Справа №463/3596/16-к
Провадження №1-кп/463/291/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2016 р. Личаківський районний суд м.Львова

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

представників потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8

та потерпілого ОСОБА_9

представника цивільного відповідача ОСОБА_10

у м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.06.2016 року за №0000644, про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, суд -

в с т а н о в и в :
органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою на 60 діб без визначення застави, яке обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на термін від 3 до 8 років; в результаті його дій настали тяжкі наслідки у виді смерті малолітньої особи, що є обтяжуючою обставиною; обвинувачений потерпілим шкоду не відшкодував, потерпілі настоюють на обранні найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зазначає, що достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі може переховуватися від суду. У зв`язку із наведеним переконаний, що ризики передбачені ст.177 КПК України не відпали, підстав заміни запобіжного заходу на більш м`який немає, у зв`язку із чим просить клопотання задоволити.

Захисник та обвинувачений в судовому засіданні заперечили проти клопотання з підстав його безпідставності. Заявили клопотання про зміну запобіжного заходу тримання під вартою на домашній арешт, яке обґрунтовують тим, що на даний час досудове розслідування у справі завершено, ризики передбачені ст.177 КПК України відпали. Обвинувачений має постійне місце проживання, по місцю праці та проживання характеризується позитивно. Окрім цього, зазначає, що оскільки домашній арешт за практикою Європейського Суду є також видом позбавлення волі, тому саме такий запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому просять власне клопотання задоволити, клопотання прокурора відхилити. Таку ж позицію підтримав представник цивільного відповідача.

Потерпілий, представники потерпілих підтримали клопотання прокурора, в задоволенні клопотання сторони захисту просять відмовити.

Обговоривши заявлені клопотання, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає до відхилення, а клопотання захисту про задоволення виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, що призвело до загибелі малолітньої дитини.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Суд погоджується з доводами прокурора про обґрунтованість підозри висунутої обвинуваченому та вважає неприйнятними доводи сторони захисту про відсутність доказів вини обвинуваченого у скоєному як відсутність обґрунтованої підозри , оскільки об`єктивно встановлено, що обвинувачений був за кермом транспортного засобу, який здійснив наїзд на потерпілих в районі пішохідного переходу, в результаті чого малолітня потерпіла ОСОБА_11 померла на місці.

У Справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (Заява N 42310/04) Страсбург, 21 квітня 2011 року Європейський суд з прав людини вказав, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення (див. рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N 182).

Обґрунтованими є також доводи прокурора про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу і на які вказує прокурор.

При цьому позиція захисту з приводу доведеності ризиків передбачених ст.177 КПК України є суперечливою і непослідовною, оскільки вони настоюють на відсутності ризиків, але просять обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту. В той же час відсутність ризиків передбачених ст.177 КПК України не дає підстав для обрання запобіжного заходу взагалі.

Таким чином, суд вважає, що прокурор в достатній мірі обґрунтував наявність обґрунтованої підозри та ризиків для обрання запобіжного заходу.

А тому дійсно у відповідності до положень ст.194 КПК України є підстави для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу.

Разом з тим, у відповідності до положень ч.4 ст.194 КПК України визначено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На думку суду, прокурор не в достатній мірі обґрунтував підставність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, та не та не довів недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам , зазначеним у клопотанні. При цьому суд враховує практику Європейського Суду з прав людини у питанні продовження строків тримання під вартою. Так, у справі "Харченко проти України"(Заява N 40107/02) Страсбург, 10 лютого 2011 року (ОСТАТОЧНЕ 10/05/2011) Суд нагадав, що пункт 4 статті 5 Конвенції ( 995_004 ) передбачає право осіб, яких затримано або взято під варту, на перегляд процесуальних і матеріально-правових умов, які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення "законності" позбавлення їх свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання, та легітимність мети, з якою особу затримано і потім узято під варту (див. рішення у справі "Буткявічюс проти Литви" (Butkevicius v. Lithuania), N 48297/99, п. 43, ECHR 2002-II (витяги)).

У Справі Мамедова проти Росії (Заява 7064/05) від 01 червня 2006 року Європейський суд з прав людини вказав, що розглядаючи законність і обґрунтованість подальшого тримання заявниці під вартою, районний і обласний суди увесь час посилалися на серйозність висунутого обвинувачення як на головний чинник для оцінки можливості того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме відправленню правосуддя або вчинятиме нові злочинні дії. Однак, як не раз зазначав Суд, хоч суворість покарання, що загрожує заявникові, має значення для оцінки небезпеки його зникнення або вчинення нових злочинів, потребу подовжити строк тримання під вартою не можна оцінювати з чисто абстрактної точки погляду, зважаючи лише на тяжкість злочину. Так само і подовження строку тримання під вартою не може застосовуватися через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі (див. рішення у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France) від 26 червня 1991 року, Серія A, № 207, п. 51; також див. справи «Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia) від 8 лютого 2005 року, № 45100/98, п. 102; «Гораль проти Польщі» (Goral v. Poland) від 30 жовтня 2003 року, № 38654/97, п. 68; «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria) від 26 липня 2001 року, № 33977/96, п. 81).

В даному випадку необхідність продовження строку тримання під вартою прокурор обґрунтовує тяжкістю обвинувачення та наслідками, які настали у результаті скоєння інкримінованого злочину.

Разом з тим, у даному провадженні слідство майже завершено, всі потерпілі та свідки допитані, судом за клопотанням сторін призначено ряд експертиз, час проведення яких є значно більшим від терміну на який суд продовжить строк тримання під вартою.

Обвинувачений має постійне місце проживання, раніше не судимий, має стійкі соціальні зв`язки, працював, характеризується виключно позитивно, хворіє.

Згідно ч.2 ст.181 КПК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

А тому суд приходить до висновку, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення ризиків передбачених ст.177 КПК України, в тому числі переховуватися від органів досудового розслідування та суду, обвинуваченому достатнього обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.177, 331 КПК України, -

у х в а л и в:

клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою відхилити.
Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу тримання під вартою на домашній арешт задоволити.
Змінити раніше обраний запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, заборонивши йому залишати житло за місцем його проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду протягом періоду з 00:00 год. до 24:00 год.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 такі обов`язки:

1)прибувати до суду (у випадках передбачених законом до слідчого, прокурора) за першою вимогою;

2)не відлучатися із населеного пункту та місця проживання та реєстрації - АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4)утримуватися від спілкування з свідками, потерпілими у даному кримінальному провадженні;

5)здати на зберігання до відповідальних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзду в Україну;

6)носити електронні засоби контролю.

Строк дії ухвали становить два місяці з часу проголошення ухвали о 17:30 год. 06.12.2016 року по 17:30 год. 06.02.2017 року.

Контроль за виконанням ухвали суду, в тому числі в частині носіння електронного засобу контролю покласти на працівників органу внутрішніх справ (поліції) за місцем проживання обвинуваченого.

У разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1