ун. № 759/7973/17
пр. № 1-кп/759/513/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2017 року Святошинський районний суд м. Києва
в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 ; розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0008194 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, без реєстрації, проживаючого по АДРЕСА_1 , освіта середня, одруженого, не судимого, непрацюючого; у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , будучи військовозобов`язаним та визнаним придатним до військової служби, ухилився від призову за мобілізацією, не прибувши без поважних причин до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , у встановлений військовим комісаріатом термін 14.08.2014.
Так, ОСОБА_5 згідно військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 23.01.1991, в 1991-1992 роках проходив службу у Збройних силах України, має військове звання сержант та спеціальність наводчик оператора 3 класу. Після звільнення в запас ОСОБА_5 взято на облік ІНФОРМАЦІЯ_4
Відповідно до Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 21.07.2014 № 607/2014, затвердженого Законом України Про завтердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 22.07.2014 № 1595-VII, на території України оголошено часткову мобілізацію протягом 2014 року протягом 45 діб з дня набрання чинності цим Указом 24.07.2014.
Згідно ч. 9 ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII, військовозобов`язаними є особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Відповідно до ст. 39 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII, призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21.10.1993 № 3543-XII.
12.08.2014 військовозобов`язаний ОСОБА_5 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого по АДРЕСА_2 . Будучи належним чином повідомлений про передбачену чинним законодавством України відповідальність за ухилення від призову за мобілізацією, ОСОБА_5 отримав мобілізаційне розпорядження та про що розписався у службовій документації ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З метою комплектування Збройних сил України, того ж дня військовозобов`язаному ОСОБА_5 повідомлено про необхідність прибуття 14.08.2014 до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , для відправлення до військової частини для проходження служби в лавах Збройних сил України.
Незважаючи на це, військовозобов`язаний ОСОБА_5 , не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, перелдбачених ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21.10.1993 № 3543-XII, в порушення вимог ч. 3 ст. 22 цього Закону, діючи умисно, з метою ухилення від призову за мобілізацією, без поважних причин не прибув у вказаний день 14.08.2015 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , не повідомивши в подальшому про причини свого неприбуття.
20 травня 2017 року між прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_3 на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні № 0008194 та ОСОБА_5 в порядку, передбаченому статтями 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ст. 336 КК України, обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме за ст. 336 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки з випробуванням, з іспитовим роком на 1 (один) рік.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.
Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил статтей 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, кримінальних правопорушень невеликої чи середньої тяжкості, тяжких кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно зі ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого потерпілих немає.
Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
За таких обставин суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_5 ухилився від призову за мобілізацією, тому його дії суд кваліфікує за ст. 336 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_5 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 314, 373, 374, 475 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду від 20 травня 2017 року про визнання винуватості між прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, за угодою від 20 травня 2017 року з прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_3 та призначити ОСОБА_5 узгоджене покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_5 покласти обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду міста Києва через Святошинський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
СУДДЯ: