11-кп/775/84/2017(м)
265/1683/16-к

Єдиний унікальний номер 265/1683/16-к
Номер провадження 11-кп/775/84/2017 (м)
Головуючий в1-й інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі кримінальне провадження №0000310 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Маріуполя Донецької області, громадянку України, непрацюючу, не судиму, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою та засуджено за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин.

Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_7 : 17250 грн. на відшкодування матеріальної шкоди; 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Вирішено питання про речові докази, -

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_8 засуджено за те, що 15 грудня 2015 року, приблизно о 07.30 год., перебуваючи в орендованій нею у ОСОБА_7 квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, шляхом вільного доступу, таємно викрала майно останньої, заподіявши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 22650 грн.

За змістом апеляційної скарги потерпіла ОСОБА_7 , не оспорюючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності обвинувачення, кваліфікації дій обвинуваченої, просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч.1 ст.185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; задовольнити позовні вимоги, стягнувши з обвинуваченої на її користь матеріальну шкоду в сумі 33485 грн. Посилається на те, що суд неправильно вирішив її позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, а саме безпідставно не стягнув з обвинуваченої вартість пошкоджених вікна та вхідних дверей. Крім того, вважає призначене ОСОБА_8 покарання несправедливим через його м`якість.

Заслухавши доповідача, потерпілу на підтримання апеляційної скарги, обвинувачену та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, просили вирок суду, як законний і обґрунтований, залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами, які судом були досліджені та оцінені.

Проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку у вироку, суд обґрунтовано визнав винуватою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та відповідно кваліфікував дії останньої.

А тому висновки суду в цій частині щодо фактичних обставин кримінального провадження, винуватості обвинуваченої, правильності кваліфікації її дій, які не оскаржуються в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_7 про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання вимогам закону внаслідок його м`якості, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Згідно зі статтями 50, 60 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Колегія суддів вважає, що покарання призначене ОСОБА_8 за наслідками розгляду кримінального провадження судом першої інстанції цим вимогам закону цілком відповідає.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, суд повною мірою врахував тяжкість вчиненого злочину, а також дані про її особу, а саме те, що ОСОБА_8 скоїла злочин, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середнього ступеня тяжкості, не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, повністю визнала вину у скоєному злочині та щиро покаялась, що судом першої інстанції доцільно визнано обставинами, як такі, що пом`якшують покарання.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів вважає, що покарання, призначене ОСОБА_8 місцевим судом, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів, підстав для його посилення, про що йдеться у апеляційній скарзі потерпілої, колегія суддів не вбачає.

Вирішуючи цивільний позов у даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції повинен керуватися вимогами ст.ст.127-129 КПК України, ст.ст.23,1167 ЦК України, ст.ст.11,60 ЦПК України, правовими позиціями, викладеними в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 (з подальшими змінами) «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», зі змісту яких вбачається, що цивільний позов у кримінальному провадженні безпосередньо пов`язаний з вчиненим кримінальним правопорушенням, обставини злочину, визнані судом доведеними, мають преюдиціальне значення для вирішення такого позову.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що зазначені у позові потерпілої двері та вікно були пошкоджені саме під час вчинення злочину, за який засуджено ОСОБА_8 , такі обставини також відсутні у фабулі обвинувачення, визнаної судом доведеної. Не визнавала цей факт й сама обвинувачена, яка зазначала, що пошкодила зазначене майно під час свого проживання в квартирі потерпілої, та доводи останньої будь-чим не спростовані, а потерпілою не надано з цього приводу також ніяких доказів впродовж усіх стадій провадження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно, відповідно до зазначених вимог закону встановив розмір суми матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілої, залишивши позовні вимоги в цій частині без задоволення, мотивувавши належним чином це рішення у вироку. Крім того, сума, яку просить стягнути потерпіла на відшкодування матеріальної шкоди в апеляційній скарзі є більшою, ніж та, що була предметом судового розгляду відповідно до уточнених позовних вимог останньої (а.п.137).

А тому доводи потерпілої в апеляційній скарзі з цього приводу не є слушними.

Вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідає вимогам ст.ст.370,374 КПК України.

Порушень кримінального процесуального закону та підстав для скасування або зміни вироку, передбачених ст.409 КПК України, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404,407,418,420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області