Справа № 175/3992/16-к
Провадження № 1-кп/175/179/16
Вирок
Іменем України
30 листопада 2016 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0000304 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,

встановив:

15 серпня 2014 року наказом № 167 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалася у АДРЕСА_3 , солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду стрільця 1 відділення 3 взводу 6 стрілецької роти 3 стрілецького батальйону.

31 серпня 2014 року солдату ОСОБА_4 було надано звільнення з якого він повинен був повернутись у розташування базового табору військової частини о 20 годині 00 хвилин 31 серпня 2014 року.

Однак, 31 серпня 2014 року солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи вимоги ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, не з`явився вчасно до польового табору військової частини НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, заходів для повернення до військової частини не приймав.

10 квітня 2016 року солдат ОСОБА_4 прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 з 31 серпня 2014 року не з`явився вчасно до польового табору військової частини НОМЕР_1 та незаконно перебував за межами розташування військової частини до 10 квітня 2016 року, тобто тривалістю понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи допитаним в судовому засіданні, вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив фактичні обставини справи. У скоєному щиро розкаявся та пояснив, що не з`явився на службу вчасно, у зв`язку з тяжкою хворобою своєї бабусі, щодо якої він є піклувальником, та в подальшому її госпіталізації.

Дослідження доказів на підтвердження обставин злочину обвинувачений вважав недоцільним.

Провина ОСОБА_4 у вчиненні вказаного судом діянні підтверджується доказами, дослідженими судом за згодою сторін у порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Переконавшись у правильному розумінні обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення та добровільності його позиції, а також роз?яснивши передбачені частиною 3 статті 349 КПК України процесуальні наслідки визнання таких обставин, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.407 КК України, яке виразилося у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчиненому військовослужбовцем (крім строкової служби).

При визначенні виду й міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини справи й особу ОСОБА_4 , - раніше не судимий і не притягався до кримінальної відповідальності, не працює, позитивно характеризується за місцем служби, є піклувальником за ОСОБА_5 , 1923 року народження, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття, повне визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, з урахуванням обставин справи і особи ОСОБА_4 , який відповідно до ст.12 КК України вчинив злочин середньої тяжкості, а також позиції прокурора, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах передбаченого ч.3 ст.407 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України, вважаючи, що таке покарання буде справедливим, достатнім, відповідати особі обвинуваченого і обставинам вчиненого ним злочину.

Керуючись ст.ст.374, 376 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч.3 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання за умови, що на протязі одного року іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі пунктів 2,3,4 ч. 1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції за місцем свого проживання і повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання і роботи.

На вирок сторонами може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення, а обвинувачений у той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1