Справа № 308/569/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2017 року м. Ужгород
Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , законного представника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгороді, клопотання слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ст.лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором, про обрання відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Мукачево Закарпатської області, ромської національності, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня незакінчена, раніше судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2016 року, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-
ВСТАНОВИВ:

12 січня 2017 року СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000087, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Досудовим слідством встановлено, що 11 січня 2017 року близько о 16 годині 00 хвилин неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи по вул. Шишкіна в м. Ужгороді, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, без застосуванням фізичного насильства до гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешк. АДРЕСА_2 , відкрито викрав жіночу сумочку, оранжево-чорного кольору, в якій знаходились пластмасовий чохол для окулярів, матерчаста косметичка на застібку, окуляри для зору, грошові кошти в сумі 150 гривень, чим спричинив потерпілій матеріальної збитку на загальну суму 383 гривні 14 копійок.

20.01.2017 року неповнолітньому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується зібраними доказами: протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення гр. ОСОБА_8 про вичинене кримінальне правопорушення від 11.01.2017 року, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 від 12.01.2017 року, протоколом огляду місця події від 11.01.2017 року, протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_9 від 14.01.2017 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 14.01.2017 року, висновком експерта №33-01-17 від 17.01.2017 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання від 19.01.2017 року, протоколом допиту неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_5 від 20.01.2017 року.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, неповнолітній ОСОБА_5 вчинив злочин будучи раніше судимий за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2016 року до покарання 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання строком на 1 рік, та останній усвідомлює, що у випадку його засудження йому буде призначено покарання у виді позбавлення волі без звільнення від такого. Враховуючи вищевказане, неповнолітній ОСОБА_5 усвідомлюючи неминучість покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Крім цього, враховуючи, що неповнолітній підозрюваний ОСОБА_5 вже є судимий за вчинення злочину проти власності (ч. 3 ст. 185 КК України), та над даний час підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти власності, є обґрунтовані підстави вважати, що неповнолітній підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто наявний ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки від моменту винесення вироку (20.10.2016) неповнолітній ОСОБА_5 вчинив інший тяжкий корисливий злочин менше ніж через два місяці, що вказує на його байдуже ставлення до притягнення до кримінальної відповідальності. Також, наявний ризик незаконного впливу на потерпілу, свідків, та знищення будь-яких речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тобто ризики, передбачені п.2 та п. 4 ч.1 ст. 177 КПК України. Зокрема, як вбачається з матеріалів досудового розслідування, неповнолітній ОСОБА_5 живе по сусідству з потерпілою та знайомий зі свідками у вказаному кримінальному провадженні, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що неповнолітній ОСОБА_5 може наважитись та вдатись до протиправних дій, зокрема до свідків та потерпілої з метою зміни їх показів на свою користь. Також не повернуто всіх грошових коштів, які були викрадені у потерпілої ОСОБА_8 . Крім того, неповнолітній ОСОБА_5 ніде не працює, не вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеристика надана школою №13, в якій він навчався є негативною.

Згідно зі ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Враховуючи те, що неповнолітній ОСОБА_5 ніде не працює, не вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується негативно, може переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки усвідомлює про неминучість покарання за вчинення тяжкого корисливого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 6-ти років, може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час не повернуто всіх грошових коштів, може незаконно впливати на потерпілу, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та існує ризик його протиправної поведінки, у зв`язку з чим особисте зобов`язання, особиста порука підозрюваного, домашній арешт та застава будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту.

Зокрема, аналіз особистості неповнолітнього ОСОБА_5 вказує на байдуже ставлення ним до дотримання правових норм, ігноруванням громадських інтересів. Вказані обставини свідчать про неможливість застосування особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту стосовно неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_5 , так як такі ним дотримані не будуть, оскільки він скоїв даний злочин із особливою зухвалістю та ігноруванням норм громадських інтересів (вказане кримінальне правопорушення було вчинено відносно особи похилого віку 77 років, яка ввечері поверталась додому та в якої були викрадені жіноча сумка з грошовими коштами пенсією, які були її єдиним джерелом доходу, у зв`язку з чим, останній поставив потерпілу у скрутне матеріальне становище).

За таких обставин, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні неповнолітнім ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, орган досудового розслідування вважає за необхідне обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на два місяці.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали та просили його задовольнити. Пояснили в судовому засіданні, що на даний час проводяться необхідні слідчі дії, не допитано свідків.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 у судовому засіданні враховуючи особу її підзахисного, який є неповнолітнім, просила обрати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у виді домашнього арешту, оскільки останній не має наміру ухилятися від органу досудового розслідування та суду. Крім того, вказує, що слідчим зі змісту клопотання не враховано, що підозрюваний є неповнолітнім, а саме положення глави 38 КПК України щодо особливостей розгляду кримінальних проваджень щодо неповнолітніх.

