Справа № 554/4999/16-к

ВИРОК
Іменем України
Дата документу 30.03.2017
30 березня 2017 року м. Полтава
Октябрський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілих - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Михайлівка, Олександрівського району, Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
27.02.2016 року приблизно в 00.30 годин ОСОБА_7 біля під`їзду №6 будинку №9 по вулиці Івана Мазепи (раніше Калініна) м. Полтави умисно, з корисливих мотивів, зненацька підійшов до потерпілого ОСОБА_4 та наніс йому удар рукою в область голови, від якого останній упав та втратив свідомість, тим самим застосував до нього насильство, небезпеки якого для життя та здоров`я не підтверджено, після чого відкрито викрав у нього мобільний телефон «Samsung Gelax» J2 з чохлом, вартістю 4127 грн. 31 коп., чим спричинив йому матеріальну шкоду.
13.04.2016 року приблизно о 21.50 годин ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу зупинки громадського транспорту «Медакадемія» по вулиці Європейській (раніше Фрунзе), 47 м. Полтави, за попередньою змовою групою осіб з невстановленими особами, умисно, повторно, з корисливих мотивів, зненацька підійшов ззаду до потерпілого ОСОБА_5 та наніс йому удар рукою в потиличну ділянку голови, від якого останній упав на коліна, після чого вдарив його ногою в ліву частину тулуба, тим самим застосував до нього насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я та відкрито викрав з кишені куртки потерпілого гроші в сумі 542 грн., чим спричинив йому матеріальну шкоду.
Крім того, 23.04.2016 року приблизно о 1 годині ночі ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу магазину «Формула Смаку» по вулиці Залізній, 15 м. Полтави, за попередньою змовою групою осіб з невстановленими особами, умисно, повторно, з корисливих мотивів відкрито викрав майно потерпілого ОСОБА_6 . При цьому зненацька підійшов ззаду до потерпілого та наніс йому удар рукою в потиличну ділянку голови, від якого останній упав на коліно, тим самим застосував до нього насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я, після чого невстановлена особа, вирвала з рук потерпілого: шкіряну сумку вартістю 600 грн., у якій знаходились бухгалтерські документи ФОП « ОСОБА_9 », паспорт громадянина України та закордонний паспорт ОСОБА_6 , мобільний телефон HTS вартістю 300 грн., чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 800 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 спочатку свою провину по епізодам вчинення грабежів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнавав повністю, потім заперечив свою провину по всьому пред`явленому йому обвинуваченню, зазначивши, що інкримінованих йому злочинів не вчиняв та просив прийняти раціональне рішення. По першому епізоду показав суду, що з 20 по 26.02.2016 року перебував у своєї дівчини ОСОБА_10 , після чого два дні був у свого батька по АДРЕСА_2 . У користуванні мав телефон Леново, який 03.03.2016 року обміняв ОСОБА_11 на Самсунг J2000. При зустрічі ОСОБА_11 запевнив його, що телефон не крадений. В подальшому він продав цей телефон ОСОБА_12 . Через декілька днів ОСОБА_11 попросив віддати його, оскільки до нього прийшла поліція, однак він не зміг цього зробити, бо телефон уже був проданий. По другому епізоду пояснив, що 13.04.2016 року він перебував у квартирі по АДРЕСА_3 , яку винаймав у знайомого ОСОБА_13 . З 18 до 24 години цього дня він сам був у цій квартирі і нікого не грабував. По третьому епізоду зазначив, що 20 та 21.04.2016 року був на роботі в мікрорайоні «Половки» м. Полтави, але де саме та в кого суду не повідомив. Повертався додому на вул. Р.Люксембург, але нікого не грабував.
Провина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується такими доказами.
по 1 епізоду грабежу ОСОБА_4 .
Його показання щодо наявності у нього нового телефону «Samsung Gelax» J2 з чохлом імеі НОМЕР_1 , вартістю 4127 грн. 31 коп. підтверджуються копією чеку магазину «Алло» № НОМЕР_2 від 09.01.2016 року (т.1 а.с.106).
