У Х В А Л А
Іменем України
10 серпня 2017 року

слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , захисника заявника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши заяву ОСОБА_3 порядку ст. 206 КПК України щодо законності її утримання в Державній установі Київський слідчий ізолятор,-
В С Т А Н О В И В :
До Шевченківського районного суду м. Києва 08.08.2017 року надійшла вищевказана заява.
В провадження слідчого Шевченківського районного суду м. Києва заява передана 09.08.2017 року.
В своїй заяві ОСОБА_3 просить слідчого суддю розглянути питання законності утримання останньої в Державній установі Київський слідчий ізолятор.
В судовому засіданні заявник просив звільнити її з-під варти.
Захисник підтримав заяву, просив її задовольнити.
Прокурор, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду заяви в судове засідання не з`явився, про причину неявки не повідомив.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши заяву з додатками та матеріали особової справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 КГІК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.
З судових рішень, долучених до заяви вбачається, що 30.11.2015 року ОСОБА_3 за сукупністю злочинів, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України було засуджено до 5 р. п.в. До набрання вироком законної сили відносно засудженої був застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
06.04.2016 року ухвалою Апеляційного суду Київської області мотивувальну частину вироку від 30.11.2015 року були внесені зміни, в іншій частині рішення залишено без змін.
20.06.2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України ухвалу Апеляційного суду Київської області від 06.04.2016 року скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.
Разом з цим, судом касаційної інстанції не було вирішено питання щодо запобіжного заходу ОСОБА_3 у виді тримання під вартою, а також не вирішено питання щодо продовження строків подальшого утримання обвинуваченої до вирішення даного питання в суді апеляційної інстанції, куди було направлено матеріали провадження на новий судовий розгляд.
Відповідно до відомостей з Державної установи Київський слідчий ізолятор та наданих матеріалів не вбачається жодного судового рішення відповідно до якого утримується ОСОБА_3 під вартою та яке набрало законної сили.
Згідно зі ст.7 КПК України однією з загальних засад кримінального провадження є законність, яка відповідно до ст.9 КПК полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального Кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.
Враховуючи те, що слідчому судді не надано жодного судового рішення яке б набрало законної сили відповідно до якого ОСОБА_3 законно утримувалась би під вартою, а також не наведено наявність інших правових підстав щодо позбавлення ОСОБА_3 свободи, слідчий суддя приходить до висновку, що заява ОСОБА_3 порядку ст. 206 КПК України щодо законності її утримання в Державній установі Київський слідчий ізолятор підлягає задоволенню.
Окремо, слід зазначити, що уповноважені особи Державної установи Київський слідчий ізолятор мали діяти у законний спосіб та самостійно, без попереднього звернення до слідчого судді звільнити ОСОБА_3 з-під варти, як таку, що без судового рішення тримається під вартою.
Відповідно до вищевикладеного та керуючись ст.ст. 7, 9, 206, 309 КПК України, слідчий суддя -
У Х В А Л И В :
Заяву ОСОБА_3 порядку ст. 206 КПК України щодо законності її утримання в Державній установі Київський слідчий ізолятор - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1