11-кп/775/200/2017(м)
263/1334/14-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю: прокурора ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0003944 від 14 листопада 2013р., за апеляційною скаргою прокурора Маріупольської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 лютого 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано не винуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч.1 ст.115 КК України.

В с т а н о в и л а:

згідно з обвинувальним актом 13 листопада 2013 р. приблизно о 22 годині ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у кухні будинку АДРЕСА_3 , в ході конфлікту, що раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин з раніш знайомим ОСОБА_8 , діючи умисно з метою противоправного позбавлення життя останнього, завдав удар скляною пляшкою в область лівої тім`яної області голови, після чого, взявши у праву руку зі столу кухонний ніж, навмисно наніс ним потерпілому ОСОБА_8 двадцять два удари в область правої бокової поверхні шиї в середньому відділі, лівої вушної раковини, завушної області праворуч, правої бокової поверхні шиї в нижньому відділі, правого надпліччя, правого плечового суглобу, задньої поверхні грудної клітини праворуч, завушної області зліва, лівої бокової поверхні грудної клітини, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді:

- різаної рани правої бокової поверхні шиї в середньому відділі з крайовим ушкодженням загальної сонної артерії, що привели до смерті;

- колото-різаного поранення задньої поверхні грудної клітини праворуч, яке починалось колото-різаною раною, розташованою ліворуч від внутрішнього краю правої лопатки, від якої відходив раневий канал у напрямку: ззаду-наперед, практично горизонтально, який проникав у плевральну порожнину, де ушкоджував нижню частку правої легені і сліпо переривався в її товщі, що привели до смерті;

- забитої рани лівої тьмяної області голови, наскрізного колото-різаного поранення лівої вушної раковини, колото-різаного поранення правої бокової поверхні шиї у середньому відділі, колото-різаного поранення у завушній області праворуч, восьми колото-різаних поранень правої бокової поверхні шиї у нижньому відділі, трьох колото-різаних поранень на межі нижнього відділу правої бокової поверхні шиї і правого надпліччя, чотирьох колото-різаних ран в області правого плечового суглобу;

- подряпини у завушній області зліва і двох крапкових садна на лівій боковій поверхні грудної клітини.

Причиною смерті ОСОБА_8 стала різана рана правої бокової поверхні шиї з ушкодженням загальної зовнішньої артерії і проникаюче колото-різане поранення задньої поверхні грудної клітини праворуч, які ускладнились масивною зовнішньою і внутрішньою кровотечею з послідуючим розвитком гострого недокрів`я внутрішніх органів.

Вказані дії органом досудового розслідування кваліфіковані як умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України.

Суд, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, дійшов висновку за встановлених судом обставин про недоведеність й безпідставність обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 .

Не погодившись із судовим рішенням прокурором Маріупольської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 подана апеляційна скарга.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 , виправданого за ч.1 ст.115 КК України, скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та призначити покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 10 років позбавлення волі.

Оспорюючи висновки суду в частині виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України, зазначив, що суд невірно дав оцінку доказам у справі, а тому прийшов до хибного висновку про недоведеність вини ОСОБА_7 у своєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Вважає, що досліджені докази по кримінальному провадженні в ходу судового розгляду свідчать про те, що вбивство ОСОБА_8 скоїв саме ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, просив вирок суду щодо ОСОБА_7 , ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та призначити покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 10 років позбавлення волі; виправданого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які відстоювали законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення, просили вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення; перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Висновки суду про недоведеність вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за вказаних у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам кримінальної справи і підтверджуються наявними в матеріалах доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно оцінені.

Відповідно до ч.1 ст.370, ст.373 КПК України вирок суду має бути законним і обґрунтованим, а у випадках, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, ухвалюється виправдувальний вирок.

Пред`являючи обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України орган досудового слідства як на доказ вини останнього послався на протокол огляду місця події від 14.11.2013 р., відповідно до якого 14.11.2013 р. об 11:10 у будинку АДРЕСА_4 було виявлено труп ОСОБА_8 зі слідами насильницької смерті (т.2 а.с.18-28), висновок судово-медичної експертизи №2572 від 21.01.2014 р. дослідження трупа ОСОБА_8 та на протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 від 25.11.2013 р., де він розповідає обставини вбивства ОСОБА_8 , демонструє механізм нанесення тілесних ушкоджень останньому та показує місце знаходження знаряддя злочину (ножа) на сміттєзвалищі (т.3, а.с.32-46).

Разом з тим, протокол огляду місця події від 14.11.2013 р. підтверджує факт виявлення трупу ОСОБА_8 зі слідами насильницької смерті, висновок судово-медичної експертизи №2572 від 21.01.2014 р. констатує наявність та кількість тілесні ушкодження, виявлених при дослідженні трупа ОСОБА_8 та окремо не довить вину ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, не визнав та заявив про наявність у нього алібі, яке було предметом перевірки судом першої інстанції та яке не було спростовано стороною обвинувачення.

Так, свідки ОСОБА_10 , яка є тещею ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , підтвердили, що 13.11.2013 року на початку 2 години дня ОСОБА_7 приїджав до селища Старий Крим до тещі та дружини, пробувши там цілий день, біля 21.00 поїхав додому у м. Маріуполь.

Свідки ОСОБА_12 піддтвердив, що 13.11.2013 року пізно ввечері проходив біля будинку ОСОБА_7 та бачив, що там горить світло, самого ОСОБА_7 не бачив.

Таким чином, з пояснень свідків вбачається, що на протязі дня 13 листопада 2013р. з 2 годин та приблизно до 21 години ОСОБА_7 перебував у Ст. Криму, з пояснень свідка ОСОБА_13 вбачається , що близько о 22 годині у будинку ОСОБА_7 горіло світло, самого ОСОБА_9 тоді не бачив.

Прокурор вважає, що до показнь вказаних свідків необхідно відноситься критично, оскільки вони є близькими рідними ОСОБА_7 , які зацікавлені в тому, щоб допомогли ОСОБА_7 уникнути покарання. Пояснення цих свідків що ОСОБА_7 поїхав від них до дому о 21 годині, та не міг знаходитисчя вдома о 22 годині, оскільки дорога займає тривалий час, спростовуються показаннями свідкиі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , які пояснили, що о 22 годині ОСОБА_7 , на їх думку, знаходився вдома, оскільки у нього в будинку горіло світло.

Разом з тим, такі ствердження прокурора є припущеннями, які не спростовують пояснення вказанних свідків на підтвердження алібі ОСОБА_7 , та не доводять ту обставину, що 13 листопада 2013р. о 22 годині ОСОБА_7 знаходиться за місцем скоєння злочину.

Доводи прокурора про те, що пояснення свідка ОСОБА_15 який показав, що 13 листопада 2013р. о 22 годині бачив ОСОБА_7 , який йшов в напрямку від будинка ОСОБА_8 , спростовують покази ОСОБА_7 про те, що він знаходиться у родичів в вечірній час 13 листопада 2013р., або знаходився вдома, не заслуговують на увагу та спростовуються показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив, що під час досудового слідства декілька разів бачився із ОСОБА_18 , який казав, що він також підозрюється, але він не хоче «сісти», казав що нічого не бачив, а дав покази проти ОСОБА_7 на досудовому слідстві, щоб себе вигородити.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що після вбивства, чула, як ОСОБА_18 розповідав, що потерпілого вбив він. Ця розмова була десь через місяць після вбивства під калиткою будинку Лозовської. Також чула, що ОСОБА_18 казав, що йому треба когось «підставити», оскільки, якщо він «сяде», то більше вже не вийде, оскільки раніше вже був засуджений за вбивство.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на протокол проведення слідчого експерименту від 25.11.2013 р за участю ОСОБА_7 , де він розповідає обставини вбивства ОСОБА_8 , демонструє механізм нанесення тілесних ушкоджень останньому та показує місце знаходження знаряддя злочину (ножа) на сміттєзвалищі (т.3, а.с.32-46), як на доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні даного кримінального правопорушення

Разом з тим, суд обгрунтовано поставив данний доказ під сумнів, мотивуючи тим, що обвинувальний вирок не може грунтуватится на припущеннях, з чим не може не погодититися коллегія суддів.

25 листопада 2013р. при проведенні слідчого експерименту ОСОБА_7 давав свої пояснення слідчому, від яких відмовився під час судового засідання, пояснив, що ці показання є неправдивими, оскільки його змусили так розповідати працівники міліції.

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

ОСОБА_7 на підтвердження невинуватості повідомив суду про конкретні факти, що усували його причетність до вчинення кримінального правопорушення .

Такі показання були перевірені і оцінені судом в сукупності з іншими доказами. Так, ОСОБА_7 наполягав на тому, що він не вчиняв вбивства потерпілого ОСОБА_8 , у зв`язку з чим не знав скільки тілесних пошкоджень останньому було спричинено.

Суд, оцінив покази ОСОБА_7 , дані в судовому засіданні з сукупністу з висновком судово-медичної експертизи, та прийшов до обгрунтованого висновку, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №2572/15 від 28.01.2014 р. тілесні ушкодження на трупі ОСОБА_8 не суперечать механізму їх утворення при обставинах, на які посилається ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту, однак травмуючих впливів потерпілому було заподіяно значно більше (т.3, а.с.141).

При перегляді в судовому засіданні відеозапису слідчого експерименту з`ясовано, що показання ОСОБА_7 про нанесення ОСОБА_8 2 ударів пляшкою та 5 ударів ножем не узгоджуються із висновком судмедексперта про утворення тілесних ушкоджень як мінімум від 23 травмуючих впливів (т.2, а.с.123.);

З цього ж відеозапису вбачається, що ніж на сміттєзвалищі був знайдений одним з понятих після того, як працівник міліції запропонував шукати саме в тому місці, а сам ОСОБА_7 при цьому лише знаходився поруч. Окрім того, при допиті ОСОБА_7 розповідав про ніж із дерев`яною рукояткою, а фактично знайдений ніж має ебонітову рукоятку (т.3, а.с.77зв.). Схожість якісного складу «металізації» по краях ран потерпілого ОСОБА_8 з мінеральним складом клинка вилученого ножа, яка встановлена висновком медико-криміналістичної експертизи №МК-34 від 21.01.2014 р. (т.3, а.с.75-79), не може абсолютно свідчити про те, що саме цей ніж є знаряддям вбивства, оскільки експерт вказує лише на ймовірну можливість цього факту. Крім того, у висновку медико-криміналістичної експертизи №МК-770 від 09.12.2013 р. зазначено, що індивідуальні властивості травмуючого предмета на пошкодженнях одягу потерпілого не відобразилися (т.2, а.с.186-189);

Доводи прокурора, зазначені в апеляційній скарзі, про те, що в ході проведення цієї слідчої дії були встановлені обставини скоєння злочину, місце знаходження знаряддя злочину, що могло відбутися тільки за допомогою ОСОБА_7 , оскільки свідків саме події злочину не має, спостовуються відеозаписом слідчого експеременту, з якого вбачається, що ніж на сміттєзвалищі був знайдений одним з понятих після того, як працівник міліції запропонував шукати саме в тому місці, а сам ОСОБА_7 при цьому лише знаходився поруч, що у свою чергу підтверджую пояснення ОСОБА_19 , дані у судовому засіданні про те, що він ніж на сміттєзвалище не викидав, у зв`язку з чим не міг знати де його шукати.

Суд, звернув увагу і на те, що ОСОБА_7 давав слідчому пояснення про болоневу куртку, одягнуту на потерпілому, та про розпивання з ним ввечері горілки, але й в цій частині його свідчення не відповідають фактичним обставинам, тому що ОСОБА_8 був одягнутий у дублянку на штучному хутрі (т.2, а.с.120зв.), а при судово-токсикологічному дослідженні крові і нирки від його трупа спирт етиловий не виявлений (т.2, а.с.123 зв.)

Доводи прокурор про те, що висновки суду у цієї частині суперечать матеріалам кримінального провадження та спростовуються протоколом огляду від 14 листопада 2013р. та висновком судово-медичного експерта від 21 січня 2014р., згідно яких ОСОБА_8 був одягнутий у болоневу куртку чорного кольору, є помилковими.

Так з протоколу огляду від 14 листопада 2013р. (т.2 а.с.18-28 ), а саме з таблиць ілюстрацій до протоколу вбачається, що ОСОБА_8 був одягнутий у дублянку на штучному хутрі (а.с.19 т.с.2), з висновку судово-медичного експертизи від 21 січня 2014р. №2572 (а.с.120-123 т.с.2), а саме із зовнішнього дослідження трупу, встановлено, що труп доставлений на судове-медичне дослідження, одягнутий в дублянку на штучному хутрі чорного кольору.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що в ході слідчого експерименту був знайдений ніж, за результатами досліджень цього ножа виявлені сліди крови, яка могла належить ОСОБА_8 , на рукоятці цього ножа виявлені сліди поту, який міг належите як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_20 , якісний склад «металізації» по краях ран потерпілого ОСОБА_8 схожий з мінеральним складом клинка вилученого ножа, ці обставини встановлені висновком судово-імунологічної експертизи №5134 від 11.12.2013 р. та медикокриміналістичної експертизт від 09.12.2013р., що в свою чергу, на думку прокурора, зазначені докази є доказами вини ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині.

Дійно відповідно до висновку судово-імунологічної експертизи №5134 від 11.12.2013 р., згідно з яким при дослідженні плям на клинці вилученого ножа, на куртці та правій туфлі ОСОБА_7 знайдена кров людини, яка могла належати ОСОБА_8 , а на рукоятці ножа не виключається присутність поту як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_7 (т.3, а.с.52-56).

