154/101/17
1-кп/154/34/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2017 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

його захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Володимир-Волинський кримінальне провадження № 0000933 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Овадне Володимир - Волинського району Волинської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, на підставі ст.89 КК України не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,-

в с т а н о в и в:

Близько 16 години 00 хвилин 11 жовтня 2016 року ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні літньої кухні за місцезнаходженням його житла за адресою: АДРЕСА_1 , під час конфлікту із своїм братом ОСОБА_4 , умисно наніс йому численні удари дерев?яною палицею в різні частини тіла, внаслідок чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому верхньої третини лівої великогомілкової кістки та середньої третини лівої малогомілкової кістки, закритого перелому 2-ї поясної кістки зліва, закритого перелому нижньої третини правої ліктевої кістки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю. У вчиненому щиро розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення злочину, так як це зазначено у пред?явленому йому обвинуваченні та просив суд суворо його не карати.

Потерпілий в судовому засіданні вказав, що після нанесення йому братом ОСОБА_5 тілесних ушкоджень він примирився з ним, жодних претензій морального чи матеріального характеру до нього не має. Після факту побиття обвинувачений ОСОБА_5 викликав для потерпілого лікаря та швидку допомогу, в подальшому навідувався до нього у лікарню, купував медикаменти, приносив продукти харчування та доглядав за ним.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за клопотаннями та згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений, потерпілий та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд обмежився допитом обвинуваченого, допитом потерпілого та дослідженням документів, які характеризують особу обвинуваченого.

В своїх показаннях обвинувачений ОСОБА_5 вказав, що раніше притягався до кримінальної відповідальності та відбув покарання у вигляді позбавлення волі за корисливі злочини, однак після звільнення змінив спосіб життя, переїхав з міста Києва на постійне місце проживання у село Овадне Володимир-Волинського району Волинської області до своєї матері ОСОБА_7 , яка померла у грудні 2015 року. Таким чином у будинку АДРЕСА_1 він залишився проживати разом із рідним братом ОСОБА_4 . За час проживання у Волинській області обвинувачений влаштовувався на сезонні роботи у приватних господарствах, почав відвідувати релігійні зібрання. Брат ОСОБА_4 є пенсіонером, ніде не працює, часто зловживав алкогольними напоями, приводив при цьому своїх друзів до їх спільного житла. У зв?язку з цим у обвинуваченого та потерпілого почали часто виникати побутові конфлікти. 11 жовтня 2016 року близько 16 години 00 хвилин, ОСОБА_4 в стані алкогольного сп?яніння знаходився в приміщенні літньої кухні за вищевказаною адресою, тобто за місцем їх з братом спільного проживання. Факт перебування ОСОБА_4 в стані алкогольного сп?яніння, а також попереднього його спілкування на території подвір?я з невідомим чоловіком ромської національності, розлютив обвинуваченого ОСОБА_5 , після чого у них із братом розпочалась сварка. Під час даного конфлікту обвинувачений ОСОБА_5 взяв в руки дерев?яну палицю, якою наніс своєму брату ОСОБА_4 кілька ударів в область ніг та рук. Однак через деякий час після конфлікту заспокоївся та побачивши, що брат перебуває у немічному стані внаслідок побиття, привів до будинку лікаря, а потім за її порадами викликав швидку допомогу. У лікарні купував потерпілому необхідні медикаменти та продукти харчування, доглядав за ним. У вчиненому щиро кається, просить суворо його не карати, обіцяє і в подальшому опікуватися здоров?ям потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 підтвердив показання ОСОБА_5 щодо факту нанесення йому обвинуваченим тілесних ушкоджень палицею 11 жовтня 2016 року, а потім виклику для нього лікаря та надання медичної допомоги. Крім того потерпілий ОСОБА_4 зазначив, що обвинувачений ОСОБА_5 постійно приходив до нього в лікарню, купував усі необхідні медикаменти та продукти харчування, піклувався про нього. Після виписки з лікарні вони разом із братом продовжують мирно проживати в одному будинку по сьогоднішній день. Із обвинуваченим ОСОБА_5 вони примирилися, пробачили один одному усі образи, а тому потерпілий просив суд суворо його не карати та не позбавляти волі.
Вина обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні вище зазначеного злочину доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження і обвинуваченим не оспорюється.
Дії обвинуваченого, котрі виразились в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженню, небезпечному для життя в момент заподіяння, кваліфікуються за ч.1 ст.121 КК України.