При проведенні під час досудового розслідування впізнання, потерпілий ОСОБА_4 упізнав ОСОБА_7 , як особу, яка вчинила щодо нього грабіж (т.1 а.с.116-120). Однак суду пояснив, що він зробив такий висновок з урахуванням усіх обставин справи, пояснивши при цьому, що ОСОБА_7 бачив на зупинці біля нічного клубу «Аміго» безпосередньо перед тим як йшов до свого будинку, де на нього вчинено напад.
Свідок ОСОБА_14 , яка є дружиною ОСОБА_4 пояснила, що 27.02.2016 року опівночі вона зателефонувала своєму чоловікові, який повідомив, що підходить додому. Через декілька хвилин, не дочекавшись його, вона почала хвилюватись, тому вийшла з під`їзду, де побачила, що її чоловік лежить без свідомості. Вона привела його до тями, після чого разом почали шукати викрадений у нього телефон, у тому числі телефонувати на нього, однак не знайшли, мелодії дзвінка не чули, хоча напередодні він був увімкнений на гучний звук. У чоловіка вона побачила синець біля лівого ока. В подальшому викрадений телефон вимкнувся, приблизно через годину знову увімкнувся, а потім знову вимкнувся і більше не вмикався.
Свідок ОСОБА_15 показав, що ОСОБА_16 знає приблизно протягом 2 років. Він не займався ремонтами телефонів, але не раз його бачив у ОСОБА_17 , який таку діяльність здійснював. Приблизно в березні 2016 року ОСОБА_7 пропонував йому продати новий сенсорний мобільний телефон «Самсунг», але він його не купив за відсутністю коштів.
Свідок ОСОБА_18 показав, що ОСОБА_7 знає. Познайомились з ним приблизно в лютому 2016 року, після чого через деякий час бачив у нього новий мобільний телефон Самсунг Гелексі. ОСОБА_7 пропонував цей телефон продати за 1500-2000 грн. та сказав, що його хтось знайшов на смітнику, а він його обміняв.
Судом установлено, що телефон, викрадений у ОСОБА_4 та зданий до ломбарду однієї моделі Samsung Galaxy J2 Duos J200H.
За даними протоколу від 10.04.2016 року свідок ОСОБА_19 упізнав обвинуваченого ОСОБА_16 за фотокартками, як особу в якої він придбав мобільний телефон Samsung SM J200H (т.1 а.с.193-194, 205-207).
Свідок ОСОБА_11 суду показав, що займається ремонтами мобільних телефонів. ОСОБА_7 знає близько року, підтримував з ним дружні стосунки, останній проживав у його квартирі в квітні 2016 року. Тоді ж вони з ОСОБА_7 обмінялись мобільними телефонами. При цьому він дав ОСОБА_7 мобільний телефон Самсунг Гелексі, якого взяв у своєї дружини ОСОБА_20 , а ОСОБА_7 передав йому взамін мобільний телефон Леново. В подальшому цей телефон Леново він передав невідомому ОСОБА_21 . Однак працівникам поліції раніше добровільно без будь-яких заходів примусу говорив, що мобільний телефон ОСОБА_22 приніс йому ОСОБА_7 , при чому останній погоджувався щоб він дав саме такі показання. Крім того, пояснив, що ОСОБА_7 перед затриманням вимкнув свій мобільний телефон та користувався мобільним телефоном дитини ОСОБА_23 у якої періодично проживав.
Свідок ОСОБА_24 дружина ОСОБА_11 пояснила, що весною 2016 року ОСОБА_7 спілкувався з її чоловіком та декілька разів ночував у них. Також зазначила, що весною 2016 року її подруга ОСОБА_20 безкоштовно принесла для її чоловіка мобільний телефон, який, з її слів, знайшла. Цей телефон вона передала ОСОБА_11 . Однак, де саме був знайдений цей мобільний телефон та яка його марка вона не знає. Сама безпосередньо не бачила обміну цього телефону із ОСОБА_7 .
Свідок ОСОБА_20 пояснила суду, що в березні або квітні 2016 року в районі будинку АДРЕСА_4 під час вигулу собаки приблизно о 2 або 3 годині ночі вона знайшла мобільний телефон Самунг, який, вийнявши батарею, зберігала у себе вдома, а приблизно через тиждень безкоштовно передала своїй подрузі ОСОБА_24 . Чи був увімкнений телефон та чи дзвонив він під час знахідки вона не знає. В поліцію з приводу знахідки вона не зверталась.
