Справа № 139/448/17

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2017 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гонтівка Могилів-Подільського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, освіта середня, працюючого монтером Вінницького БМП ПрАТ «Укрзалізниця», раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України
з участю сторін провадження:
процесуального прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_2 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_2 11 березня 2017 року близько 12-ої години, керуючи власним технічно справним автомобілем «АЗЛК 2141», номерний знак НОМЕР_1 , по автошляху сполученням м. Вінниця - м. Могилів-Подільський, поблизу с. Лучинчик Мурованокуриловецького району на спуску не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку (мокре дорожнє покриття) та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, при зміні напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод для руху або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на ліве узбіччя автошляху, втратив змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, що призвело до виїзду у кювет, де відбувся наїзд на дерево.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_6 від отриманих тяжких тілесних ушкоджень у вигляді сполучної травми тіла, що є небезпечною для життя в момент спричинення, померла на місці пригоди.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 повністю визнав свою вину в інкримінованому злочині і показав: 11 березня 2017 року він відвозив ОСОБА_6 і її чоловіка ОСОБА_4 у с. Сліди Могилів-Подільського району. Рухаючись по ділянці автошляху з м. Вінниці біля с. Лучинчик Мурованокуриловецького району, він виїхав на ділянку дороги, яка мала спуск у напрямку його руху, при цьому на даному відрізку покриття автошляху було у належному стані, хоча й мокре від опадів. Пригадує, що в якийсь момент автомобілем занесло вліво і він став неконтрольованим: його винесло на зустрічну смугу, потім - у кювет і там відбувся удар в якусь перепону. До тями прийшов коли на місці ДТП вже був автомобіль швидкої допомоги. Щиро кається у вчиненому у дуже шкодує про те, що внаслідок ДТП загинула ОСОБА_6 , яку він добре знав і з сім`єю якої завжди підтримував дружні відносини.
Потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що дійсно 11 березня 2017 року на його прохання ОСОБА_2 віз його із дружиною у с. Сліди. ОСОБА_2 рухався зі швидкістю не більше 70 км/год, не скаржився на здоров`я. Коли біля с. Лучинчик він відволікся від дороги, відчув, що автомобіль шарпнуло вліво, а потім винесло на зустрічну смугу руху, ліве узбіччя. Почув удар і, очевидно втратив свідомість. Прийшовши до тями, побачив, що автомобіль пошкоджений, ОСОБА_2 лежав на землі спереду автомобіля, а дружина не подавала ознак життя. Пізніше лікарі констатували її смерть на місці ДТП. Зазначив, що у нього та його родини не має претензій до ОСОБА_2 , просив не карати його суворо, оскільки не вбачає в його діях вини, вважає подію збігом страшних і безповоротних обставин.
З урахуванням повного визнання вини у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення, а також клопотання обвинуваченого, враховуючи думки прокурора та потерпілого, за відсутності заперечень та сумнівів, переконавшись у добровільності позиції, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, отриманих у ході досудового слідства, оскільки ні обвинуваченим, ні потерпілим не оспорюють ся ті обставини, які ними доводяться.
Дослідження доказів було обмежено допитом обвинуваченого і потерпілого та дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого.
Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
За таких обставин суд прийшов до висновку, що дії ОСОБА_2 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, зокрема, що відповідно до класифікації злочинів, визначеної ст. 12 КК України, вчинене ним діяння є тяжким злочином, але за психічним ставлення особи до вчинюваної дії та її наслідків відноситься до злочинів, вчинених у формі необережності (ст. 25 КК України).
Суд також враховує особу винного, який за місцем свого проживання та роботи характеризується позитивно, як такий що скарг від сусідів по будинку, родичів, з органів внутрішніх справ на порушення громадського порядку ОСОБА_2 до комітету мікрорайону «Слов`янка» не надходило (а.п. 39); в колективі ввічливий, чуйний, дисциплінований, скромний, користується повагою і авторитетом, веде тверезий спосіб життя і за період роботи якого порушень дисципліни і внутрішнього трудового розпорядку виявлено не було (а.п. 40); обвинувачений ніколи не вчиняв порушень ПДР (а.п. 36), не перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога (а.п. 38). До обставини, що пом`якшують покарання, суд відносить: щире каяття в скоєному злочині та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину вперше (а.п. 37), відшкодування шкоди потерпілому.