Але й даний доказ у суду викликав обгрунтований сумнів, а тому не був прийнятий до уваги, оскільки, по-перше, він носить характер припущення, а обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.62 Конституції України);

по-друге, він спростовується висновком судової біологічної експертизи №112 від 12.05.2014 р., згідно з яким генетичні ознаки слідів крові на куртці та на правій туфлі збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_7 , а їх походження від ОСОБА_8 виключається (т.1, а.с.112-124).

Не прийняти до уваги висновків судової біологічної експертизи №112 від 12.05.2014 р у суду першої інстанції не було підстав, оскільки її висновки не викликають сумневів, було проведено молекулярно-генетичне дослідження, встановлені генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також слідів крови на поверхнях куртки та правої туфлі, наданих на дослідження, ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крови ОСОБА_7 та в куртки та правої туфлі складає 3,74 х 10-22, тобто вказані генетичні ознаки зустрічаються нечастиші, ніж у 1 з 2,72 секстильонів осіб.( а.с.114-115 т.с.1)

ОСОБА_7 пояснив суду погодження крові, що кров на одязі та взутті могла залишитись після того, як приблизно за 2 тижня до цих подій він порізав палець. Вказана обставина також підтверджена допитаним в судовому засіданні свідком ОСОБА_21 та не були спростовані стороною обвинувачення.

Крім того, суд першої інстанціїї обгрунтовано звернув увагу на те, що на місці злочину виявлено багато слідів крові потерпілого, виходячи із кількості та характеру тілесних ушкоджень (т.2, а.с.19, 19зв., 20зв., 21, 22), так само як і на його одязі, що підтверджується висновком імунологічної експертизи №4933 від 29.11.2013 р. (т.2, а.с.179-183), але на одязі ОСОБА_7 кров потерпілого відсутня взагалі, що практично неможливо, якби він скоїв дане вбивство. Про те, що на ОСОБА_7 13.11.2013 р. були одягнуті саме та куртка та саме те взуття, які досліджувалися експертами, засвідчили в ході проведення впізнання речей свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_15 (т.2, а.с.253-268).

Суд не прийняв як доказ винуватості ОСОБА_7 показання з чужих слів, що викладені у дослідницькій частині акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи №962/1021 від 23.12.2013 р., а саме: пояснення ОСОБА_7 експертам про те, що саме він в процесі вживання алкоголю в ході сварки взяв зі столу кухонний ніж та вдарив ним потерпілого, з чим погуджується коллегія суддів, оскількі у судовому засіданні ОСОБА_7 спростував ці свідчення

Згідно з ч.4 ст.97 КПК України суд не може визнати доказами показання з чужих слів, якщо сторони не погоджуються визнати їх доказами, у звязку з чим коллегія сддів не може прийняти до уваги доводи прокурора, зазначені в апеляційній скарзі, про можливість визнання пояснення ОСОБА_7 експертам про те, що саме він в процесі вживання алкоголю в ході сварки взяв зі столу кухонний ніж та вдарив ним потерпілого, як доказ його вини.

Показання обвинуваченого про свою невинуватість узгоджуються також з іншими об`єктивними доказами по справі, а саме: в будинку потерпілого не було виявлено слідів пальців рук ОСОБА_7 , лише самого ОСОБА_8 , що підтверджується висновком дактилоскопічної експертизи №667 від 27.11.2013 р. (т.2, а.с.129-135); в ході застосування 14.11.2013 р. на місці злочину службового собаки останній взяв слід, але пройшов приблизно 75 м не в напрямку будинку ОСОБА_7 по вул.2-й Кальчик, а в бік провулка Воїнський, після чого слід загубив (т.2, а.с.29).

Суд всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд обґрунтовано констатував, що системний характер процесуальних порушень та фактичних обставин кримінального провадження, які ставлять під неподоланний сумнів висунуте обвинувачення, у своїй сукупності роблять його неспроможним та приводять суд до переконання про недоведеність обвинувачення.

Таким чином, умисне вбивство ОСОБА_8 мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбачений ст.115 КК України, але судом не був досліджений жоден доказ, який доводить вину обвинуваченого поза розумним сумнівом, в межах пред`явленого обвинувачення, в ході судового розгляду не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_7 , у звязку з чим суд обгрунтовано ухвалив виправдувальний вирок.

При таких обставинах суд обґрунтовано визнав ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдав за недоведеністю вчинення ним злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора Маріупольської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її оголошення.

Судді:

____________ ________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3