УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/3202/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2017 року колегія суддів палати в кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю
секретаря: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
адвоката: ОСОБА_7
потерпілої: ОСОБА_8
представника ТОВ «Рентзем»: ОСОБА_9
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором не надано доказів належності вилученого майна ТОВ «ВО «Агро-Пром-Сервіс», ТОВ «НО Агропромсервіс», ОСОБА_8 , доказів відкриття провадження за спором щодо повернення майна з чужого незаконного володіння ТОВ «Рентзем», де предметом спору виступає вилучене під час обшуку спірне майно.
Крім цього, відсутні в ЄРДР відомості щодо вибуття майна КСП «Вереси» та подальшої реєстрація за ОСОБА_10 та ТОВ «РЕНТЗЕМ», відсутній спір щодо визнання права власності та повернення майна з чужого незаконного володіння та є спір між товариствами, фізичною особою щодо користування і належності майна.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про накладення арешту на майно.
Вважає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, прийнята з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Вказує, що під час досудового розслідування кримінального провадження, з 16.03.17 по 17.03.2017 року на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 21.02.2017 року було проведено обшук території та в приміщеннях по вул. Покровській (Леніна), 13-Б в с. Вереси, Житомирського району, Житомирської області власником яких є ТОВ «Рентзем».
Вважає, що посилання слідчого судді у судовому рішенні на не надання прокурором необхідних для його повного та всебічного розгляду, з`ясування обставин, що підлягають встановленню документів, є необґрунтованим, оскільки суперечить положенням ч. 4 ст. 172 КПК України та прокурором в судовому засіданні було запропоновано, за необхідності, дослідження судом матеріалів з кримінального провадження, надання таких матеріалів суду, однак слідчий суддя повідомив про відсутність такої необхідності.
Крім цього, в судовому засіданні ОСОБА_8 , яка в свою чергу є директором ТОВ «ВО «Агро?Пром-Сервіс» та ТОВ «НО Агропромсервіс» підтвердила факт відшукання та вилучення належного їй та вказаним підприємствам майна та в свою чергу, з метою повного та об`єктивного дослідження всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, не заперечувала проти задоволення клопотання про арешт майна.
На його думку, вилучене під час обшуку майно є доказом кримінального правопорушення, а тому відмова в арешті майна призведе до переміщення вказаного майна на іншу територію (за межі району), до його зникнення, перетворення, або ж відчуження іншим особам, що вкрай негативно відобразиться на проведенні досудового розслідування і як наслідок на доказуванні у вчиненні злочину через втрату основних доказів.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та винесена з порушенням вимог КПК України, а тому підлягає скасуванню.
Вказує, що висновки слідчого судді, про те, що до клопотання про арешт майна не були додані докази належності вилученого майна є хибними, оскільки до клопотання були додані документи щодо належності майна.
Крім цього, на запитання прокурора щодо необхідності дослідження документів та матеріалів провадження суддя відповів, що це не потрібно. Вона та її представник адвокат ОСОБА_7 під час судового розгляду, повідомляли, що у них наявні оригінали документів щодо права власності на майно, однак слідчий суддя не вважав за потрібне навіть оглянути такі документи.
Зазначає, що слідчий, прокурор під час підготовки клопотання про надання дозволу на проведення обшуку не включили до переліку майна, яке необхідно відшукати, частину рухомого майна, про яке нею вказано у заяві про вчинення кримінального правопорушення та право власності на яке підтверджено наданими до заяви документами.
Вважає, що суд незаконно вдався до перевірки правильності правової кваліфікації внесених у ЄРДР кримінальних правопорушень, оскільки з врахуванням наявності ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук, яка мала для нього преюдиційне значення, він був не вправі цього робити, розглянув клопотання з очевидною однобічністю та неповнотою, проявив упередженість та безпідставно пов`язав відмову в арешті майна з цивільно - правовими відносинами.
Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про накладення арешту на майно.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, потерпілої та її представника, які підтримали апеляційні скарги, заперечення представника ТОВ «Рентзем», колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно до змісту статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд накладає арешт на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі набуті злочинним шляхом, або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.
Натомість в своєму клопотання прокурор обґрунтовує застосування арешту майна вилученого під час обшуку, оскільки воно належить (ймовірно належить) ТОВ «ВО «Агро?Пром-Сервіс», ТОВ «НО Агропромсервіс», потерпілій ОСОБА_8 з метою його схоронності в рамках кримінального провадження, що не є визначеною ч.2 ст. 170 КПК України правовою підставою для арешту майна у кримінальному провадженні.
Належних доводів та доказів, що підтверджують право власності на вилучене під час обшуку на території належній на праві власності ТОВ «Рентзем» майно, щодо належності якого існує спір, прокурор в клопотанні не зазначає та до клопотання не додає, як і не зазначає доводів про те за якими критеріями зазначене майно відноситься до речових доказів.
Разом з тим, з матеріалів провадження вбачається, що вказане спірне тимчасово вилучене майно значний час зберігалось на території та приміщеннях належних на праві власності ТОВ «Рентзем», сторони не заявляють про втрату частини майна чи його пошкодження, з пояснень представника товариства ОСОБА_9 слідує, що вони зобов`язуються його зберігати та повернути ТОВ «ВО «Агро?Пром-Сервіс», ТОВ «НО Агропромсервіс», потерпілій ОСОБА_8 при наданні документів підтверджуючих їх право власності.
Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, відмовляє в задоволенні клопотання про арешт майна якщо особа, яка його подала не доведе необхідність арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Колегія суддів, погоджується з висновками слідчого судді про те, що прокурор не довів необхідність арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Доводи апеляційних скарг про неповне з`ясування слідчим суддею усіх обставин провадження, без дослідження доказів, які були в матеріалах досудового розслідування суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки розгляд кримінального провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення своєї правової позиції, а тому покладення стороною обвинувачення такого обов`язку на суд без заявлення відповідних клопотань суперечить вимогам закону.
Колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта про незаконність проведеного слідчим суддею аналізу правової кваліфікації та цивільно-правових відносин, які існують між сторонами, оскільки слідчий суддя у відповідності з вимогами ст. 173 КПК України зобов`язаний враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу, наявність обґрунтованої підозри, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту для третіх осіб, що на думку колегії суддів саме по собі передбачає необхідність з`ясування чи має відношення вказане майно до конкретного кримінального провадження.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування прийнятого рішення колегія суддів не знаходить.
Натомість вказане рішення не перешкоджає прокурору в подальшому подати повторно відповідне клопотання про арешт майна, навівши відповідні правові підстави для арешту, можливість використання майна як доказу, долучивши на підтвердження клопотання відповідні докази.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді: