Справа № 367/2946/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/803/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 18.07.2017

УХВАЛА
Іменем України
18 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 19 травня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від подальшого відбуття покарання умовно достроково засудженого ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Захисник засудженого звернувся до суду із клопотанням про звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання умовно-достроково.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 травня 2017 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, мотивуючи рішення тим, що на момент розгляду судом питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засудженим не відбуто 3/4 частини строку цього покарання, яке він фактично відбуває, тобто, відсутні законні підстави для задоволення клопотання захисника
Не погоджуючись із таким рішенням, захисник засудженого подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області та ухвалити нову, якою задовольнити його клопотання.
В обґрунтування вимог захисник зазначив, що ? строку покарання у 8 років 6 місяців складають 6 років 26 днів, з урахуванням зарахованого судом часу попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме, 1 рік 4 місяці 22 дні, та час слідування під вартою до виправного центру як 92 дні обмеження волі. Тобто, на час звернення до суду із клопотанням, ОСОБА_7 відбув фактично 6 років 5 місяців.
На думку захисника, суд необґрунтовано рахував перебіг покарання для засудженого ОСОБА_7 саме з 20.12.2016, а не з початку строку відбування покарання з 29.08.2011. Безпідставним є висновки суду відносно того, що нестабільна поведінка засудженого не свідчить про те, що він став на шлях виправлення. Суд не врахував його позитивну характеристику, та декілька заохочень, а стягнення було зняте в установленому законом порядку. Вказане, на думу захисника, свідчить про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, неправильно тлумачив положення ст.81 КК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого в підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи ат вимоги апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ч.2 ст. 81, п.3 ч. 3 ст. 81 КК України, може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як убачається з матеріалів справи, вироком Бородянського районного суду Київської області від 24 квітня 2012 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185, ст. 70, ст.71 КК України до покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання засудженому рахується з 29 серпня 2011 року.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2016 року та від 15 березня 2016 року ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання у вигляді позбавлення волі з 29 серпня 2011 року по 10 травня 2012 року відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, що склав 1 рік 4 місяці 22 дні. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2016 року на підставі ст. 82 КК України ОСОБА_7 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді обмеження волі, строком на 2 роки 7 місяців 13 днів.
Так, 20 грудня 2017 року засуджений ОСОБА_7 прибув до Ірпінського виправного центру №132 для відбування покарання у вигляді обмеження волі, а ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 січня 2017 року засудженому зараховано в строк відбування покарання час слідування під вартою до виправного центру, а саме, з 04 листопада 2016 року по 20 грудня 2016 року.
Посилання апелянта на відбуття засудженим ? строку покарання, а саме, 6 років 5 місяців на момент звернення із клопотанням, не ґрунтується на матеріалах провадження, виходячи з положення п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», відповідно до якого, при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватися, виходячи з покарання, встановленого рішенням суду.
Враховуючи викладене, перебіг покарання, заміненого ОСОБА_7 ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2016 року, з позбавлення волі на обмеження волі, починається для засудженого з 20 грудня 2016 року, тобто, відколи він прибув до виправного центру. Оскільки вказаною ухвалою покарання у виді обмеження волі було визначено у виді 2 років 7 місяців 13 днів, то на момент розгляду судом питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, ОСОБА_7 не відбув 3/4 частини строку покарання.
Крім того, що засуджений не відбув строк покарання, передбачений ст. 81 КК України, застосування умовно - дострокового звільнення від відбування покарання виявляється неможливим за відсутності виправлення засудженого, яке він має доводити своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці, оскільки під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, суд повинен враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги захисника засудженого не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку із чим колегія суддів залишає апеляційну скаргу засудженого без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника засудженого залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 19 травня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від подальшого відбуття покарання умовно достроково засудженого ОСОБА_7 без змін.

Головуючий:

Судді: