Номер провадження: 11-кп/785/338/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.02.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого: адвоката ОСОБА_8

представника потерпілої: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , у рамках кримінального провадження №0000407року від 30.06.2016 року на вирок Суворовського районного суду м. Одесивід 05.12.2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеси, українець, громадянин України, неодружений, навчається у Національному університеті «Одеська морська академія», зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимий, :
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у загальній сумі 1585,80 гривень, пов`язаних із залученням експертів для проведення авто-технічних та транспортно - трасологічної експертизи,-

встановив
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим за вчинення ним кримінального правопорушення за наступних обставин.

29.06.2016 року приблизно, о 21 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Toyota Camry» державний р/н НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю більшою допустимої у межах населеного пункту - 123 км/год. по смузі реверсивного руху, в`їзд на яку у вказаний час був заборонений, по вул. Миколаївська дорога з боку вул. Лузанівська у напрямку вул. Сортувальна у м. Одесі, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками та дорожньою розміткою «зебра», розташованому навпроти будинку №287, порушуючи п.п.1.5, 2.3«б», 8.7.4, 12.4, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, а саме будучи неуважним, не вживши своєчасних заходів щодо зменшення швидкості свого руху до безпечної, аж до зупинки автомобілю, не переконавшись, що на пішохідному переході не має пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не надав дорогу та допустив наїзд на піщохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїзну частину на нерегульованому пішохідному переході зліва направо відносно руху транспортного засобу.

В результаті дорожньо - транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №656-2024/16 від 22.08.2016 року смерть ОСОБА_10 знаходиться у прямому причинному зв`язку з отриманими в результаті ДТП тілесними ушкодженнями.
В апеляційних скаргах:
-прокурор прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , не погоджуючись з вироком районного суду, посилаючись на його ухвалення районним судом з порушенням вимог кримінального процесуального закону, вважає призначене судом основне покарання таким, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та яке є надмірно суворим.

При цьому зазначає, що районним судом недостатньо враховано дані про особу обвинуваченого, обставини, за якими ним вчинено кримінальне правопорушення, а також думка прокурора та представника потерпілої щодо призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Прокурор вважає що районний суд, у в відповідності до положень ст.66 КК України не врахував одну з найважливіших пом`якшуючих обставин - добровільне відшкодування завданого збитку та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого.

Крім того прокурор зазначає, що районним судом не були в повному обсязі враховані обставини скоєного правопорушення, а саме те, що допущені обвинуваченим порушення вимог ПДР були обумовлені тяжкими сімейними обставинами, а саме настання серцевого нападу у його батька.

Також прокурор зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі обвинувачення та в мотивувальній частині вироку та безпідставно послався на кваліфікаційну ознаку злочину - порушення правил експлуатації транспорту, яка обвинуваченому не інкримінувалася та при ухвалені вироку не прийняв рішення в частині арештованого в ході досудового слідства майна - автомобіля.
Просить вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_7 змінити в частині кваліфікації кримінального правопорушення та призначеного покарання, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої та призначити йому основне покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі та на підставі ст.. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням на 3 роки.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , посилаючись на неправильне застосування районним судом закону України про кримінальну відповідальність, вважає вирок таким, який підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Захисник вказує, що судом першої інстанції не було враховано добровільне відшкодування його підзахисним завданого збитку, що на його думку є найважливішою пом`якшуючою обставиною. Вважає, що судом при призначені покарання були враховані лише пом`якшуючі обставини, наведені у ст. 66 КК України, перелік яких не є вичерпним, та при цьому не враховані інші пом`якшуючі покарання обставини, зокрема вчинення обвинуваченим злочину вперше, його молодий вік та навчання в учбовому закладі, інвалідність його батька, а також наявність договору з потерпілою стороною щодо здійснення виплат по відшкодуванню матеріального збитку і моральної шкоди на суму 5000,00 доларів США строком 2 роки щомісячно, який останнім виконується.

