Справа № 158/1887/15-к Провадження №11-кп/773/65/17 Головуючий в першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст.ст. 119 ч.1, 128 КК УкраїниДоповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 лютого 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

cуддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілих ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000416 від 15.02.2015 за апеляційними скаргами процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора місцевого відділу місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_13 , а також потерпілої ОСОБА_9 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 02 листопада 2016 року щодо ОСОБА_12 ,

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, має незакінчену вищу освіту, неодружений, працює системним адміністратором, приватний підприємець, раніше не судимий, -

засуджений: за ч.1 ст.119 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі, за ст.128 КК України на 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_12 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджатиме за межі України без погодження з даним органом; періодично з`являтиметься для реєстрації до цього органу.

Вироком вирішено долю речових доказів, судових витрат та цивільних позовів.

ОСОБА_12 визнаний винним у тому, що він 15 лютого 2015 року в період часу з 08 год. 30 хв. до 11 год., перебуваючи на території об`єкту незавершеного будівництва «Луцького м`ясокомбінату, що будується», неподалік с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області, здійснював організацію та проведення екстремальних стрибків на мотузці з висотної труби (роупджампінг), не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень або смерті, хоча повинен був і міг їх передбачити.

Так, ОСОБА_12 не вжив усіх необхідних заходів щодо забезпечення безпеки стрибаючих осіб шляхом ретельної перевірки спорядження/обладнання, що використовувалось під час екстремальних стрибків на мотузці з висотної труби (роупджампінг), внаслідок чого ОСОБА_15 та ОСОБА_7 під час використання наданого останнім спорядження, 15 лютого 2015 року близько 10 год. 30 хв. на території об`єкту незавершеного будівництва «Луцького м`ясокомбінату, що будується» неподалік с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області, здійснили парний стрибок з башти, висотою близько 50 метрів, під час здійснення якого обірвалась мотузка і стрибаючі впали на землю.

Після падіння ОСОБА_15 і ОСОБА_7 були доставлені в КЗ Луцька МКЛ № 2, де під час надання медичної допомоги, ОСОБА_15 помер. ОСОБА_15 внаслідок падіння отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і які в подальшому призвели до смерті останнього. Тілесні ушкодження, які отримала ОСОБА_7 внаслідок падіння, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які були небезпечні для життя в момент їх спричинення.

В своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення, внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 призначити за ч.1 ст.119 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі, за ст.128 КК України 1 рік 6 місяців волі та за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання - 5 (п`ять) років позбавлення волі. Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про необхідність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України. Вважає, що судом не враховано тяжких наслідків злочинів у вигляді заподіяння одному потерпілому смерті, а іншому - тяжких тілесних ушкоджень. Крім того, ОСОБА_12 вчинив злочини щодо неповнолітньої особи та особи молодого віку, свою причетність до скоєння злочинів заперечував, розкаявся у вчиненому лише в останньому судовому засіданні з метою пом`якшення покарання, в повному обсязі не відшкодував збитків потерпілим, у зв`язку з чим одна з потерпілих наполягала на найсуворішому покаранні обвинуваченого.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким скасувати звільнення ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст.75, 76 КК України, а в решті вирок залишити без змін. Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. Зокрема, судом не враховано, що ОСОБА_12 взагалі не відшкодував їй шкоди, не розкаявся у скоєному, з метою уникнення покарання намагався перекласти свою відповідальність на іншу особу, не співпрацював із слідством. За наявності вказаних обставин суд безпідставно визнав обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_12 щире каяття, часткове відшкодування завданої шкоди, а також власне бажання потерпілих стрибнути.

У своєму запереченні захисник ОСОБА_11 просить вирок щодо ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та потерпілої - без задоволення. Вважає, що судом першої інстанції при обранні обвинуваченому покарання повністю враховані вимоги ст.65 КК України. Посилається на те, що ОСОБА_12 вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив злочини з необережності та не бажав настанню тяжких наслідків, частково відшкодував завдану шкоду потерпілим, попросив вибачення у них, розкаявся у скоєному.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і основні доводи апеляційних скарг, пояснення потерпілої ОСОБА_9 , представника потерпілої та прокурора, які підтримували свої апеляційні скарги і просили призначити покарання, яке слід відбувати реально, пояснення обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_11 , які заперечували апеляційні скарги та просили вирок залишити без змін, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи скарг та матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарга потерпілої та прокурора підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду про винність ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.119 та ст.128 КК України, підтверджуються зібраними в кримінальному провадженні доказами і ніким не оскаржуються.

Діям ОСОБА_12 у цій частині дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_12 покарання за ч.1 ст.119 та ст.128 КК України, суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відносяться до категорії середньої та невеликої тяжкості, характеризуються необережною формою вини, а також дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують його покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Зокрема, суд першої інстанції на підставі ч.1 ст.66 КК України обґрунтовано визначив обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття і часткове відшкодування завданої шкоди, а також на підставі ч.2 ст.66 цього Кодексу власне бажання потерпілих стрибнути.

Крім того, як убачається із матеріалів провадження, ОСОБА_12 за місцем проживання характеризується посередньо, вперше притягується до кримінальної відповідальності, будь-якого примусу щодо потерпілих до стрибка з вишки не застосовував, організацію даних стрибків здійснював разом з іншими особами, є особою молодого віку, частково відшкодував збитки, вину у вчиненому визнав, розкаявся.

За наявності зазначених обставин, безпідставними є доводи апеляційної скарги прокурора в частині призначення обвинуваченому більш суворого покарання.

Разом з тим, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_9 про безпідставне звільнення ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст.75, 76 КК України.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу га тяжкість наслідків вчинених злочинів.

Тому, на думку апеляційного суду, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку судом апеляційної інстанції, про що обґрунтовано зазначають у своїх апеляційних скаргах прокурор та потерпіла.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні ОСОБА_12 покарання апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії невеликої та середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем навчання позитивно, частково відшкодував завдані злочином збитки, примусу до потерпілих щодо стрибка з вишки не застосовував, організацію даних стрибків здійснював разом з іншими особами, вину у вчиненому визнав, розкаявся.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 є щире каяття, часткове відшкодування завданої шкоди, вчинення злочину вперше.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_12 , апеляційний суд не вбачає.

При визначенні виду покарання апеляційний суд враховує поведінку ОСОБА_12 після вчиненого, власну ініціативу потерпілих щодо стрибків, те що ОСОБА_12 просив вибачення у потерпілих.

З урахуванням даних обставин, а також позицій потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які просили вирок суду залишити без змін, потерпілої ОСОБА_9 , яка наполягає на призначенні обвинуваченому покарання, яке слід відбувати реально, апеляційний суд доходить висновку про необхідність призначення ОСОБА_12 покарання згідно з санкціями ч.1 ст.119 та ст.128 КК України у виді обмеження волі, а також за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України, без звільнення ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Дане покарання, на думку апеляційного суду, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_12 та попередження вчинення ним нових злочинів.

На підставі наведеного і керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 та прокурора місцевого відділу місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 02 листопада 2016 року щодо ОСОБА_16 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_12 за ч.1 ст.119 КК України 3 (три) роки обмеження волі,

за ст.128 КК України 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_12 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення його апеляційним судом.

Головуючий

Судді