У судовому засіданні прокурором в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Володимир - Волинської міської ради заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла внаслідок вчинення кримінального правопорушення, до якого долучив довідку розрахунок витрат на лікування потерпілого ОСОБА_4 протягом 17 ліжко-днів у Володимир-Волинському територіальному медичному об?єднанні на загальну суму 2546 грн. 64 коп. Потерпілий ОСОБА_4 вказаний цивільний позов підтримав, а обвинувачений ОСОБА_5 даний цивільний позов визнав повністю.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.
У відповідності до ст.12 КК України та ч.1 ст.121 КК України, злочин вчинений ОСОБА_5 є тяжким.
Обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, сприяння наданню медичної допомоги потерпілому після вчинення злочину і в подальшому піклування про його здоров?я, а також вчинення інших активних дій з боку обвинуваченого, що призвели до примирення із потерпілим.

Суд приймає до уваги те, що ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, а саме: 24 січня 1983 року Кіровським районним судом м. Керч був засуджений на 3 роки позбавлення волі за ч.2 ст.206 КК УРСР (1960 року) та звільнений після відбуття покарання 28 вересня 1983 року; 18 лютого 1992 року Верхнєдніпровським районним судом Дніпропетровської області був засуджений за ч.3 ст.81 КК України (1960 року) на строк 4 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна та звільнений після відбуття покарання 20 березня 1997 року; 10 листопада 1998 року засуджений Дубнівським районним судом Рівненської області за ч.3 ст.81, ст.17, 71, ч.3 ст.89-1, ч.3 ст.222, ст.42 КК України (1960 року) до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна та звільнений після відбуття покарання 09 серпня 2001 року; 22 січня 2002 року Славутським районним судом Хмельницької області засуджений за ч.2 ст.140 КК України (1960 року) та ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі та звільнений 01 вересня 2004 року після відбуття покарання. На даний час судимості ОСОБА_5 у відповідності до ст.89 КК України є погашеними у зв?язку перебігом строків, а отже у відповідності до ч.2 ст.88 КК України вони не мають правового значення у разі вчинення нового злочину, а також не можуть бути визнані судом в якості обтяжуючої обставини у формі рецидиву злочинів, у зв?язку з цим обвинувачений ОСОБА_5 визнається таким, що не має судимості. Однак суд оцінює неодноразові факти попереднього притягнення обвинуваченого ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності як обставини, які негативно характеризують його особу.

Разом з тим, вивченням даних про особу ОСОБА_5 також встановлено, що він на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, працює, однак, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи наведене та конкретні обставини вчиненого злочину, думку потерпілого та публічного обвинувачення, відсутність обставин, які обтяжують покарання та наявність кількох обставин, що пом?якшують покарання, дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, сімейний стан, відношення до вчиненого, а також враховуючи те, що вчинений ним злочин віднесений до категорії тяжких злочинів згідно ст.12 КК України, суд не знайшов підстав для призначення більш м?якого покарання, ніж передбачено законом та вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.1 ст.121 КК України.

За тих же обставин, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання, зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком та застосовує ст.75 КК України.
У відповідності до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Враховуючи повне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 позову в частині відшкодування заявлених фінансовим управлінням Володимир-Волинської міської ради витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_4 у Володимир-Волинському територіальному медичному об?єднанні в сумі 2546, 64 грн., внаслідок вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, судом встановлено, що вказану майнову шкоду належить стягнути з обвинуваченого.
Процесуальні витрати та речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні. Арешт на майно не накладався.
У зв?язку з тим, що 01 лютого 2017 року вийшов термін застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а сторони кримінального провадження не зверталися до суду з клопотаннями про його продовження або заміну, питання щодо запобіжного заходу при ухваленні вироку не розглядалося.
Керуючись ст.ст. 12, 50, 65, 66, 75, 88, 89, ч.1 ст.121 КК України, ст.ст. 129, 349, 368, 370-371, 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 5 (п?яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового терміну в 3 (три) роки не вчинить нового злочину.

Іспитовий строк ОСОБА_5 обчислювати з моменту проголошення вироку.
У відповідності зі ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 в період іспитового строку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Цивільний позов, заявлений у судовому засіданні прокурором в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_4 протягом 17 ліжко-днів у Володимир-Волинському територіальному медичному об?єднанні на загальну суму 2546 грн. 64 коп. задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_5 кошти в сумі 2546, 64 грн. на користь фінансового управління виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради на рахунок місцевого бюджету (р/р 0003, ГУДКСУ у Волинській області, код 37950294, МФО 803014).
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий/-/ підпис
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_1