Справа № 355/1373/16
Провадження № 1-кп/355/17/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про задоволення клопотання про повернення

обвинувального акту та продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту

31 січня 2017 року Баришівський районний суд Київської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 -о.

за участю захисника ОСОБА_4

за участю обвинуваченого ОСОБА_5

за участю потерпілого ОСОБА_6

за участю представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши в підготовчому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору та клопотання прокурора Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 -о. про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні №1-кп/355/17/17, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000919 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Відяєво Мурманської області Російської Федерації, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, вдівця, має на утриманні малолітню дитину 2006 року народження, не працюючого, проживаючого АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні злочину, що передбачає кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України,

В с т а н о в и в :

В провадженні Баришівського районного суду Київської області знаходиться кримінальне провадження , відомості про яке внесено до ЄРДР 04.11.2016 року за № 0000919, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Під час підготовчого судового засідання захисник ОСОБА_4 заявила клопотання, підтримане обвинуваченим, про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України, мотивувавши свої доводи тим, що обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення, а викладене обвинувачення є неконкретним та неповним, не містить чіткого зазначення мотиву злочину та умислу.

Прокурор заперечив проти задоволення заяленого клопотання захисника, мотивуючи тим, що в даному обвинувальному акті зазначені всі обставини, які прокурор вважає встановленими.

Потерпілий та його представник підтримали позицію прокурора, заперечили проти задоволення заяленого клопотання захисника про повернення обвинувального акту.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши зміст обвинувального акту та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Відповідно до вимог ст. 314 КПК України підставою для повернення обвинувального акта прокурору є встановлення невідповідності обвинувального акта вимогам КПК.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення.

Зі змісту обвинувального акту, що є предметом судового розгляду на даний час вбачається, що в ньому не достатньо чітко та змістовно викладено фактичні обставини обвинувачення, викладене обвинувачення є неконкрктеим та неповним.

У формулюванні обвинувачення в досліджуваному обвинувальному акті зазначено, що: « ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у ході словесної сварки, що відбулась у кухонній кімнаті та в подальшому у вітальні вищевказаного будинку, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, з мотивів лайки, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та маючи прямий умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень останній, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій та їх наслідки, руками та ногами умисно наніс декілька ударі по голові та тулубу ОСОБА_8 ».

Мотив злочину це внутрішнє переконання, рушійна сила кримінального караного вчинку людини, що визначає його зміст і допомогає більш глибоко розкрити психічне ставлення особи до вчиненого, то його чітке формулювання дозволяє визначити чому особа вчиняє злочин.

Суд вважає, що зазначення в обвинувальному акті формулювання « на грунті раптово виниклих неприязних відносин» та «з мотивів лайки» як мотиву інкримінованого злочину, необхідно розкрити ( розтлумачити), які саме мотиви спонукали обвинуваченого ОСОБА_5 до вчинення кримінального кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п. 79 рішення у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року).

Також, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п. 58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п. 34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).

Суд вважає, що розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином сформульованого обвинувачення, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист.

Таким чином, викладені вище обставини та зазначені захисником ОСОБА_4 у своєму клопотанні підстави повернення прокурору обвинувального акту при перевірці їх судом знаходять своє підтвердження. Беручи до уваги наведене вище, суд погоджується із захисником, що обвинувальний акт не містить в собі належним чином сформульованого обвинувачення, що розцінюється, як недотримання вимог п. 5 ч. 2 ст.291 КПК України.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору підлягає до задоволення.

Прокурор під час проведення підготовчого судового засідання заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_5 на 60 діб, мотивуючи наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

В обгрунтування свого клопотання прокурор посилається на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не має постійного місця роботи, буде переховуватись від суду, впливати на потерпілого, свідків.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 та обвинувачений, з врахуванням обставин, зазначених прокурором, не заперечують продовженню строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту ОСОБА_5 і вважають, що підстав його змінювати немає.

Потерпілий та його представник підтримали заявлене клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши думку всіх учасників судового засідання, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора з наступних підстав.

Ухвалою слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 04.11.2016 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вказаний запобіжний захід ОСОБА_5 продовжено відповідною ухвалою слідчого судді Баришівського районного суду суду Київської області від 27.12.2016 року.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту спливає 02.02.2017 р.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України в ході судового розгляду суд по клопотанню сторони обвинувачення чи захисту має право своєю ухвалою відносно обвинуваченого змінити, скасувати або обрати запобіжний захід. Вирішення судом питання про запобіжний захід здійснюється в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно п.4 ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

На підставі вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання, та інші обставини що її характеризують.

Суд, вирішуючи питання про задоволення клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно яких обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, при цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

ОСОБА_5 обвинувачується за ч. 2 ст. 121 КК України, що є, відповідно до вимог ст. 12 КК України, тяжким злочином, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Прокурором доведені обставини, що на даний час існує ризик переховування обвинуваченого від суду, тому строк тримання під домашнім арештом слід продовжити.

При розгляді даного клопотання, суд враховує такі чинники: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим в кримінальному провадженні, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи.

Підстав застосування ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу немає, так як ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на момент зміни міри запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеного ризику.

На підставі зазначеного та керуючись ст. ст. 291, 303, ч. 3, 4 ст. 314, 392, 395, 177, 181, 184, 197, 331, 350 КПК України, суд

У х в а л и в:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору, як такий, що він не відповідає вимогам КПК України - задовольнити.

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000919 від 04.11.2016 року - повернути керівнику Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області, як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, для усунення недоліків.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Відяєво Мурманської області Російської Федерації, українця, громадянина України, проживаючого АДРЕСА_1 , строк запобіжного заходу - тримання під домашнім арештом на шістдесят днів, по 31 березня 2017 р. включно.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_5 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 з 20 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв.

Зобов`язати ОСОБА_5 за кожною вимогою до суду та утримуватись від спілкування з потерпілими, свідками, іншими обвинуваченими.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційного суду Київської області впродовж п`яти днів.

Суддя Баришівського районного суду ОСОБА_1