Свідок ОСОБА_10 показала, що з 2013 року до вересня 2015 року проживала у цивільному шлюбі з ОСОБА_7 за місцем свого проживання. Потім ОСОБА_7 виїхав, вони деякий час взагалі не зустрічались, після чого спілкувались як друзі. З 11 до 23 квітня 2016 року ОСОБА_7 знову проживав у неї. Коли саме він відлучався із дому точно не пам`ятає. Після чого пішов і зник. Під час проживання бачила у ОСОБА_7 телефон Самсунг, який з`явився у нього ще з кінця лютого 2016 року. У ОСОБА_7 спочатку був мобільний № НОМЕР_3 , потім він у лютому 2016 року його втратив і вона дала йому сім карту № НОМЕР_4 .
Свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що з кінця квітня по 1 травня 2016 року у його квартирі за адресою: АДРЕСА_5 тимчасово проживав раніше малознайомий ОСОБА_7 , який пояснив, що йому ніде жити, бо посварився з дівчиною. У останнього він бачив при собі мобільний телефон Самсунг Гелексі. З його слів, цей телефон він знайшов по вулиці Фурманова м. Полтави. При цьому не говорив, що його придбав або обміняв. Чи завжди ОСОБА_16 бував вдома вночі він не знає.
Аналізуючи показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , у яких тимчасово мешкав ОСОБА_7 , а також його знайомих - свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , суд приймає до уваги, що вони бачили в обвинуваченого новий мобільний телефон Самсунг Гелексі, при цьому останній не говорив, що виміняв його, а пояснював, що знайшов на смітнику.
Водночас, показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_24 та ОСОБА_20 достовірно не свідчать саме про викрадений мобільний телефон, позаяк не вказують його точної марки, імея, інших ідентифікуючих ознак, крім того ці свідчення суперечать зібраним у справі доказам, тому не приймаються до уваги в якості достовірних, належних та допустимих доказів невинуватості ОСОБА_7 .
При цьому суд зважає на те, що ОСОБА_11 змінив раніше дані свідчення (т.1 а.с.107-115) про те, що викрадений телефон приніс саме ОСОБА_7 для зняття блокування та заміни імеі, пояснивши, що його знайшов на смітнику та не зміг раціонально пояснити суду причину зміни своїх показань. Крім того, не надав суду жодних письмових доказів обміну майна та не представив суду телефон на який, за його показаннями, був обміняний телефон ОСОБА_7 , мотивуючи, що продав його невідомому. Тому жодні переконливі докази обміну телефонів відсутні.
Між іншим, під час досудового слідства ОСОБА_11 22.04.2016року упізнав ОСОБА_7 саме як особу, яка прохала зняти з телефону Самсунг J2 графічний ключ ( т.1 а.с.114-115).
Свідок ОСОБА_24 взагалі не вказала марку, місце знахідки, дату і час передачі їй телефону та передумови його безоплатності, з огляду на те, що її цивільний чоловік постійно займався підприємництвом щодо мобільних телефонів. Свідчення ОСОБА_20 про знахідку мобільного телефону Самсунг саме біля будинку №9 по вулиці Калініна м. Полтави спростовуються як потерпілим ОСОБА_4 та свідком ОСОБА_14 про те, що викрадений телефон був увімкнутий та не дзвонив поблизу будинку безпосередньо після заволодіння ним, також і об`єктивними даними МТС щодо його роботи в сукупності з відомостями щодо роботи мобільного телефону ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_20 .
Як неспроможні та не достовірні свідчення ОСОБА_20 оцінюються і з точки зору того, що після опівночі у темну пору доби вона одна гуляла містом далеко від місця свого проживання та саме біля під`їзду будинку потерпілого зі сторони двору випадково в темноті, не маючи жодних корисливих спонукань, знайшла та взяла собі чужий мобільний телефон, не видала його поліції, а вийняла з нього без пояснення причин акумуляторну батарею та через деякий час безкоштовно віддала цей телефон в зібраному стані подрузі. Локалізації її мобільних перемовин з № НОМЕР_5 також не свідчить про її перебування в ніч на 27.02.2016 року у місці вчинення злочину (т.1 а.с.218).