Відповідно до мінімальних стандартних правил ООН, які стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх від 29.11.1985 року, тримання під вартою до суду застосовується лише як крайній захід і протягом найкоротшого часу. Відповідно до правил забороняється введення обмежень щодо такої особи, в яких немає безпосередньої необхідності з точки зору цілей затримання або усунення перешкод для ходу розслідування чи здійснення правосуддя, або підтримання безпеки і порядку в місці затримання.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його законний представник ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримали думку захисника, просили відмовити в задоволенні клопотання та обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши думку прокурора, пояснення слідчого з приводу внесеного клопотання, підозрюваного та його законного представника, захисника, приходжу до наступного висновку.

Клопотання слідчого мотивоване тим, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків та потерпілу кримінального провадження, схиливши їх до дачі неправдивих показань, може знищити, сховати або спотворити речі або документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та не вилучені на даний час органом досудового розслідування, а також може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити новий злочин.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Ст.492 КПК України передбачені особливості застосування запобіжного заходу до неповнолітнього підозрюваного.

Відправляючи правосуддя у справах щодо неповнолітніх суди повинні керуватися не тільки положеннями КПК України, а й міжнародними правовими актами щодо прав і свобод дитини, такими як: Конвенція про права дитини 1989 р.; Правила ООН щодо захисту неповнолітніх, позбавлених волі, 1990 р.

Зокрема, положення щодо затримання та взяття під варту неповнолітніх, закріплені в Конвенції про права дитини 1989 р, наголошують, що попереднє ув`язнення має бути винятковим заходом, якщо справа стосується дітей.

В Правилах ООН щодо захисту неповнолітніх, позбавлених волі 1990 р., у пункті 17 вказується на необхідність уникати, наскільки це можливо, утримання під вартою до суду і вдаватися до цього у виняткових випадках, усіляко прагнучи застосування альтернативних заходів.

Як встановлено в судовому засіданні, громадянин ОСОБА_5 затриманим в порядку статей 208, 209 КПК України не був, має постійне місце проживання, зареєстрований та проживає за адресою с АДРЕСА_1 , проживає разом з матір`ю, яка на даний час не працює, отримує допомогу в УПСЗН, яка зі слів ОСОБА_7 має на утриманні 8 неповнолітніх та малолітніх дітей, ОСОБА_5 є старшим сином, який їй допомагає.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Оцінюючи доводи прокурора про необхідність обрання ОСОБА_5 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через ризики можливого знищення або спотворення речей або документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, уникнення від притягнення до кримінальної відповідальності, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд констатує, що їх можливе настання не доведено прокурором жодним доказом. Крім того, ОСОБА_5 не був затриманим в порядку ст.. 208, 209 КПК України, на всі виклики слідчого з`являвся, заперечень з цього приводу учасниками судового засідання не подано, в даному кримінальному провадженні допитані свідки, та потерпіла, майно повернуто потерпілій, що унеможливлює ризики передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, шкоду частково відшкодовано (не відшкодовано 70 грн. матеріальної шкоди), цивільний позов потерпілою не заявлено. Слідчим не доведено, що є ризик переховування від органів досудового розслідування або суду, враховуючи, що на слідчі дії та до суду ОСОБА_5 з`являвся самостійно. Також прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Проте слідчим суддею не встановлено обставин, які свідчили б про те, що підозрюваний може незаконно впливати на учасників досудового розслідування, оскільки він давав покази у справі, визнав себе винним, таким чином сприяє досудовому розслідуванню. Слідчим та прокурором слідчому судді не надано підтвердження того, що підозрюваний ухилявся від явки до слідчого, таким чином посилання слідчого на те, що він може ухилятися від слідства чи суду свого підтвердження не знайшли.

З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, суд вважає, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється ОСОБА_5 , потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, та приходить до висновку, що прокурором та слідчим доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого(підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

При цьому, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також те, що неповнолітній ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення будучи раніше судимий за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2016 року до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання строком на 1 рік, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжких і за який йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, також враховує особу підозрюваного, зокрема те, що ОСОБА_5 не працює, раніше судимий, слідчий суддя вважає за потрібне застосувати відносно неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати місце постійного проживання цілодобово, оскільки достатнім буде саме такий запобіжний захід, який зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України. Слідчий суддя вважає, що за допомогою застосування до ОСОБА_5 заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді домашнього арешту, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого ним кримінального правопорушення. Більш того, орган досудового розслідування, відповідно до положень ст. 181 КПК України, з метою забезпечення дієвості запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту вправі використовувати електронні засоби контролю для запобігання спробам підозрюваного вчинити будь-які дії, передбачені ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись п. «с» ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», ст. ст. 177, 178, 183, 186, 309, 392, 395, 492 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ст.лейтенанта поліції ОСОБА_4 - відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Мукачево Закарпатської області, ромської національності, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня незакінчена, раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати зазначене вище місце постійного проживання з застосуванням електронного засобу контролю, строком на 60 днів.

Термін дії ухвали закінчується 18 березня 2017 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого та процесуального прокурора у кримінальному провадженні, суду за першим викликом;

2) не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 , до 18 березня 2017 року цілодобово без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) утримуватись від спілкування зі свідками, потерпілою, експертами, спеціалістами в даному кримінальному провадженні;

4) носити електронний засіб контролю;

5) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця роботи та/або проживання.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвалу скерувати для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1