Крім того, захисник зазначає, що судом не була врахована думка прокурора, обвинуваченого та представника потерпілої щодо призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі та при винесенні вироку, жодним чином не зазначено рішення щодо арештованого в ході досудового слідства майна - автомобіля.
Просить вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити, яким призначити останньому основне покарання у вигляді трьох років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням та встановленням іспитового строку, терміном на 2 роки.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора ОСОБА_6 та адвокатат ОСОБА_8 , які підтримали доводи своїх апеляційних скарг у повному обсязі та просили вирок в частині призначеного покарання - змінити; представника потерпілої яка не заперечувала проти задоволення апеляційних скарг прокурора та захисника обвинуваченого та просила призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з ізоляцією його від суспільства; обвинуваченого, який прохав задовольнити апеляційні скарги; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положення ч. 2 ст. 404 КПК України дає можливість апеляційному суду вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В судовому засіданні апеляційного суду, обвинувачений заявив про визнання ним своєї винуватості у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, за результатами розгляду яких відносно нього був постановлений оскаржуваний вирок, не оспорював встановлені районним судом і зазначені у вироку фактичні обставини вчиненого та при цьому вказав, що щиро кається у скоєному, злочин вчинив не навмисно та з необережності, що було викликано необхідністю термінового прибуття додому, в зв`язку з погіршенням стану здоров`я його батька. Крім того обвинувачений зазначив, що прийняв усі можливі та необхідні заходи щодо відшкодування спричиненої потерпілій шкоді.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого у вчинені ним злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за встановлених районним судом обставин, викладених у вироку, ніким з учасників кримінального провадження, в тому числі обвинуваченим не оспорюються, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, які в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, районним судом при розгляді обвинувального акту у кримінальному провадженні не досліджувались, оскільки ці обставини ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися.

Разом з тим, доводи прокурора щодо допущених під час порушень вимог кримінального процесуального закону є обгрунтованими.

У відповідності до положень ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта.

Як вбачається з обвинувального акту, дії обвинуваченого ОСОБА_7 були кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Разом з тим, районний суд, зазначаючи у вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, вийшов за межі висунутого ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачення та крім кваліфікуючої ознаки - порушення правил безпеки дорожнього руху, зазначив ще одну кваліфікуючу ознаку, а саме "порушення обвинуваченим експлуатації транспорту", тобто кваліфікуючої ознаки, яка не висувалася останньому в обвинуваченні.

За наведених вище обставин, у відповідності до положень ст.408 та 412 КПК України, допущене районним судом порушення вимог кримінального процесуального закону є істотним і його необхідно усунути шляхом зміни апеляційним судом вироку та виключення з його мотивувальної частини посилання суду на зазначену кваліфікуючу ознаку.

Що стосується доводів обвинувачення та сторони захисту щодо призначення обвинуваченому суворого покарання та не вирішення районним судом питання щодо повернення речового доказу власнику, то апеляційний суд приходить до наступного.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 районний суд прийняв до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, а саме те, що він є особою, яка раніше не притягувалася до відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, добровільне відшкодування ним завданого правопорушенням матеріального збитку, а також обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, повне визнання своєї провини та активне сприяння розкриттю злочину і відсутність обтяжуючих покарання обставин.
На перевірку доводів апеляційних скарг захисника та прокурора, апеляційним судом, у відповідності до положень ч.3 ст.404 КПК України були повторно досліджені обставини, встановлені під час кримінального провадження, а саме досліджені дані, які характеризують особу обвинуваченого.

Як вбачається з досліджених апеляційним судом матеріалів щодо даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , в тому числі з додатково наданих стороною захисту матеріалів, обвинувачений є курсантом 5 курсу Національного Університету "Одеська морська академія", за характеристикою цього закладу та за місцем проживання має позитивні відгуки за свою поведінку та навчання, батько обвинуваченого є пенсіонером та інвалідом 2 групи довічно.

Крім того, з наданих захисником обвинуваченого копій договору про порядок виплати морального та морального збитку від 21.11.2016 року, укладеного між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_11 , вбачається, що обвинувачений частково сплатив потерпілій спричинену правопорушенням шкоду у сумі 30000 грн. та 5000 доларів США та прийняв на себе обов`язок щодо відшкодування шкоди у повному обсязі та зобов`язався сплатити ще 5000 доларів США протягом двох років.

Згідно наданих стороною захисту копій квитанцій, обвинувачений виконує умови договору та щомісячно сплачує потерпілій матеріальні збитки та моральну шкоду.

Як вбачається з вироку районного суду та не оспорюється сторонами кримінального провадження, порушення вимог Правил дорожнього руху, які інкримінуються обвинуваченому були обумовлені тяжкими сімейними обставинами, а саме настання серцевого нападу у його батька, що підтверджено наданою стороною захисту випискою з медичної картки стаціонарного хворого про перебування його на лікуванні з 30.06 по 08.07.2016 року.

Разом з тим, наведені вище обставини, а саме виконання обвинуваченим умов договору щодо подальшого відшкодування ним спричиненої шкоди та обставини вчинення ним кримінального правопорушення в зв`язку з виниклими сімейними обставинами не були прийняті до уваги районним судом.

