Справа № 148/819/16-к
Провадження №11-кп/772/243/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000654, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань 27.10.2015 року за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 24.10.2016 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Безименна Козятинського району Вінницької області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працюючого технологом ТОВ «Субекон», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.
На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця свого проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Стягнуто з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (вул. Артема, 40, м. Киїів) на користь ОСОБА_9 у відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та у зв`язку з придбанням ліків в сумі 73 472 грн. 77 коп. (сімдесят три тисячі чотириста сімдесят дві гривні сімдесят сім копійок), у відшкодування шкоди, заподіяної транспортному засобу 50 000 грн. (п`ятдесят тисяч гривень), у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. (п`ять тисяч гривень).
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 у відшкодування моральної шкоди 88 000 грн. (вісімдесят вісім тисяч гривень); 1200 грн. (одна тисяча двісті гривень) за оплачену ним експертизу по визначенню матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 21.12.2015 року, 6 000 грн. (шість тисяч) витрат на юридичну допомогу, 4 495 грн. 28 коп. (чотири тисячі чотириста дев`яносто п`ять гривень двадцять вісім копійок) витрат на проїзд до місця судового провадження.
Судові витрати у зв`язку з залученням експерта в сумі 2 336 грн. 59 коп. (дві тисячі триста тридцять шість гривень п`ятдесят дев`ять копійок) стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави.
Вирішено питання речових доказів.
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до вироку суду, 26 жовтня 2015 року близько 21 год. 20 хв. обвинувачений ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «Wolgsvagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку смт. Шпиків Тульчинського району зі сторони Могилів-Подільського по правій смузі проїзної частини у порушення вимог п.п. 10.1, 19.3 ПДР України з урахуванням дорожньої обстановки, не дотримавшись безпечної дистанції та безпечного інтервалу в момент об`єктивної появи у полі його зору автомобіля марки «ВАЗ 211540», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який рухався навпроти в зустрічному напрямку, в сторону смт. Рахни Лісові Шаргородського району, побачивши зустрічне світло фар, не зменшив швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, не зупинився, не змінюючи смугу руху, не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із автомобілем «ВАЗ 211540», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 . В результаті ДТП останній отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, переломів другого, третього, четвертого, п`ятого та шостого ребер праворуч, гемопневмоторакса справа, дренажа по Бюлау, закритого перелому дистальної третини лівої ключиці, вторинно-відкритого багато-дрібно-велико уламкового перелому верхньої третини променя та ліктьової кісток правого передпліччя зі зміщенням, закритого великоуламкового, подвійного перелому середньої та нижньої третини лівої степеневої кістки зі зміщенням, закритого перелому головки малогомілкової кістки без зміщення, крайового перелому медіального виростка великогомілкової кістки, перелома-вивиха чевнико-подібної кісточки, крайового перелому кубовидної кісточки, перелому 1-ої клиноподібної кісточки без зміщення, багато уламкового перелому тіла та шийки п`яткової кістки, перелому латеральної клиноподібної кісточки, забійно-рваних ран, саден та підшкірних гематом в області обличчя, тулуба, обох верхніх та обох нижніх кінцівок, травматичного шоку важкого ступеня, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент їх спричинення.
В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 ставиться питання про зміну вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 24.10.2016 року в частині призначеного ОСОБА_8 покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. У резолютивній частині вироку покладені обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, викласти в редакції Закону України від 07.09.2016 року, а саме: на підставі п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про застосування щодо ОСОБА_8 положень п.2 ч.1 ст. 76 КК України щодо заборони виїзду за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
В апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_7 ставиться питання про зміну вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 24.10.2016 року в частині призначення покарання. Просить винести своє рішення, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо протягом іспитового строку не вчини нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця свого проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції. Апеляційна скарга мотивована тим, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання згідно ст.65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив обвинуваченому занадто суворе покарання, оскільки він вину свою визнав повністю, сприяв у розкритті злочину, практично повністю відшкодував завдану з його вини шкоду потерпілому.
В апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 24.10.2016 року через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 (три) роки. Стягнути на його користь з відповідача ПрАТ СК ПЗУ Україна 153097 грн. 23 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, та 5000 грн. У відшкодування моральної шкоди. Стягнути на його користь з обвинуваченого ОСОБА_11 у відшкодування моральної шкоди 288 286 грн., судові витрати 12664 грн. витрати за юридичну допомогу, 1200 грн. витрати на експертизу, 4522 грн. витрати на пальне. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального і процесуального права при визначенні розміру завданої йому шкоди, як моральної так і матеріальної, оскільки внаслідок вчиненого злочину ОСОБА_8 , він залишився інвалідом на все життя, завдано йому значних матеріальних і моральних страждань, порушили його нормальні життєві зв`язки.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу прокурора з підстав, викладених в ній та просив задовольнити в повному об`ємі.
Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_7 просили задовольнити апеляційну скаргу захисту змінивши вирок суду в частині призначення додаткового покарання та вирішення цивільного позову, одночасно заперечили проти задоволення апеляції потерпілого.
Потерпілий ОСОБА_9 наполягав на задоволенні своєї апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а апеляційні скарги інших учасників провадження лід залишити без задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційних скаргах не заперечуються.
Стосовно доводів апеляційної скарги потерпілого в частині м`якості призначеного покарання, суд зазначає, що відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з вироку, зазначені вимоги закону судом дотримані, а звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком є обґрунтованим. Зокрема, приймаючи рішення про призначення покарання в межах санкції частини статті та звільняючи обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням суд врахував обставини вчинення злочину, особу винного, що ОСОБА_8 визнав вину, частково відшкодував заподіяну шкоду, поряд з цим позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину, мати похилого віку, сам являється інвалідом 3-ї групи. Такі дані про особу обвинуваченого дали підстави суду дійти до переконання, що звільнення від відбування покарання з іспитовим строком з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України буде достатнім для виправлення і перевиховання останнього.
Стосовно вимог апеляційних скарг захисту та потерпілого в частині вирішення цивільного позову суд наголошує, що останній судом першої інстанції вирішений у відповідності до ст.129 ЦПК України, ст.1194 ЦК України та вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому часткове задоволення позовних вимог потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди є співрозмірним з урахуванням тяжкості спричинених тілесних ушкоджень, моральних переживань потерпілого ОСОБА_13 та порушення ритму попереднього життєвого укладу.
Щодо вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого в частині можливості не призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк слід зазначити, що призначення такого додаткового покарання є виправданим в разі встановлення судом грубих порушень правил дорожнього руху та має на меті, сере іншого і виправних характер, як то недопущення подібних порушень в майбутньому. Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_14 допустив порушення вимог п.п.10.1, 19.3 ПДР України, внаслідок чого допустив виїзд на зустрічну смугу руху, де відбулась дорожньо-транспортна пригода. Таким чином судом встановлено грубі порушення ПДР України та в даному випадку призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк відповідає вимогам закону.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну вироку суду на підставі п.4 ч.1 ст.409, п.п.1, 2 ст.413 КПК України.
Як убачається з вироку, звільняючи обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд поклав на останнього обов`язки, передбачені ст.76 КК України (в редакції від 14.04.2009 року), а саме: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації дол. органів кримінально-виконавчої інспекції, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції.
Проте ч.3 ст.76 КК України (в редакції від 07.09.2016 року), та ст.173 КВК України, які діяли на момент постановлення вироку визначено, що нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого.
З огляду на наведене у вироку слід зазначити про покладення на ОСОБА_8 обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України (в редакції від 07.09.2016 року)
Крім цього, за визначенням ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. При цьому за новою редакцією ст.76 КК України обов`язок щодо повідомлення контролюючих органів в разі виїзду за межі країни, є більш суворим, через що підлягає виключенню.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 ю в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні №0000654, внесеному в ЄРДР 27 жовтня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України змінити в частині звільнення від покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
В резолютивній частині вироку покладені обов`язки, передбачені ст.76 КК України викласти в редакції Закону України від 07.09.2016 року, а саме: на підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про застосування щодо ОСОБА_8 положень п.2 ч.1 ст76 КК України (в редакції Закону України від 14.04.2009 року) про заборону виїзду за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Судді:
Згідно з оригіналом: