№ провадження 11-кп/781/109/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.01.2017 року. м.Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000875 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 17.10.2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт. Завалля Гайворонського району Кіровоградської області, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 13.03.2008 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, 15.09.2011 року звільнений на підставі Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 року ст. 3 п.«А»;

- 23.02.2016 року вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області за ч. 1 ст. 115 КК України до 11 років позбавлення волі

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань за вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 23 лютого 2016 року та даним вироком остаточно призначено покарання у вигляді 11 років 6 місяців позбавлення волі

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Своє рішення мотивує тим, що районним судом винесено незаконний та необґрунтований вирок, не усунено суттєвих порушень допущенних під час досудового слідства, внаслідок чого кримінальне провадження відносно нього сфабриковане. Так, показання потерпілого є суперечливими, оскільки він пояснював, що не пам`ятає чи тримав травми на лиці з висоти власного росту чи при боротьбі з ОСОБА_6 . Крім того, потерпілий просив ОСОБА_6 суворо не карати. Крім того, при відтворенні обстановки та обставин події були відсутні поняті, а були присутні якісь працівники міліції. Також зазначає, що судові засідання відбувалися з грубим порушенням його права на захист, оскільки в судові засідання не з`являвся потерпілий ОСОБА_10 . Таким чином, висновки суду не підтверджуються доказами під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які істотно могли вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів та суд у судовому рішенні не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

У вироку суду зазначено, що згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 19.12.2015 року близько 20 год., маючи на меті заволодіти чужим майном, перебуваючи по вул.Урожайна в с.Йосипівка Благовіщенського району Кіровоградської області почав вимагати у ОСОБА_10 гроші для поїздки на таксі в м. Благовіщенське Кіровоградської області. Почувши від ОСОБА_10 відмову в наданні коштів, ОСОБА_6 наніс йому в обличчя удар лівою рукою, після чого останній упав спиною на землю. Продовжуючи свій злочинний намір на заволодіння чужим майном та користуючись тим, що ОСОБА_10 має обмеженість в рухах, оскільки являється інвалідом 3-ї групи через хворобу нижніх кінцівок, ОСОБА_11 присів на живіт ОСОБА_10 та з метою придушення супротиву, наніс йому декілька почергових ударів кулаком лівої руки в різні частини обличчя, застосувавши відносно ОСОБА_10 насильство небезпечне для здоров"я. