АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/5558/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/36/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.15, ч.2 ст.190 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 р. м.Тернопіль

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ;

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та прокурора Тернопільської місцевої прокуратури на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2016 року, -

Встановила:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вишнівчик, Теребовлянського району, Тернопільської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 03.07.2014 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.1 ст.289 КК України до покарання у виді трьох років обмеження волі, із застосуванням ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з встановленням одного року іспитового строку,-

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.190 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком два роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання у виді двох років обмеження волі за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 липня 2014 року, що згідно вимог ч.1 ст.72 КК України відповідає одному року позбавлення волі, і за сукупністю вироків призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання. У строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 зараховано строк з моменту його затримання 09.02.2015 року до 12.02.2015 року включно, та на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вироком суду також вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку, невідома особа переслідуючи мету збагачення та незаконного отримання прибутків, попередньо домовилась із ОСОБА_7 про незаконне заволодіння шляхом обману грошовими коштами жителів м. Тернополя, під приводом відшкодування шкоди заподіяної постраждалим та не притягнення до кримінальної відповідальності близьких родичів (дітей) потерпілих, за нібито порушення правил безпеки дорожнього руху з заподіянням тілесних ушкоджень постраждалим від дорожньо-транспортних пригод (ДТП) чи умисне спричинення їм тілесних ушкоджень.

Так, 09 лютого 2015 року близько 03.00 години у ОСОБА_7 , який перебував за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , попередньо домовившись із невстановленою особою про вчинення шахрайства, виник злочинний намір на заволодіння майном шляхом обману.

Реалізуючи свій злочинний намір, 08 лютого 2015 року невстановлена особою, використовуючи стільниковий зв`язок, повідомила ОСОБА_7 про необхідність поїздки в ніч з 08 на 09 лютого 2015 року до потерпілих, для незаконного отримання у них грошових коштів. В подальшому невстановлена особа 09 лютого 2015 року близько 03 години 15 хвилин, умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного заволодіння чужим майном, перебуваючи у невстановленому місці визначила стаціонарний номер телефону НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , що проживає по АДРЕСА_2 , для подальшого здійснення до нього дзвінка з метою повідомлення йому неправдивої інформації щодо його сина та незаконного заволодіння коштами останнього шляхом шахрайства.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, невідома особа, маючи в наявності стільниковий телефон 09.02.2015 року о 03:15 год. здійснила дзвінок на телефонний номер НОМЕР_1 , де слухавку підняв ОСОБА_9 . Після цього, невстановлена особа в телефонній розмові з ОСОБА_9 , використовуючи ефект несподіваності, скориставшись схвилюванням та розгубленим станом потерпілого, видав себе за його сина ОСОБА_10 та повідомив про те, що він потрапив у дорожньо-транспортну подію, в результаті якої спричинено шкоду потерпілому. Скориставшись розгубленим станом потерпілого, його родинними зв`язками невстановлена особа висунула вимогу ОСОБА_9 добровільно передати грошові кошти у розмірі 4000 доларів США в якості вирішення питання про не притягнення його сина до кримінальної відповідальності за фактом нібито вчиненого ним порушення правил дорожнього руху. ОСОБА_9 , будучи введеним в оману, реально сприймаючи слова шахраїв та переконаний в тому, що діє в своїх інтересах та в інтересах свого сина, оцінивши характер негативних наслідків, які можуть в подальшому настати відносно його сина у випадку якщо він не передасть вказані шахраями грошові кошти, погодився передати грошові кошти в сумі 4000 доларів США. Отримавши його згоду на передачу грошових коштів, невідома особа повідомила йому про приїзд до нього довіреної особи співробітника міліції, якому він повинен передати грошові кошти, при ньому наказав потерпілому постійно знаходитись з ним на телефонному зв`язку тим самим не даючи можливості ОСОБА_9 усвідомити події, які з ним відбуваються, з метою недопущення здійснення потерпілим телефонних дзвінків до близьких родичів та виявити факт вчинення відносно нього шахрайських дій.

Надалі невстановлена особа використовуючи стільниковий зв`язок, в цей же час спілкуючись по другому мобільному телефону із ОСОБА_7 повідомила йому анкетні дані, адресу проживання потерпілого ОСОБА_9 , які останній вказав під час телефонної розмови із невстановленою особою.

ОСОБА_7 дотримуючись домовленості із невстановленою слідством особою, знаходився в м. Тернополі та отримавши від невстановленої особи по мобільному телефону відомості про місце проживання ОСОБА_9 , на автомобілі таксі «ЗАЗ-VIDA» 09.02.2015 року близько 04:00 год. прибув до будинку по АДРЕСА_2 за місцем проживання потерпілого, видаючи себе за довірену особу працівника міліції, отримав від ОСОБА_9 на сходовій клітці вказаного будинку недійсні грошові знаки, візуально схожі на банкноти ста доларів США, в кількості сорока купюр, таким чином, виконавши всі дії які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але не закінчив його з причин, які не залежали від його волі.

В апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого просить вищевказаний вирок суду скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд у суд першої інстанції.
Вважає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, допущено неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Звертає увагу, що безпосередньо у судовому засіданні було досліджено лише покази потерпілого, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 будь-яких інших речей документів, котрі 11.12.2015 року були надані стороною обвинувачення і на які посилається суд, не були безпосередньо досліджені в жодному судовому засіданні, що підтверджується звукозаписом.

До того ж стороні захисту не було надано для ознайомлення подані стороною обвинувачення 11.12.2015 року протоколи слідчих дій, документи та докази, а в судовому засіданні їх також не оголошували.

На підставі наведеного вважає, що при розгляді кримінального провадження, судом першої інстанції в порушення вимог ч. 1 ст.20 КПК України, не забезпечено право на захист обвинуваченого ОСОБА_7 щодо реалізації його процесуальних прав передбачених законом, чим допущено істотне порушення кримінального процесуального закону.

11.12.2015 року стороною обвинувачення було надано суду протокол обшуку від 10.02.2015 року. Відповідно стороною захисту з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду даного кримінального провадження було заявлено клопотання про виклик в судове засідання понятих та їх допит в якості свідків. Дані особи були понятими під час проведення даної слідчої дії, а саме обшуку квартири АДРЕСА_3 10.02.2015 року, а тому відповідно до вимог ч. 7 ст. 223 КПК України могли бути допитані під час судового розгляду як свідки проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Дані особи могли б підтвердити ту обставину, що вони не були присутні під час проведення обшуку з початку процесуальної дії до якої вони були запрошені в якості понятих, та не бачили де саме та ким було знайдено нібито грошові кошти в сумі 300 доларів США, що в свою чергу вказувало б на недопустимість даного доказу.

Суд безпідставно відмовив у даному клопотанні чим допустив неповноту судового розгляду та порушив право на захист.

Під час розгляду кримінального провадження стороною захисту було подано клопотання про визнання ряду доказів не допустимими.

Суд розглядаючи дане клопотання не спростував в оскаржуваному вироку всі, без винятку, доводи та підстави через які сторона захисту вважала той чи інший доказ (документ) недопустимим доказом у справі. Деякі доводи взагалі не були взяті судом до уваги.

Так, в матеріалах справи містяться протоколи тих чи інших слідчих дій, котрі були проведені на досудовому слідстві в даному кримінальному провадженні. Жоден поданий протокол слідчої дії не відповідає загальним вимогам ст.ст.104, 105 КПК України. В протоколах по різному відсутні відомості про місце, час проведення даної процесуальної дії, а також відомості про послідовність дій; отримані в результаті процесуальної дії відомості важливі для цього кримінального провадження, протоколи не містять відомостей про додатки до них.

Окрему увагу колегії суддів звертаю на Протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 11.02.2015 року, оскільки судом першої інстанції взагалі не були спростовані доводи сторони захисту подані письмово та заявлені усно з приводу його недопустимості. Даний протокол не був безпосередньо досліджений в судовому засіданні, через що суд не вправі був на нього посилатись.

Як вбачається з вказаного протоколу, Начальник сектору ВКР Тернопільського MB УМВС України в Тернопільській області капітан міліції ОСОБА_14 , за результатами проведення УОТЗ УМВС України в Тернопільській області негласної слідчої дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, що проводилася у період з 26.12.2014р. по 11.02.2015року за Ухвалою слідчого судді Апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_15 , від 26.12.2014 року № 01/2408т. терміном на 60 діб, отримав інформацію, яка становила оперативний інтерес у розкритті злочину. Даний протокол містить відмітку-«розсекречено».

