Справа № 296/4042/17
УХВАЛА
Іменем України
23 травня 2017 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області майора поліції ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_4 про накладення арешту,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні СУ ГУНП в Житомирській області знаходиться кримінальне провадження №0005080, відомості про яке внесено 17.09.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України.

Старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області майор поліції ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться та будуть надходити на рахунок ТОВ «Житомирщина Агро».

Клопотання обґрунтовано тим, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у період з листопада 2013 року до листопада 2015 року , з банківських рахунків підконтрольних підприємств, а саме: ТОВ «Агро-Юніверсал», СТОВ «Андріївське», ТОВ «Агро Соя-М», ТОВ «Житомирщина Агро» знято та переведено у готівку більше ніж 15 600 000 грн.

Крім того в клопотанні зазначено, що в результаті проведення незаконних операцій з документального відображення сільгоспкультур від ТОВ «Агро-Юніверсал», СТОВ «Андріївське», ТОВ «Агро Соя-М», ТОВ «Житомирщина Агро», а також неправомірного використання податкової пільги у вигляді суми податкового зобов`язання, яке залишається у розпорядженні сільгоспвиробника, до Державного бюджету не поступило більше ніж 2,6 млн грн.

Також вказано, що ТОВ «Житомирщина Агро», відкрито розрахункові рахунки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 у ПАТ Укрсоцбанк, МФО 300023, по якому здійснювався рух грошових коштів незаконно конвертованих у готівку.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, просив розглядати клопотання за наявними матеріалами.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку слідчого, який клопотання підтримав, прийшов до наступного висновку.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Дослідивши матеріали клопотання про накладення арешту на грошові кошти, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність у відмові в його задоволенні у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю, оскільки слідчим не надано доказів, що на рахунках наявні кошти та не надано доказів, що кошти, які перебувають на рахунках, здобуті злочинним шляхом.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 171-173, 309, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області майора поліції ОСОБА_3 про арешт майна.

Ухвалу слідчого судді може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом 5-ти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1