Справа № 308/4851/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 травня 2017 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника: ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0000064 старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, розведеного, не працюючого, інваліда третьої групи, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, уродженця с. Ірлява, Ужгородського району, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , за погодженням прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000064 від 23.03.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .
Подане клопотання мотивує тим, що у ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000064 встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , 13.01.1986 маючи на меті здійснення торгівлі людьми та незаконної угоди щодо передачі людини, в цілях її подальшої сексуальної експлуатації, спланувавши наперед свої дії, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, на протязі з березня 2017 року підшуковував та вербував молодих дівчат громадянок України, як за допомогою ресурсів всесвітньої пошукової системи загального доступу „Internet так і серед своїх знайомих.
Так, ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою та разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_9 , познайомившись у березні 2017 року з громадянками України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , впевнившись у тому, що останні внаслідок збігу тяжких сімейних та матеріальних обставин перебувають в уразливому стані, використовуючи це у своїх незаконних цілях, на початку запросив їх на роботу покоївками в нічному клубі Словацької Республіки, а в подальшому, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , вербував ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виїхати на роботу в м.Липтовський Мікулаш, Словацької Республіки, для надання сексуальних послуг за гроші, маючи на меті їх подальшу сексуальну експлуатацію в борделях м.Липтовський Мікулаш, Словацької Республіки, тобто продати останніх замовнику дівчат та власнику нічного клубу ОСОБА_12 , для використання в секс індустрії та зайнятті проституцією.
Після отримання згоди ОСОБА_13 та ОСОБА_11 на виїзд за кордон, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_14 виготовили їм за свої власні кошти документи для виїзду за кордон, а саме закордонні паспорти та візи, які дівчата у подальшому мали відпрацювати в м.Липтовський Мікулаш, Словацької Республіки, і таким чином втягнули їх в боргову кабалу.
Після виготовлення всіх необхідних документів, 22 травня 2017 року ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, умисно, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , організували виїзд ОСОБА_13 та ОСОБА_11 в Словаччину, для подальшої сексуальної експлуатації, а саме ОСОБА_7 намагався переправити останніх в Словацьку Республіку, через пункт пропуску „Малі Селминці ІНФОРМАЦІЯ_6 , з метою перетину державного кордону України, де того ж дня о 13 годині 10 хвилин їх затримано на зоні митного контролю під час проходження митного огляду.
Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 149 КК України, а саме вербування та переміщення людини, вчинені з метою експлуатації, із використанням уразливого стану особи, вчинено щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, від якої потерпілий був у матеріальній залежності.
22.05.2017 року ОСОБА_5 , затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.
23 травня 2017 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.
Слідчий зазначає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, зокрема даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, даними протоколів допитів потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , даними протоколу повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, даними протоколу про результати аудіо,- відео контролю особи від 29.03.2017р., протоколом ОТЗ про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 15.05.2017, протоколом ОТЗ про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 17.05.2017, протоколом огляду місця події від 22.05.2017 та іншими зібраними доказами. Таким чином, є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 обгрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, санкція статті якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна або без такої.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що ОСОБА_5 органом досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.149 КК України, тяжкість покарання, яке йому загрожує, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні не завершено, що у своїй сукупності дає підстави вважати що він може переховуватися від органів досудового розслідування ; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих інших осіб, що причетні до торгівлі людьми; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення та приймаючи до уваги, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам, слідчий просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 строком на 60 (шістдесят) днів.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити з підстав наведених у клопотанні. Зокрема прокурор звернув увагу суду на те, що підозрюваний ОСОБА_5 органом досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, що підтверджується зокрема, даними протоколу про результати аудіо,- відео контролю особи, даними протоколу ОТЗ про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж. Підозрюваний може з метою уникнення покарання переховуватися від органів досудового розслідування ; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих інших осіб, що причетні до торгівлі людьми; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином і більш м`який запобіжний захід, як тримання під вартою не може запобігти ризикам визначеним п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні просив у задоволенні клопотання відмовити, оскільки ризики заявлені слідчим та прокурором є нічим не доведеними припущеннями. Просив врахувати те, що ОСОБА_5 має постійне зареєстроване місце проживання, є пенсіонером - інвалідом, на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей, так як мати дітей перебуває на заробітках у Чехії. Окрім того наголосив на тому, що підозрюваний переніс серцевий приступ та отримав медичну допомогу, про що надав довідку ІТТ №1 ГУНП. Вважає, що слідчий та прокурор не довели неможливість застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, а відтак просив обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Заперечення проти клопотання надав у письмовому вигляді.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 підтримав доводи захисника.

Заслухавши думку прокурора та слідчого про доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, пояснення захисника та підозрюваного, перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Клопотання слідчого мотивоване тим, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих, інших осіб, що причетні до торгівлі людьми; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років та враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів.
Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 194 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.
Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно п. 3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" розглядаючи подання, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину або обвинувачення останньої обґрунтованими, тобто чи є в розпорядженні органу дізнання, слідчого встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, явка з повинною, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.

Слідчий суддя при вирішенні клопотання враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

При цьому слідчим суддею при обранні запобіжного заходу лише перевіряється наявність вагомих доказів , що можуть свідчити про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не являється предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні даного злочину за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

За таких обставин прокурором та слідчим доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити та вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Приймаючи до уваги вищенаведене та фактичні обставини справи, суд вважає, що відносно ОСОБА_5 слід обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобу електронного контролю.

Керуючись п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" ст. ст. 177, 178, 183, 186, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотанні слідчого у кримінальному провадженні № 0000064 старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, розведеного, не працюючого, інваліда третьої групи, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, уродженця с. Ірлява, Ужгородського району, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобу електронного контролю, на строк до двох місяців та покласти на нього такі обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну;
- не відлучатись із місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 .
Контроль за виконанням обраного запобіжного заходу доручити Ужгородському ВП ГУНП в Закарпатській області.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Строк дії ухвали складає 2 місяці з дня її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали складено і оголошено 26.05.2017 року о 13 годині 55 хвилині.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1