печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2017 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретарі ОСОБА_2 , представника ТОВ «АГРИКА» ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання представника ТОВ "АГРИКА" (код 39563030) ОСОБА_4 про скасування арешту,
В С Т А Н О В И В :
Представник ТОВ «АГРИКА» звернувся до слідчого судді із клопотанням і просить скасувати арешт, накладений у кримінальному провадженні №0000027 від 30.05.2016 р. згідно ухвали Печерського районного суду м. Києва від 27.03.2017 на майно, а саме: на грошові кошти ТОВ «АГРИКА» (39563030) на рахунку № НОМЕР_1 в банківській установі ПАT "ПУМБ" (МФО 334851), із зазначенням залишку арештованих коштів.
Клопотання обґрунтовано наступним. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року у справі № 757/17146/17-к задоволено клопотання сторони обвинувачення у кримінальному провадженні № 0000027 від 30.05.2016 р. про арешт майна.
Згідно даної ухвали СУ ФР ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві проводиться розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000027 від 30.05.2016, за фактом підроблення документів, які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.205-1 КК України.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Вказаним судовим рішенням накладено арешт із забороною відчуження на грошові кошти та видаткові операції, цінні папери, які знаходяться на рахунку ТОВ "АГРИКА" № НОМЕР_1 в банківській установі ПАT "ПУМБ" (МФО 334851), із зазначенням залишку арештованих коштів.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, грошові кошти у безготівковій формі на банківському рахунку (без найменування номіналів купюр, їх серійних номерів та інших родових та індивідуальних ознак, властивих для готівкових коштів), не підпадають під визначення речових доказів в кримінальному провадженні, оскільки не є матеріальними об`єктами, які можуть зберегти сліди злочинів.
Крім того, статтею 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Більш того, прокурор у клопотання про накладення арешту на майно в якості підстави для накладення арешту на грошові кошти посилався на те, що на даний рахунок надходять грошові кошти набуті кримінально-протиправним шляхом. Зазначені кошти, що знаходяться на рахунках фактично використовуються на власний розсуд невстановленими слідством особами є джерелом погашення збитків завданих державі, внаслідок скоєння злочину, що розслідуються по даному кримінальному провадженні.
Між тим, як вбачається з наданої представником ТОВ «АГРИКА» до суду довідки ПАT "ПУМБ" (МФО 334851), на час накладення арешту і на теперішній час грошові кошти на розрахунковому рахунку ТОВ «АГРИКА» () № НОМЕР_1 в банківській установі ПАT "ПУМБ" (МФО 334851)), відсутні, а залишок коштів становить 0,00 гривень.
Зі змісту приведеної вище ч. 10 ст. 170 КПК України, крім іншого, випливає, що арешт не може бути накладений на кошти, яких не має фактично на банківському рахунку, оскільки в такому разі очевидним стає те, що арешт накладено на сам банківський рахунок, а це кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.
В свою чергу, відсутність грошових коштів на банківських рахунках ТОВ «АГРИКА» (), підтвердження чому надав представник ТОВ «АГРИКА», само по собі спростовує доводи прокурора у клопотанні, що на ці кошти було спрямоване кримінальне правопорушення, а також висновки слідчого судді в ухвалі, що грошові кошти на цих рахунках відповідають критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.
Отже, накладення арешту на кошти, яких фактично не має на банківських рахунках, є неможливим з огляду на те, що жодна мета такого арешту не може бути досягнута, а відсутність мети арешту майна не дає правових підстав накласти на нього арешт.
У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.
Підставами для скасування заходу забезпечення кримінального провадження є такі обставини, що не перевірено та не встановлено наявності належних підстав для арешту майна; відсутні достатні докази, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просив накласти арешт, кримінального правопорушення; не встановлено розмір шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірності обмеження права власності; невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України; розгляд клопотання слідчого про арешт майна за відсутності власника майна; накладення арешту на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.
Згідно ухвали слідчого судді, арешт майна у даному кримінальному провадженні накладено з метою забезпечити докази та може підлягати конфіскації. Проте відповідно до санкції статтей 205, 365 КК України такий вид покарання як конфіскація майна не передбачена.
Застосування заходів кримінального провадження можливе виключно у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, яка гарантує дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необгрунтованому процесуальному обмеженню.
За змістом положень ст.ст 94, 132, 173 КПК України, роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в постанові № 4 від 07.02.2014 « Про узагальнення судової практики розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження», при вирішенні питання про арешт майна в сукупності підлягають врахуванню: існування обгрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правова підстава арешту, наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства. Арешт майна з підстав того, що воно виступає знаряддям вчинення кримінального правопорушення та було набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення є можливим, коли існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що таке майно є доказом злочину, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. При цьому, хоча на даній стадії кримінального провадження закон не вимагає, щоб докази були повними та достатніми, проте вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений в тому, що дані докази мають дати підстави для пред`явлення обгрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину, а, по-друге, впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Сам по собі факт визнання тих чи інших предметів, речей, документів (тощо), речовими доказами в кримінальному провадженні не може тягнути за собою їх арешт, за відсутності інших підстав, імперативно визначених статтею 170 КПК України.
Зазначене узгоджується з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, у відповідності до якої володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Sеrіеs А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Sеrіеs А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Sеrіеs А N 98).
У вказаному кримінальному провадженні жодній посадовій особі ТОВ «АГРИКА» про підозру не оголошено. Органами досудового розслідування не було встановлено факту заподіяння шкоди, яка б у подальшому була підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження.
Окрім того, як зазначено в ухвалі суду, досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000027 від 30.05.2016, за фактом підроблення документів, які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.205-1 КК України. Проте, жодних об`єктивних даних, які б свідчили про те, що арештоване майно є предметом вчинення злочину та/або може містити відомості про обставини його вчинення не наведено.
Накладення арешту на рахунок ТОВ "АГРИКА" паралізувало нормальну діяльність товариства, що тягне за собою збитки в господарській діяльності та фактично позбавляє товариство можливості в подальшому здійснювати свою господарську діяльність в нормальному режимі, тобто виплачувати заробітну плату працівникам, сплачувати податки, виконувати зобов`язання перед контрагентами, обмежує права власників щодо отримання прибутку від діяльності підприємства.
Більше того, ч. 2 ст. 170 КПК України імперативно передбачено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
З огляду на викладене, слідчиу сйдді дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про скасування арешту майна.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2,174,309 КПК України, слідчий суддя -
У Х В А Л И В :
Клопотання представника ТОВ «АГРИКА» ОСОБА_4 про скасування арешту задовольнити.
Скасувати арешт, накладений у кримінальному провадженні №0000027 від 30.05.2016 р. згідно ухвали Печерського районного суду м. Києва від 27.03.2017 на майно, а саме: на грошові кошти ТОВ «АГРИКА» (39563030) на рахунку № НОМЕР_1 в банківській установі ПАT "ПУМБ" (МФО 334851)
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1