Справа № 729/677/17
1-кп/729/68/17 р.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2017 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця кримінальне провадження № 000000023 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Косівська Поляна Рахівського району Закарпатської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, -

за участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
До Бобровицького районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 000000023 по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 204 КК України.
Прокурор ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні, вважає обвинувальний акт таким, що відповідає вимогам КПК України та просить призначити кримінальне провадження до судового розгляду , подав клопотання про виклик свідків в судове засідання.
Обвинувачена ОСОБА_3 просила підготовче засідання провести без участі її захисника адвоката ОСОБА_5 , захист своїх інтересів взяла на себе , з думкою прокурора погодилася.
Заслухавши прокурора, обвинувачену, перевіривши обвинувальний акт на відповідність вимогам закону , суд приходить до наступного висновку.
Частиною 3 статті 314 КПК України передбачені рішення, які суд вправі прийняти у підготовчому судовому засіданні. Одним з таких рішень є повернення обвинувального акта прокурору, у разі його невідповідності вимогам КПК України, при цьому не обговорює питання щодо істотності чи неістотності допущених слідчим порушень закону і не визначає, у якій мірі ці порушення кожне окремо або в їх сукупності перешкоджають призначенню судового розгляду, оскільки ст. 2 КПК України вимагає, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування і в ньому не повинно бути жодних внутрішніх суперечностей, граматичних помилок і описок, а всі складові частини цього документа повинні бути узгоджені між собою.
При цьому обвинувачення згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунете в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивну та об`єктивну сторону) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Саме в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, суд здійснює судовий розгляд, як це передбачено вимогам ст. 337 КПК України.
Вичерпні вимоги до обвинувального акта викладені в ст. 291 КПК України.
Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті ( частини статті ) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Таким чином, обвинувальний акт повинен бути викладений у такий спосіб, щоб його зміст відповідав вимогам ст. 291 КПК України за структурою, послідовністю викладення, наявністю обов`язкових елементів: викладення фактичних обставин, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення. При цьому, виклад фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення не є тотожними поняттями і, виходячи з конструкції норми п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, мають зазначатися окремо і відповідно до вимог ст. 91 КПК України, визнається такими обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, і є необхідними і достатніми для його вирішення по суті.
Стаття 2 КПК України визначає, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура .
При цьому ст. 62 Конституції України визначає, що особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення ( рішення від 19.12.1989 р у справі Камасінскі проти Австрії № 9783/82 п.79). Крім того, суд констатував, що положення підпункту «а» п.3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті у кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п.52).
Згідно положень ст. 337 КПК України саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.
Таким чином, обвинувачення повинно бути сформульовано повно, чітко та зрозуміло і узгоджуватися з наведеною правовою кваліфікацією. Це обумовлено, зокрема, необхідністю забезпечення права на захист, оскільки особа повинна знати від якого обвинувачення захищатись, та з огляду на висунуте їй обвинувачення обирати правову позицію захисту.
Ці вимоги Закону прокурором належним чином не дотримані, оскільки всупереч вищевказаним приписам закону, в даному обвинувальному акті відсутній такий важливий елемент як формулювання конкретного обвинувачення, яке повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію ( час, місце ,спосіб ) кримінального правопорушення, форму вини, мотив, мету його вчинення і відповідати цим обставинам, а містить лише виклад фактичних обставин справи та правову кваліфікацію.
Недотримання вказаних вимог Конвенції при складанні обвинувального акту порушує засади кримінального провадження, і зокрема: засаду законності, яка полягає в неухильному дотриманні вимог міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України (п.1 ст.9 КПК), засаду забезпечення права обвинуваченого на захист (ст.20 КПК), а також унеможливлює виконання головуючим суддею вимог ст.348 КПК України щодо роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
Судом встановлено, що обвинувальний акт складено 19.06.2017 прокурором відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 .
Проте, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не містить будь-яких даних про те, що прокурор не погодився з обвинувальним актом, який склав слідчий та внаслідок чого він був складений прокурором та направлений для розгляду до суду, як того вимагають норми вище названої статті.
Положеннями ч. 2 ст. 109 КПК України встановлено, що реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування обвинувальний акт складено прокурором 20.06.2017, однак в обвинувальному акті зазначена дата його складання в прокуратурі Чернігівської області 19.06.2017. Крім того, суд звертає увагу на той факт , що згідно даних реєстру, доступ до матеріалів досудового розслідування був наданий 20.06.2017 р , тобто на слідуючий день після складання обвинувального акту, що є грубим порушенням ст. 290 ч.1 ПК України щодо надання стороні захисту доступу до матеріалів досудового розслідування. Також, всупереч вимогам КПК України, внесення відомостей до ЄРДР 25.05.2017, 24.05.2017, 10.04.2017 року включені в перелік процесуальних рішень, хоча внесення відомостей до ЄРДР є процесуальною дією, а не рішенням, яке у відповідності до вимог ст. 110 КПК України оформлюється постановою на стадії досудового розслідування.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 року «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Враховуючи судові рішення Європейського Суду з прав людини, інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 року та інші викладені обставини, суд приходить до обґрунтованого і переконливого висновку про неможливість призначення обвинувального акту до судового розгляду з вказаних підстав та про повернення його прокурору у зв`язку з невідповідністю його вимогам Кримінального процесуального Кодексу України, яка не може бути усунута в ході розгляду кримінального провадження в судовому засіданні шляхом зміни обвинувачення в суді відповідно до ст. 338 КПК України.
Вказані невідповідності в обвинувальному акті є істотним порушенням і можуть бути усунені лише шляхом повернення обвинувального акту, а тому суд позбавлений можливості призначити дане провадження до судового розгляду.
Керуючись ст. ст. 314, 372, 395 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 000000023 по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч.1 ст. 204 КК України повернути прокурору відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи діб з дня її проголошення. Якщо ухвалу судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.
Суддя ОСОБА_1