Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_6,
суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року, ухвали Апеляційного суду Одеської області від 9 березня 2017 року та ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ухвалою від 21 лютого 2017 року відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора Одеської області щодо розгляду їх скарги від 15 грудня 2016 року з приводу недотримання розумних строків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0004626.

Апеляційний суд Одеської області ухвалою судді судової палати з кримінальних справ від 9 березня 2017 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на зазначену ухвалу слідчого судді на підставі частини четвертої статті 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах від 29 березня 2017 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вищевказані судові рішення на підставі пункту 2 частини другої статті 428 КПК, оскільки з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень і інших документів вбачалося, що підстав для задоволення скарги немає.

ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді місцевого суду, ухвалу апеляційного суду та ухвалу суду касаційної інстанції на підставі пункту 3 частини першої статті 445 КПК, у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України. На обґрунтування зазначеної підстави для перегляду судових рішень Верховним Судом України посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» та постанову Верховного Суду України від 3 березня 2016 року у справі № 5-347 кс 15. Також зазначає, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не було дотримано вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, кримінального процесуального закону України, положення ряду рішень Конституційного Суду України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», внаслідок чого порушено його право на доступ до правосуддя. Просить направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи заяви та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 445 КПК підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України.

Однак посилання ОСОБА_4 на обґрунтування вищевказаної підстави для перегляду судових рішень Верховним Судом України на постанову Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» не може бути визнане прийнятним, оскільки вона, як і усі постанови Пленуму Верховного Суду України, містить висновки за результатами узагальнення судової практики і носить суто роз'яснювальний характер, тоді як наявність підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 КПК, має підтверджуватися постановою Верховного Суду України, прийнятою за результатами розгляду конкретного кримінального провадження, з висновком про застосування певної норми права, який носить загальнообов'язковий характер.

Стосовно ж посилання заявника на постанову Верховного Суду України від 3 березня 2016 року у справі № 5-347 кс 15, то вона також не може слугувати підтвердженням невідповідності оспорюваного рішення касаційного суду викладеному у ній висновку щодо застосування норм права. Так, в ухвалі суду касаційної інстанції, про перегляд якої порушується питання, суд, з огляду на положення частини третьої статті 307, статті 309 КПК щодо переліку судових рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, дійшов висновку про обґрунтованість відмови апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді, оскільки вона не підлягає оскарженню в апеляційному порядку. У той же час постанова Верховного Суду України від 3 березня 2016 року у справі № 5-347 кс 15 містить висновок щодо суб'єктного складу осіб, наділених правом звернення до вищестоящого суду зі скаргою на судове рішення у разі незгоди з ним, зокрема, осіб, які не брали участі у судовому розгляді, але вважають, що ухвалене за його результатами судове рішення стосується їх прав, свобод чи інтересів. У цій постанові констатовано неправильне застосування касаційним судом норм статті 7, частини шостої статті 9, статті 24, частини четвертої статті 394 КПК. Вищенаведене унеможливлює порівняння висновків щодо правозастосування, викладених у вищезазначених ухвалі касаційного суду та постанові Верховного Суду України, у контексті пункту 3 частини першої статті 445 КПК.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заяви та відсутність підстав для допуску справи до провадження.

Керуючись статтями 445 та 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити ОСОБА_4 у допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_10 ОСОБА_9