До протоколу було долучено диск CD-R, котрий не був оформлений як додаток до протоколу, не був наданий стороні захисту для ознайомлення в порядку ст. 290 КПК України, про що заявлялось в суді першої інстанції, та в порушення вимог ст.ст. 23, 359 КПК України не досліджувався в судовому засіданні.

Проте стороною обвинувачення в даному кримінальному провадженні не було надано ні суду, ні іншим учасникам процесу Ухвали слідчого судді Апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_15 , від 26.12.2014 року № 01/2408т про надання дозволу на проведення негласних слідчих дій у період з 26.12.2014р. по 11.02.2015року на підставі якої проводилась негласна слідча (розшукова) дія -зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж щодо ОСОБА_7 за результатами якої складено Протокол від 11 лютого 2015 р.

Відсутність у матеріалах кримінального провадження Ухвали слідчого судді Апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_15 , від 26.12.2014 року № 01/2408т тягне за собою визнання результатів проведення цих заходів, а саме Протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 11.02.2015 року недопустимим доказом з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України, в зв`язку із неможливістю перевірити законність такого заходу.

- прокурор просить вищевказаний вирок суду скасувати та постановити новий, яким визнати винним ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання за за ч.2 ст.190 КК України - у виді 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів вважати ОСОБА_7 засудженим за цим вироком до 3 (трьох) років позбавлення волі та за вироком Тернопільського міськрайонного суду від 12.09.2016 року до 3 (трьох) років обмеження волі та штрафу у розмірі 1700 гривень.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання у вигляді обмеження волі за вироком Тернопільського міськрайонного суду від 12.09.2016 року зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.

Вказані вимоги мотивує тим, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та невідповідністю призначеного судом покарання особі обвинуваченого.
Позиція суду про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.2 ст.190 КК України підлягає спростуванню, у зв`язку з тим, що допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 , повідомив, що передав ОСОБА_7 саме грошові в сумі чотири тисячі доларів США купюрами по сто доларів США, а не будь-що інше, про що повідомив останнього при передачі.

Крім цього, в момент вчинення злочину, умисел обвинуваченого був спрямований саме на заволодіння грошовими коштами потерпілого. Реалізувавши свій злочинний умисел, ОСОБА_7 був переконаний, що заволодів саме грошовими коштами, якими може розпоряджатися на власний розсуд, тобто вчинив закінчений злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України.

Зазначає, що міра призначеного покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, є недостатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.
Вказує, що суд залишив поза увагою той факт, що обвинувачений вини не визнав та не розкаявся у вчиненому, а злочин вчинив в період дії іспитового строку при звільненні його від відбування покарання з випробовуванням, не відшкодував у повному обсязі завдані збитки.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просять вказаний вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у суд першої інстанції, прокурора, що просить задовольнити його апеляційну скаргу, з мотивів, викладених у ній, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Проте ці вимоги закону під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні не виконані, обставини, які мають істотне значення для вирішення кримінального провадження належним чином не з`ясовані.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому.

За результатами судового розгляду даного кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.190 КК України, тобто закінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб. Підставою такої кваліфікації дій обвинуваченого, суд вказав недійсність отриманих ним грошових знаків.

Аналіз вироку та дослідження матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що суд неповно провів судовий розгляд кримінального провадження, чим істотно порушив вимоги кримінально-процесуального закону, та прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч.2 ст.190 КК України без дослідження усіх наявних в матеріалах доказів, що призвело до прийняття рішення, яке не відповідає вимогам ст.370 КПК України.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Статтею 23 КПК України встановлено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.358 КПК України протоколи слідчих (розшукових) дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи, якщо в них викладені чи посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або за клопотанням учасників судового провадження та пред`явлені для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження.

Учасники судового провадження мають право ставити запитання щодо документів свідкам, експертам, спеціалістам.

Якщо долучений до матеріалів кримінального провадження або наданий суду особою, яка бере участь у кримінальному провадженні, для ознайомлення документ викликає сумнів у його достовірності, учасники судового провадження мають право просити суд виключити його з числа доказів і вирішувати справу на підставі інших доказів або призначити відповідну експертизу цього документа.

Разом з тим, вказаних вимог судом дотримано не було, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового засідання 11.12.2015 року стороною обвинувачення було долучено до матеріалів справи ряд документів, а саме: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09.02.2015 року (а.с.102-103); протокол огляду записника потерпілого від 11.02.2015 року та його копії (а.с.104- 106); постанова про визнання і приєднання до кримінального провадження речових доказів та передачу їх на зберігання (записної книжки) (а.с. 107); заява ОСОБА_7 про добровільну видачу коштів ( а.с.108-109); протокол вилучення предметів чи речей під час їх добровільної видачі від 09.02.2015 року (а.с.110); протокол обшуку від 10.02.2015 року (а.с.11-113); ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 10.02.2015 року про проведення обшуку (а.с.120); розписку потерпілого ОСОБА_9 . Про отримання коштів (а.с.121); протокол огляду предмету (300 доларів США) від 11.02.2015 року (а.с.131); ксерокопія 3900 доларів США (а.с.132-141); заява ОСОБА_7 про добровільну видачу мобільного телефону (а.с.142); протокол огляду мобільного телефону від 11.02.2015 року (а.с.143-149); висновок експерта №1.3-89/15 від 06.03.2015 року (а.с.154-162); висновок експерта №1.3-99/15 від 23.03.2015 року (а.с.171- 173); протоколи огляду предметів від 26.02.2015 року (а.с. 175-179); протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 11.02.2015 року (а.с. 182-192) та ін.

Згідно вироку, зазначені вище докази частково поклав в основу обвинувачення ОСОБА_7 , а частину з них визнав недопустими. При цьому, всупереч вказаним вимогам, даючи даним доказам оцінку у вироку, жоден із них, як того вимагає ст.ст.23, 358 КПК України, не був предметом дослідження в суді під час розгляду провадження, що вбачається із журналів та звукозапису судових засідань, чим порушено право обвинуваченого на захист.

Висновки суду про кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч.2 ст.190 КК України зроблені без повного дослідження обставин провадження та такий свій висновок суд не мотивував з посиланням на докази.

Суд не вдавався до з`ясування обставин наявності чи відсутності в діях ОСОБА_7 кваліфікуючих ознак ч.2 ст.190 КК України, тобто повторності та спричинення значної шкоди потерпілому та у вироку жодним чином не мотивовано у зв`язку із чим суд прийшов до висновку про їх відсутність.

Відповідно до ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:

1) неповнота судового розгляду;

2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Статтею 410 КПК України встановлено, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо:

1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;

2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваний вирок постановлений з порушеннями вимог КПК України, який підлягає до скасування, а отже апеляційні вимоги прокурора та захисника обвинуваченого до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та може дослідити докази виключно за клопотанням учасників судового провадження.

В даному випадку учасниками судового провадження не заявлялось жодних клопотань про дослідження доказів, тому враховуючи положення ч.6 ст.9, п.6 ч.1 ст.407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що в даному випадку слід призначити новий судовий розгляд у тому ж суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду необхідно усунути вказану вище неповноту, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, дослідити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують ОСОБА_7 у спосіб, визначений кримінально-процесуальним законодавством.

Також висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Зрештою, дати належну правову оцінку зібраним доказам, виходячи з принципу їх достовірності, допустимості та достатності і винести законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Крім того, як вбачається з оскаржуваного вироку від 13 вересня 2016 року, при призначенні остаточного покарання ОСОБА_7 , суд не взяв до уваги вирок Тернопільського міськрайонного суду, який був постановлений 12 вересня 2016 року, що вплинуло на правильне призначення остаточного покарання.

Таким чином, під час нового судового розгляду, у випадку доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого правопорушення, суду слід врахувати наявність вироку, який був постановлений раніше, тобто 12 вересня 2016 року та визначити міру покарання у відповідності до вимог КК України.

За таких обставин, колегія суддів, враховуючи усе викладене вище, приходить до висновку про те, що вирок суду першої інстанції слід скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, чим частково задовольнити апеляцію прокурора та захисника обвинуваченого.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 410, 411, 412, 415 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та прокурора Тернопільської місцевої прокуратури на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2016 року задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 13 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 , визнаного винним та засудженого за ч.2 ст.15 ч.2 ст.190 КК України скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в тому ж суді в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2