ясо, тривалий час не розраховувались, тому 01.06.20016 р. він на воротах їхнього будинку написав фарбою «поверніть борг», а коли приїхав наступного дня, то виникла сварка, під час якої ОСОБА_11 тримала його, а її син ОСОБА_5 його бив, при цьому наніс не менше шести ударів кулаком в область голови, від чого він втратив свідомість.
З протоколу проведення слідчого експерименту від 07.06.2016 р. за участю ОСОБА_7 вбачається, що потерпілий пояснив, що проїжджаючи біля будинку ОСОБА_11 почув її голос і зупинився. Остання почала його ображати, погрожувати розправою. В ході виниклого конфлікту ОСОБА_11 , тримаючи у руці ніж, почала його штовхати, ОСОБА_5 став наносить йому удари в область голови, наніс не менш 6-7 ударів, від яких він впав на землю. ОСОБА_11 сіла йому на живіт і тримала йому руки, обвинувачений продовжував наносити йому удари руками і ногами по тілу. Піднятися він зміг коли під`їхали працівники поліції.
За висновком судово-медичної експертизи № 71 від 06.06.2016 р., у ОСОБА_7 малися тілесні ушкодження: дві рани та синці на обличчі, садно на лівій вушній раковині, забій м`яких тканин носа та потиличної частини голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, таких ушкоджень потерпілому нанесено не менше шести.
Отже доводи апеляційної скарги захисника про те, що показання потерпілого не відповідають тілесним ушкодженням, зафіксованим у висновку експерта, не відповідають дійсності.
Свідок ОСОБА_11 пояснила, що мала перед потерпілим заборгованість, і ОСОБА_7 , вимагаючи повернення боргу, написав про це на воротах. 02.06.2016 р. потерпілий влаштував сварку біля її будинку, ображав нецензурною лайкою, намагався вдарити, за неї заступився її син, який вдарив потерпілого в обличчя, від чого потерпілий упав.
Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Показання потерпілого підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_12 , узгоджуються з висновками судово-медичної експертизи і спростовують твердження обвинуваченого і його захисника про відсутність у ОСОБА_5 умислу на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. Зміст та спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_11 підтверджується сукупністю всіх обставин вчиненого ним діяння характер, послідовність і динамічність дій обвинуваченого ОСОБА_11 , його поведінка під час вчинення злочину, локалізація тілесних ушкоджень у потерпілого, механізм їх спричинення та кількість ушкоджень свідчать саме про те, що ОСОБА_11 у даному випадку діяв з прямим умислом на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.
Отже, на підставі вищевикладеного, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Відповідно ч. 4 ст. 349 КПК України, допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань. Відмова від дачі показань обвинуваченим є також його правом закріпленим у п. 5 ч. 3 ст. 42 КПК України.
За змістом загальних засад кримінального провадження, зазначених у ст. 7 КПК України, а також в ст. ст. 17, 18 КПК України, які визначають презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини і свободу від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї вбачається, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а також жодна особа не може бути примушена давати пояснення, показання і кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження, а саме журналу судового засідання від 14.12.2016 р. встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 під час судового засідання після отримання ним пам`ятки про права та обов`язки та після інших процесуальних дій, від дачі показів відмовився, при цьому вказав на те, що надаватиме покази після допиту свідків.
В подальшому, в ході розгляду справи, обвинувачений ОСОБА_5 і його захисник приймали участь у судовому засіданні, висловлювали думки з приводу клопотань інших учасників судового провадження, брали участь у допиті свідків, виступали у судових дебатах, бажання надати показання обвинувачений не висловлював.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ці обставини підтвердив, пояснити, чому не повідомив суд першої інстанції під час судового засідання про те, що бажає надати пояснення, не міг.
З урахуванням наведеного посилання захисника на порушення прав обвинуваченого в частині того, що суд позбавив його права надати пояснення, є безпідставними.
Щодо ненадання захиснику матеріалів кримінального провадження для ознайомлення, то 14.12.2016 р. в ході судового розгляду за клопотанням прокурора до матеріалів кримінального провадження були долучені певні документи, вказані документи під час судового засідання надавались захиснику ОСОБА_6 для ознайомлення, обвинуваченому вони відкривались під час досудового розслідування. В цей же день захиснику ОСОБА_6 були надана можливість для ознайомлення з долученими матеріалами кримінального провадження.
Наступне судове засідання відбулося 23.01.2017 р., будь яких клопотань від захисника, пояснень від обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження не надходило, а тому твердження захисника про порушення її права та не відкриття їй матеріалів кримінального провадження досудового розслідування, у зв`язку з чим вона не могла належним чином підготовитись до захисту інтересів ОСОБА_5 є необґрунтованими..
За наведених обставин апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 та вирішення питання про скасування вироку і закриття кримінального провадження
Рішення суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди потерпілому 2 000 грн., судом у вироку вмотивовано належним чином. При цьому, суд обґрунтовано послався на врахування реального обсягу моральних страждань потерпілого, пов`язаних із заподіянням йому тілесних ушкоджень, необхідністю проходити лікування, змінами, у зв`язку з цим, звичайного способу життя а також поведінку самого потерпілого перед злочином, що спричинила конфлікт.
З урахуванням викладеного, судом першої інстанції додержані вимоги ст. 23 ЦК України, а також роз`яснення, які містяться в п.п. 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. (з наступними змінами). Розмір визначеного судом першої інстанції відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Відсутні підстави для зміни вироку в цій частині та збільшення зазначеного відшкодування до 5 000 грн., як того просить потерпілий.
Щодо задоволенні вимог потерпілого про стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу, то апеляційний суд виходить з наступного.
В матеріалах кримінального провадження наявний прибутковий касовий ордер № 23 від 06.06.2016 р. про сплату потерпілим ОСОБА_7 витрат за надання адвокатом ОСОБА_10 правової допомоги у сумі 1 000 грн.
Відповідно до положень ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються, в тому числі, і з витрат на правову допомогу.
Відповідно до вимог ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Отже, з обвинуваченого ОСОБА_5 слід стягнути 1 000 грн.
процесуальні витрати понесені потерпілим ОСОБА_7 на оплату правової допомоги.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок зміні, з постановленням апеляційним судом ухвали про збільшення сум, які підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_7 , оскільки таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення, відповідно п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
В порядку п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_5 у відшкодування на користь ОСОБА_7 витрати на правову допомогу в сумі 1 000 грн.
В іншій частині вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 січня 2017 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді
_____________________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3