10.05.2017
Справа № 642/2208/17
Провадження № 1-кс/642/745/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 травня 2017 року м. Харків
Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши клопотання старшого слідчого Холодногірського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0001213 від 09 травня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
10.05.2017 року старший слідчий Холодногірського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням, погодженим з прокурором Холодногірського відділу Харківської місцевої прокуратури №1 юристом 2-го класу ОСОБА_4 із клопотанням про арешт майна, а саме: кофту та брюки спортивні марки «Адідас» з плямами бурого кольору, мобільний телефон марки «Нокіа 2700» з сім картками операторів мобільного зв`язку «Київстар» та «Водафон», грошові кошти у розмірі 209 гривень та монети на суму 2 грн. 80 коп., мобільний телефон марки «Нокіа 2.8/4.5 3.2.», карту до сімки з номером НОМЕР_1 оператора мобільного зв`язку «Водафон», сірники у коробі, носовий платок, три бонусні картки, картку для проїзду у метро, аркуш картонного паперу з рукописними записами, сім картку оператора мобільного зв`язку «Київстар» та гаманець марки «Супердрай», які було вилучено в ході ОМП від 09.05.2017.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи неодноразово судимим, останній раз у 2012 році Зміївським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 187 КК України до 3 років позбавлення волі, відкрито заволодів чужим майном при наступних обставинах. ОСОБА_5 09.05.2017 приблизно о 02:00 годині повторно, з корисних спонукань, з метою незаконного збагачення, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, познайомившись із випадковим відвідувачем кафе «У Галини», яким виявився громадянин ОСОБА_6 вирішив відкрито заволодіти його майном. З цією метою, ОСОБА_5 , після розпиття алкогольного напою та познайомившись з ОСОБА_6 , запропонував ОСОБА_6 виїхати за межі м. Харкова, на що потерпілий погодився. Після цього ОСОБА_5 вийшовши з ОСОБА_6 з кафе «УГалини» пройшов з ним на залізничні колії вокзалу «Харків Пасажирский». Там, підійшовши до одного з вагонів електро-потягу зі сполученням «Харків Лозова», який в цей час знаходився на 5 платформі вокзалу «Харків Пасажирський» за адресою: м. Харків пл. Привокзальна 2, раптово та несподівано для потерпілого ОСОБА_6 , наносячи йому тілесні ушкодження, відкрито заволодів його телефоном марки «Нокіа 2700» та грошовими коштами у розмірі 350 гривень, спричинивши своїми діями матеріальні збитки потерпілому.
Вказане кримінальне правопорушення, відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 214 КПК України, 09.05.2017 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №001213, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
На підставі вищевикладеного у слідства виникла необхідність у накладанні арешту на тимчасово вилучене майно у ході проведення огляду місця події, а саме на території залізничного вокзалу «Харків - Пасажирський», з метою встановлення фактичних власників зазначених вище речей та осіб, котрі вчинили крадіжки даних предметів.
Таким чином, у органа досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вказане майно у вигляді речей і документів відповідає критеріям, зазначеним у п.п.1,3,4 ч. 2 ст. 167 КПК України, тобто є підшуканими, виготовленими, пристосованими та використаними як засоби та знаряддя вчинення кримінального правопорушення, які зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, набутим в результаті вчинення кримінального правопорушення.
В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали подане клопотання.
ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими обґрунтовуються доводи клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено . У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Окрім вказаного, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна..
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно вимог ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (ч. 10 ст. 170 КПК України).
Із матеріалів клопотання слідчого вбачається наявність правових підстав для накладання арешту на тимчасово вилучене майно.
Вказані обставини є достатніми підставами, передбаченими ст. 167 ч. 2 п. 1 КПК України, для арешту тимчасово вилученого майна.
Даний вид забезпечення кримінального провадження є співмірним і не позбавляє інших осіб права звернутися до слідчого судді із мотивованим клопотанням про зняття арешту з майна у разі достатності підстав для скасування забезпечення кримінального провадження.
Отже, старшим слідчим доведено, що: 09.05.2017 було проведено огляд місця події, в ході якого було виявлено наступні предмети: кофту та брюки спортивні марки «Адідас» з плямами бурого кольору, мобільний телефон марки «Нокіа 2700» з сім картками операторів мобільного зв`язку «Київстар» та «Водафон», грошові кошти у розмірі 209 гривень та монети на суму 2 грн. 80 коп., мобільний телефон марки «Нокіа 2.8/4.5 3.2.», карту до сімки з номером НОМЕР_1 оператора мобільного зв`язку «Водафон», сірники у коробі, носовий платок, три бонусні картки, картку для проїзду у метро, аркуш картонного паперу з рукописними записами, сім картку оператора мобільного зв`язку «Київстар» та гаманець марки «Супердрай», які було вилучено в ході ОМП від 09.05.2017 є предметом кримінального правопорушення і необхідність арешту вказаного майна зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що не застосування цього заходу перешкоджатиме встановленню істини по справі внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене, в зв`язку з чим, необхідно накласти арешт на вищезазначене майно
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 167, 267, 170, 172-173 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Клопотання старшого слідчого Холодногірського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_3 про накладення арешту задовольнити.
Накласти арешт на кофту та брюки спортивні марки «Адідас» з плямами бурого кольору, мобільний телефон марки «Нокіа 2700» з сім картками операторів мобільного зв`язку «Київстар» та «Водафон», грошові кошти у розмірі 209 гривень та монети на суму 2 грн. 80 коп., мобільний телефон марки «Нокіа 2.8/4.5 3.2.», карту до сімки з номером НОМЕР_1 оператора мобільного зв`язку «Водафон», сірники у коробі, носовий платок, три бонусні картки, картку для проїзду у метро, аркуш картонного паперу з рукописними записами, сім картку оператора мобільного зв`язку «Київстар» та гаманець марки «Супердрай».
Виконання ухвали суду доручити старшому слідчому Холодногірського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1