Указані свідки не вказують і на алібі ОСОБА_7 .
Таким чином, установлений судом рух, періоди роботи та з`єднань мобільного телефону ОСОБА_4 імеі НОМЕР_1 від місця зникнення до місця здачі в ломбард узгоджуються з іншими доказами обвинувачення у справі та підтверджують причетність ОСОБА_7 до викрадення вказаного телефону, повністю спростовуючи показання дані суду свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_24 та ОСОБА_20 .
Водночас, робота телефону № НОМЕР_4 ОСОБА_7 з 21.41 год. 26.02.2016 року по 16.36 год. 27.02.2016 року в районі дії вишки по АДРЕСА_11 свідчить про перебування лише телефону у вказаному місці, яке охоплює також адресу: АДРЕСА_2 , де проживає батько ОСОБА_7 та де з його слів він тимчасово проживав, тому не був позбавлений можливості залишити там свій мобільний телефон. Викладене, зокрема, підтверджується тим, що в означений достатньо тривалий проміжок часу жодні з`єднання з іншими абонентами не здійснювались, а телефон був лише був під`єднаний до мережі інтернет, самостійно отримуючищогодинні «оновлення» (т.1 а.с.219). З урахуванням викладеного та відсутності інших доказів перебування ОСОБА_7 в іншому, ніж у місці та під час вчинення злочину, алібі він суду не представив.
Незважаючи на заперечення ОСОБА_7 своєї причетності до вчинення даного злочину, з огляду на засади змагальності сторін, він також не надав суду належних та допустимих доказів обміну викраденого мобільного телефону та наявності (джерел отримання) телефону, який обмінював взамін викраденого, раціональних причин перебування біля нічного клубу «Аміго» у нічний час поряд місця вчинення злочину, не маючи легальних джерел доходів та не вказуючи своє місце проживання. Водночас, корисливий характер посягання, предмет злочину та намагання його приховати, шляхом вимикання, зняття графічного ключа та не використання за призначенням зі своїми сім картками, повністю відповідають визнаним ним самим та доведеним у суді посяганням щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , пов`язаними із нанесенням сильного удару рукою в голову зненацька, в нічий час, у малолюдному місці.
З огляду на викладене, суд вважає невизнання вини ОСОБА_7 його захисною позицією, а його провину за цим епізодом доведеною послідовною сукупністю взаємоузгоджених доказів поза розумним сумнівом.
по 2 епізоду грабежу ОСОБА_5 .
Потерпілий ОСОБА_5 показав суду, що 13.04.2016 року приблизно о 21 годині він повертався додому від товариша та коли підходив до зупинки «Чапаєва» м. Полтави він зателефонував матері та повідомив, що все нормально. Після чого відчув один удар в область своєї потилиці, від чого впав на правий бік. При цьому побачив, що удар йому наніс невідомий, якого він впізнав як ОСОБА_7 та який наніс йому ще 2 удари в область тулубу і почав його обшукувати, після чого витягнув у нього з карману гроші в сумі 542 грн. При падінні його телефону не було видно, бо він впав на нього. В судовому засіданні потерпілий щоразу впевнено вказував на ОСОБА_7 як на особу, яка вчинила щодо нього злочин.
При проведенні впізнання за фотокартками потерпілий ОСОБА_5 25.04.2016 року упізнав ОСОБА_7 , як особу, яка вчинила щодо нього грабіж (т.1 а.с.124-128). Про впізнання саме цього дня він пояснив суду, тому описка місяця проведення слідчої дії в протоколі, яка згодом була виправлена, на що звернула увагу сторона захисту, не тягне за собою недопустимості доказу.
Під час огляду місця події 13.04.2016 року зафіксована обстановка ділянки місцевості поблизу зупинки громадського транспорту «Чапаєва» м. Полтави, яка відповідає показанням потерпілого (т.1 а.с.121-123).
У ході слідчого експерименту від 13.06.2016 року перевірено показання потерпілого ОСОБА_5 що механізму вчиненого щодо нього злочину (т.1 а.с. 129-138).
Відповідно протоколу пред`явлення для впізнання від 25.04.2016 року, свідок ОСОБА_25 упізнав ОСОБА_7 як чоловіка, який 13.04.2016 року разом із невідомими чоловіками проходив повз нього з зупинки громадського транспорту «Чапаєва» в напрямку Центрального критого ринку м. Полтави, а через деякий час повертався звідти (т.1 а.с. 140-144).
Проведеним оглядом роздруківки локалізації та перемовин по мобільному телефону № НОМЕР_7 ОСОБА_7 встановлено, що 13.04.2016 року з 20.05 год. до 20.48 год. рухався від вул. Луценка,19а до вул. К. Лібкнехта, далі до Європейської (раніше Фрунзе,49), після чого до ранку наступного дня він перебував в районі дії вишки по вул. Героїв Чорнобильців (раніше Чапаєва), 9 м. Полтава, яка знаходиться поряд місця нападу на потерпілого ОСОБА_5 вул. Європейська (раніше Фрунзе),47 (згідно з загальнодоступними інтернет картами приблизно в 100 метрах) (т.1 а.с.218-227).
При пред`явленні обвинуваченому ОСОБА_7 цих відомостей він повідомив, що не пам`ятає, де був у ніч вчинення злочину. Свідок ОСОБА_13 також не підтвердив алібі ОСОБА_7 на час вчинення злочину, зазначивши, що останній винаймав у нього житло взагалі з кінця квітня 2016 року, оскільки посварився з дівчиною та йому ніде було жити, коли він бував вдома точно не знає.
Таким чином, провина обвинуваченого ОСОБА_7 по даному епізоду доведена повністю, а невизнання ним своєї провини розцінюється судом критично, вважаючи це його захисною позицією з метою уникнення покарання. При цьому суд враховує, що в судовому засіданні ОСОБА_7 раніше добровільно свою вину визнавав повністю та відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, про що свідчить заява останнього.
по 3 епізоду грабежу ОСОБА_6 .
Потерпілий ОСОБА_6 показав суду, що 23.04.2016 року після 24 години ночі він повертався додому у м. Полтава в районі зупинки 4 поліклініка. Перейшовши дорогу, в районі магазину «Салтівський» до нього ззаду підійшли невідомі особи. Один з них, а саме ОСОБА_7 завдав йому удар рукою по потилиці, від чого він впав на коліно, після чого інший невідомий вирвав у нього з рук сумку, в якій знаходились його документи та телефон і вони разом втекли. Третя невідома особа знаходилась поряд. Далі він викликав поліцію. В подальшому викрадені документи йому повернули. В судовому засіданні потерпілий безсумнівно показав на ОСОБА_7 як особу, яка вчинила щодо нього злочин.
При проведенні впізнання за фотокартками потерпілий ОСОБА_6 ще на досудовому слідстві 25.04.2016 року впізнавав ОСОБА_7 , як особу, яка вчинила щодо нього грабіж (т.1 а.с. 146-150). Про впізнання саме цього дня він настоював у суді, тому описка місяця в протоколі, яка згодом була виправлена, на що звернула увагу сторона захисту, не тягне за собою недопустимості доказу.
Згідно з протоколом огляду місця події від 23.04.2016 року зафіксовано обстановку місця вчинення злочину відносно ОСОБА_6 , що відповідає його показанням (т.1 а.с. 145).
Виходячи з відомостей протоколу огляду місця події від 25.04.2016 року, перехожий ОСОБА_26 добровільно видав працівникам поліції вітчизняний та закордонний паспорти, ідентифікаційний код та трудову книжку ОСОБА_6 , які знайшов неподалік сміттєвих баків поблизу вулиці Красіна,63 та Грушевського 22/69 м. Полтави та які визнані речовими доказами (т.1 а.с. 151-162).
Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 зазначили суду, що ОСОБА_7 у квітні 2016 року, коли тимчасово проживав у кожного з них, мав при собі мобільний телефон HTS чорного кольору.
Оглядом роздруківки локалізації та перемовин по мобільному телефону № НОМЕР_7 ОСОБА_7 встановлено, що 22.04.2016 року з 23.20 год. до 2.30 год. 23.03.2016 року він перебував в районі дії вишки по АДРЕСА_12 , яка знаходиться на невеликій відстані від місця нападу на потерпілого ОСОБА_6 (т.1 а.с.218-227).
Таким чином, провина обвинуваченого ОСОБА_7 по даному епізоду доведена повністю, а невизнання ним своєї провини розцінюється судом критично, вважаючи це його захисною позицією з метою уникнення покарання. При цьому суд враховує, що в судовому засіданні ОСОБА_7 раніше добровільно свою вину визнавав повністю та відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, про що свідчить заява останнього.
Крім іншого, за заявою ОСОБА_7 про застосування до нього недозволених методів під час затримання та проведення невідкладних слідчих дій судом 10.11.2016 року призначено прокурорську перевірку та судово-медичну експертизу. За наслідками розслідування слідчим прокуратури Полтавської області 28.02.2017 року закрито провадження у зв`язку з відсутністю в діях працівників Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України. При цьому указані особи категорично заперечили застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 заходів фізичного та психологічного впливу. Відомості про звернення обвинуваченого з цього приводу на стадії досудового слідства відсутні. Проведені судово-медичні експертизи №1813 від 22.12.2016 року та №241 від 22.02.2017 року не виявили у ОСОБА_7 будь-яких тілесних ушкоджень, в тому числі переломів кісткових відрізків ребер. Згідно довідки слідчого ізолятора № 23 м. Полтави від 23.06.2016року №10/7-3955 ОСОБА_7 прибув до установи 26.04.2016 року з ІТТ м. Полтави та пояснив, що отримав травму грудної клітини за п`ять днів до прибуття. Не свідчать про заходи примусу до обвинуваченого і жодні протоколи слідчих дій із застосуванням фотозйомки. Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 на досудовому слідстві не давав показань, скориставшись ст.63 Конституції України, а докази його провини зібрані та досліджені під час судового слідства, його обвинувачення жодним чином не обґрунтовується його зізнаннями.
І нарешті, судом не встановлено порушення права обвинуваченого на захист під час досудового слідства у справі, оскільки з моменту обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою йому була забезпечена участь захисника, допомогою якого він користувався протягом розслідування та судового розгляду. Водночас, злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 та дані про його особу не передбачають обов`язкової участі захисника (ст. 52 КПК України), а обвинувачений до обрання йому запобіжного заходу, під час проведення за його участю впізнання, не заявляв про надання йому захисника та не заперечував проти проведення слідчих дій без його участі.
Дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.2 ст.186 КК України, як грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, а за епізодами відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ще за кваліфікуючими ознаками їх вчинення за попередньою змовою групою осіб та повторно.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів, які відносяться до тяжких та пов`язані з відкритим зухвалим заподіянням фізичної та матеріальної шкоди, в тому числі групою осіб, збитки відшкодовані лише частково.
Суд також бере до уваги особу обвинуваченого, який хоча раніше не судимий, однак ніде не працює, не одружений, постійного місця проживання та джерел доходів не має, на обліках в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, здоровий, працездатний, характеризується посередньо, відносно молодий за віком.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого є добровільне відшкодування заподіяної шкоди потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
За таких обставин достатніх підстав для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України не вбачається, тому обвинуваченому з метою його виправлення та попередження нових злочинів має бути призначено необхідне і достатнє реальне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті, однак на рівні мінімальної межі.
Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу слід залишити тримання під вартою з метою забезпечення виконання вироку та уникнення ризиків ухилення обвинуваченого від суду і продовження злочинної діяльності, з огляду на викладені вище обставини.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
ОСОБА_30 визнати винуватим за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили - залишити тримання під вартою.
Строк покарання ОСОБА_7 рахувати з 30.03.2017 року, зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у цей строк термін його попереднього ув`язнення із 25.04.2016 року по дату вступу даного вироку в законну силу з розрахунку: 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Речові докази повернути за належністю.
Вирок може бути оскаржений в Апеляційний суд Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 30 днів із дня його проголошення.

СуддяОСОБА_1