Крім того, районним судом не була належним чином врахована думка сторони обвинувачення та потерпілої сторони щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з ізоляцією його від суспільства.

В апеляційному суді представник потерпілої - адвокат ОСОБА_9 вказала, що за релігійними переконаннями потерпілої, остання просить апеляційний суд пом`якшити призначене обвинуваченому покарання та не позбавляти його волі, призначивши йому покарання, не пов`язане з ізоляцією його від суспільства. При цьому, остання підтвердила факт сплати потерпілій значної частини спричинених збитків та виконання обвинуваченим домовленостей щодо сплати завданої шкоди, відповідно до укладеної угоди.

Зазначені та наведені вище обставини не були у повному обсязі враховані районним судом до уваги при вирішенні питання щодо виду та розміру призначеного покарання, що у відповідності до положень ст.408, 409 КПК України є підставою для зміни вироку. Апеляційний суд вважає, що встановлені під час апеляційного розгляду обставини щодо даних про особу обвинуваченого та членів його сім`ї, відношення до вчиненого, прийняття заходів щодо відшкодування спричинених збитків і надалі сумлінного виконання домовленості про відшкодування шкоди з потерпілою, в тому числі з урахуванням відсутності з її боку претензій та наполягання як з боку потерпілої сторони, так і сторін обвинувачення та захисту щодо призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з ізоляцією від суспільства є виключними при прийнятті рішення та визначенні обвинуваченому виду та розміру покарання і вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження ним вчинення нових злочинів буде призначення останньому покарання з випробуванням.

Таким чином, враховуючи усі в сукупності дані про особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого та обставини скоєного обвинуваченим злочину, колегія суддів вважає за необхідним та можливим пом`якшити призначене обвинуваченому основного покарання, з застосуванням положень ст.75 КК України та встановленням йому іспитового строку, строком на 2 роки, з покладанням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.
При цьому апеляційний суд враховує те, що обвинувачений закінчує навчання, яке в подальшому може бути наслідком перебування його як на практиці, так і на роботі за межами країни і приходить до висновку про те, що термін іспитового строку повинен складати 2 роки, як про те просив захисник.

Вимога прокурора, зазначена в прохальній частині апеляційної скарги щодо призначення обвинуваченому покарання у виді п`яти років позбавлення волі з випробуванням та встановленням іспитового строку не грунтуються на вимогах кримінального закону, оскільки з урахуванням призначеного районним судом ОСОБА_7 покарання у виді трьох років позбавлення волі та з урахуванням прохальної частини прокурора про призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з ізоляцією останнього від суспільства, становище обвинуваченого буде погіршене, що у даному випадку є неприпустимим.

Крім того, апеляційний суд приходить до висновку, що районним судом, у відповідності до положень ст.100 КПК України, не вирішено у повному обсязі питання щодо речових доказів у справі, оскільки зазначення у резолютивній частині вироку рішення щодо зберігання речового доказу - автомобілю «Toyota Camry» державний р/н НОМЕР_1 на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів не може бути визнано повним та зрозумілим.

При цьому, апеляційний суд вважає, що у відповідності до положень ч.1 ст.100 КПК України, речовий доказ - автомобіль «Toyota Camry» державний р/н НОМЕР_1 , який належить у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ОСОБА_12 (а.с.38) - підлягає поверненню власнику.

Інших порушень чинного кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування судового рішення колегія суддів не встановлено.

Згідно до ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до п.3, 4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції в тому числі є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи допущені районним судом порушення вимог кримінального та кримінального процесуального закону, у відповідності до положень ст.408, 409, 412 КПК України апеляційний суд вважає за необхідним та можливим усунути зазначені порушення шляхом зміни вироку районного суду та прийняти рішення в частині повного вирішення питання про долю речових доказів, в зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню у повному обсязі, а апеляційна скарга прокурора - частковому задоволенню, вирок районного суду в частині призначеного покарання та вирішення питання щодо речових доказів - зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 412, 419, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

постановив
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити у повному обсязі.
Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 05.12.2016 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та вирішення долі речових доказів - змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку, посилання суду на кваліфікуючу ознаку злочину - "порушення обвинуваченим експлуатації транспорту".

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від призначеного основного покарання з випробуванням та іспитовим строком, терміном на 2(два) роки.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 07.09.2016 року) зобов`язавши ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази - «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів №1 СФДП МВС «Інформ ресурси» за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 86-а - повернути власнику - ОСОБА_12 .
Віншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України протягом трьох місяців с моменту набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_13