Дата документу Справа № 334/5644/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/290/17
Єдиний унікальний № 334/5644/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч. 3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004467 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, офіційно не працевлаштованому, неодруженому, маючому середню освіту, не маючому на утриманні малолітніх дітей, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 27.04.2006 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, за ч. 1 ст. 321 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 104 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

2) 03.10.2006 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, за ч.І ст. 321 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяці. Звільнився 02.01.2009 року по відбуттю покарання;

3) 15.02.2010 року Запорізьким районним судом Запорізької області, за ч.2 ст. 307 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75, 76 КК України від покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки;

4) 07.11.2011 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 71 КК України покарання приєднано за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 15.02.2010 року та визначено покарання у вигляді позбавлення волі на 6 років. Звільнився 27.06.2014 року на підставі ст..2 ЗУ «Про амністію» від 08.04.2014 року, ухвала Сокирянського р/с Чернигівської області від 19.06.2014 року,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить пом`якшити призначене йому покарання, посилаючись на те, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, має на утриманні прабабусю 1925 року народження, яка разом з ним проживає. Просить змінити вирок в частині покарання і признаити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у вигляді 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України і встановленням випробувального терміну 2 роки.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, який просив апеляційну скаргу задовольнити; прокурора, який просив залишити скаргу захисника без задоволення; колегія суддів, перевіривши матеріали провадження, вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України, і призначено покарання у виді 1 рік позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України призначено покарання у виді 3 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Оскаржуваним вироком, до набрання ним законної сили, запобіжний захід щодо ОСОБА_6 залишений без змін у виді тримання під вартою.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з 19 липня 2016 року.
Відповідно до положень 4.5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зарахувано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 19.07.2016 р. по день ухвалення вироку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 - 700 (сімсот) гривень відшкодування матеріальної шкоди.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 - 2000 (дві тисячі) гривень відшкодування матеріальної шкоди, та 2000 (дві тисячі) гривень відшкодування моральної шкоди.

Вирішена доля речового доказу на підставі ст. 100 КПК України.
Згідно з вироком, 19.07.2016 року, в період часу між з 03 годин 30 хвилин по 05 годину 00 хвилин, ОСОБА_11 знаходячись на ділянці місцевості, що розташована навпроти буд №3 по вул. Незалежності України в м. Запоріжжя, шляхом розбиття вікна камінням, проник в автомобіль «OPEL Vectra» в кузові хатчбек синього кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_10 , звідки таємно викрав належний потерпілому автомобільний відео регістратор моделі «Gazer H515» вартістю 750 гривень, після чого покинув місце вчинення правопорушення з викраденим майном, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 750 гривень.

Також, 19.07.2016 року, в період часу з 04 години 00 хвилин по 05 годину 30 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом розбиття вікна кухні квартири АДРЕСА_2 , проник до приміщення вказаної квартири, яка належить ОСОБА_9 , звідки викрав належний потерпілій телевізор «LG-32 LS-560 T-2C», вартістю 800 гривень.

Окрім того, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , з коридору вказаної квартири викрав будівельний інструмент, який належить ОСОБА_12 , яким останній виконував будівельні роботи в приміщенні кв. АДРЕСА_2 , а саме:

-перфоратор «DWT SBH 850 TS», в корпусі зеленого кольору, вартістю 500 гривень;

-перфоратор «Forte RH26-8R», в корпусі зеленого кольору, вартістю 750 гривень;

-шліфувальну машинку «DWT WS 08-125», в корпусі зеленого кольору, вартістю 600 гривень:

-два подовжувана, білого кольору, довжиною по 5 метрів кожний, вартістю 75 гривень кожний, загальною вартістю 150 гривень;

-сім пар будівельних рукавичок «Долоні» помаранчевого кольору, вартістю 10 гривень за кожну пару, загальною вартістю 70 гривень.

Вищезазначені речі для зручності перенесення ОСОБА_6 склав до білого промислового мішку, який знайшов у квартирі, після чого з усім викраденим майном покинув приміщення квартири ОСОБА_9 .

В подальшому, знаходячись поблизу буд. 10 по вул. Трегубенко в м. Запоріжжя, ОСОБА_6 з викраденим майном був затриманий працівниками поліції.

ВинуватістьОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.ч. 1, 3 ст. 185 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі і обвинуваченим.
Судом першої інстанції дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України та ч.3 ст. 185 КК України.

Доводи захисника про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

За змістом ст. 75 КК України звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше п`яти років дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

При розгляді кримінального провадження достатніх підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 норм ст. 75 КК України, районним судом не встановлено і в апеляційній скарзі захисником не приведено.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, районний суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, а також що останній щиро розкаявся у скоєному, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, на обліку у психіатра чи нарколога не перебуває, а тому призначив йому покарання у виді позбавлення волі, яке є мінімальним, передбаченого санкціями ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, зокрема у зв`язку з тим, що має на утриманні прабабусю 1925 року народження, яка разом з ним проживає, оскільки останній, будучи неодноразово судимим, через короткий проміжок часу, після звільнення з місця позбавлення волі, вчинив знову умисні злочини, що свідчить про стійкий та систематичний характер його протиправної поведінки та підвищену суспільну небезпечність, потерпіла ОСОБА_9 просила суд суворо покарати обвинуваченого (а.п. 47), а тому колегія вважає призначене районним судом реальне покарання у виді позбавлення волі, необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

. Згідно до вимог ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, по якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи вищевказані вимоги законів, а також те, що ОСОБА_6 тримався під вартою після проголошення вироку до набрання ним законної сили, з 02.11.2016 року по 12.01.2017 року включно, колегія суддів зараховує йому цей строк з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 у строк покарання, строк його попереднього ув`язнення з 02.11.2016 року по 12.01.2017 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4