Справа № 191/4645/16-к
Провадження № 1-кп/191/278/16
У Х В А Л А

20 грудня 2016 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Синельникове Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду від 24.10.2016 року обвинуваченому строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено на шістдесят днів до 22.12.2016 року до 14.00 години.

Прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів, оскільки він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень та враховані при обранні запобіжного заходу ризики не змінилися.

Обвинувачений та захисник заперечували проти заявленого клопотання, оскільки матеріальну шкоду потерпілим відшкодовано, ризики не мають підстав, потерпілий ОСОБА_6 не заперечував, щоб обвинувачений перебував на свободі, до затримання обвинувачений офіційно був працевлаштований, має малолітню дитину та мати пенсійного віку, яка буде позитивно на нього впливати.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до частини 1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою не повинен перевищувати шістдесяти днів.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали в межах вирішення заявленого клопотання, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд враховує вимоги ст.. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України» передбачає, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Згідно практики ЄСПЛ ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи (рішення ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії»). Рішенням ЄСПЛ «Сельчук проти Туреччини» визначено, що попередня судимість може бути підставою ризику вчинення нових правопорушень.

При вирішенні заявленого клопотання суд враховує встановлені судом підстави обрання обвинуваченому міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, що докази вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень є вагомими, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , є тяжким, раніше обвинувачений судимий, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень в період іспитового строку, що свідчить про його стійку антисуспільну поведінку та наявність ризику вчинити інші кримінальні правопорушення. Крім того, обвинувачений на момент затримання 28.08.2016 року не був працевлаштований та не має легального джерела доходу, оскільки згідно копії трудової книжки звільнився 17.06.2016 року, його стійкі соціальні зв`язки відсутні, оскільки він не одружений, що свідчить про ризик переховування його від суду.

З урахуванням того, що у даному кримінальному провадженні вказані ризики не зменшилися та обставини, що були підставою для взяття обвинуваченого під варту, не змінилися, суд вважає необхідним продовжити запобіжний захід, обраний обвинуваченому, у виді тримання під вартою з урахуванням вимог ч. 2 ст. 183 КПК України терміном на 60 днів і тільки такий вид і міра запобіжного заходу зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та досягнення дієвості цього провадження.

Враховуючи викладені обставини, клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 197, 331 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :
Клопотання прокурора задовольнити.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою продовжити на шістдесят днів, а саме, до 17.02.2017 року до 14.00 години.

Копію ухвали направити начальнику УВП № 4 в Дніпропетровській області для відома.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1