Справа № 645/3612/15-к
Провадження № 1-кп/645/48/17
УХВАЛА
Іменем України
17 липня 2017 року судова колегія Фрунзенського районного суду м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_8 ,

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_14 за ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України,
в с т а н о в и л а:
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

На виконання вимог вказаної частини ст. 331 КПК України, на обговорення учасників судового провадження поставлено питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою.

Прокурор в судовому засіданні вважав за доцільне продовжити обвинуваченим застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також зазначив, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 176 КПК України, більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не можуть бути застосовані до обвинувачених.

Представник потерпілих ОСОБА_8 , потерпілі ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , підтримали думку прокурора.

Захисник ОСОБА_9 вважав необхідним змінити усім обвинувачем запобіжний захід, захисник ОСОБА_10 просив відносно свого підзахисного змінити запобіжний захід на домашній арешт, захисник ОСОБА_11 просив змінити запобіжний захід відносно свого підзахисного на будь-який інший не пов`язаний з триманням під вартою, при цьому посилалися на тривалий розгляд справи, відсутності доказів вини обвинувачених, порушення норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, недоведеність ризиків на які посилався прокурор.

Обвинувачені підтримали своїх захисників.

Судова колегія, вислухавши думку сторін кримінального провадження, вважає за необхідне продовжити обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою виходячи з наступного.
Під час досудового розслідування відносно обвинувачених було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою судової колегії від 29 травня 2017 року продовжено на строк до 27 липня 2017 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 злочинів, свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Санкція ч. 3 ст. 258 КК України передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі. Дійсно, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких, суспільну небезпечність злочину, які інкримінуються обвинуваченим, та наявність ризиків, які колегія суддів вважає доведеними, виходячи з обставин вчинення злочинів, інкримінованих обвинуваченим. Із зазначених підстав суд приходить до висновку про продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу та виправдовують тримання обвинувачених під вартою, а саме: спробам переховування від суду, вчинити інше кримінальних правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, у даному кримінальному провадженні.

Крім того, судова колегія зазначає, що доводи захисників та обвинувачених щодо недоведеності вини обвинувачених будуть враховуватися судом під час постановлення остаточного рішення у справі у відповідності до приписів статті 368 КПК України.

З огляду на викладене, враховуючи неможливість завершення судового розгляду кримінального провадження у строк до 27 липня 2017 року, судова колегія вважає за необхідне продовжити обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою який не може перевищувати 60 (шістдесят) днів, в зв`язку із чим клопотання сторони захисту задоволенню не підлягають.

Судова колегія вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, що виправдовує подальше тримання обвинувачених під вартою.

Керуючись статтями 132, 177, 178, 183, 184, 196, 197, 199, 315 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
У задоволенні клопотань захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити :
- ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
- ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
- ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюна строк до 14 вересня 2017 року.
Копію ухвали направити до Харківської установи виконання покарань (№ 27), до Харківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 43) длявідома.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3