Ні досудовим слідством, ні судом не встановлено обставин, які б обтяжували покарання для обвинуваченого.
Згідно абзацу 17 ч. 1 ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, також приймає до відома досудову доповідь відповідно до якої (а.п. 28-34) ОСОБА_2 щиро розкаюється у вчиненому злочині, розуміє, що необхідно змінити у своїй поведінці, щоб у майбутньому не скоювати кримінальних правопорушень, має конструктивні плани на майбутнє та переконує, що застосування до нього покарання не пов`язаного з позбавленням волі, дасть йому змогу вести нормальний спосіб життя.
Також, згідно висновку органу пробації, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_2 оцінюється як низький. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі можливе і не становить небезпеку для суспільства чи окремих його членів.
Напідставі викладеного, дотримуючись загальних засад призначення покарання, зокрема, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим у вчиненому злочині, відсутність претензій зі сторони потерпілого, клопотання прокурора, потерпілого та обвинуваченого щодо обрання не суворого і не пов`язаного з реальним відбуттям покарання, наявність сукупності пом`якшуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 слід призначити покарання за вчинений ним злочин у виді безальтернативного позбавлення волі, а його строк можна визначити як ближчий до мінімального чотири роки.
Санкція інкримінованої частини статті 286 КК України передбачає можливість або застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, або не застосовувати таке додаткове покарання.
При вирішенні цього питання суд враховує наступне:
- ОСОБА_2 , з його слів, має стаж водіння транспортних засобів із 1985 року і завжди бережливо і уважно відносився до свого автомобіля.
- Відповідно до інформації управління превентивної діяльності ГУНП у Вінницькій області від 07 квітня 2017 року № 1528/20-2017 (а.п. 36) ОСОБА_2 не притягувався до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України.
- Зі слів потерпілого ОСОБА_4 , ОСОБА_2 два-три рази на рік транспортував його та членів його сім`ї у село за місцем народження його покійної уже дружини і завжди уважно і адекватно дорожній обстановці керував транспортним засобом.
- Потерпілий ОСОБА_4 протягом усього судового розгляду клопотав про призначення ОСОБА_2 найменш тяжкого покарання.
- Обвинувачений ОСОБА_2 просив у випадку призначення іспитового строку не позбавляти його права керувати транспортними засобами, оскільки - це єдина можливість забезпечити достойний догляд за батьками, що проживають у Могилів-Подільському районі.
Таким чином, суд вважає за можливе не позбавляти ОСОБА_2 права керувати транспортними засобами.
З урахуванням наведеної вище сукупності пом`якшуючих покарання обставин, особи винного який раніше себе нічим не скомпрометував, висновку органу апробації, а також зважаючи на відношення до міри покарання сторони обвинувачення, суд вважає за можливе застосувати ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, а іспитовий строк визначити терміном на два роки. Суд не вбачає підстав для покладення в такому випадку на обвинуваченого обов`язків, передбачених у ч. 2 ст. 76 КК України.
На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого документально підтвердженні (а.п. 41, 42) витрати по проведенню двох експертиз (експертизи технічного стану транспортного засобу, авто-технічної експертизи) на загальну суму 1407 гривень 36 копійок.
Оскільки, запобіжний захід відносно обвинуваченого в ході досудового слідства не обирався, суд не вбачає підстав і потреби в застосовуванні відносно нього запобіжного заходу на цьому етапі судового розгляду.
З врахуванням положень ч. 4 ст. 174 КПК України, підлягає скасуванню арешт транспортного засобу «АЗЛК 2141», накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2017 року (а.с. 43-45).
Керуючись ст.ст. 349, 368, 369-371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд
ОСОБА_2 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі без позбавленням права керування транспортними засобами.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_2 звільнити від відбування покарання, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання чи роботи.
Стягнути із ОСОБА_2 в доход держави витрати за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу та авто-технічної експертизи в сумі 1407 (тисяча чотириста сім) гривень 36 копійок.
Скасувати арешт транспортного засобу «АЗЛК 2141», номерний знак НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2017 року.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому, потерпілому і прокурору.
На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Суддя:_________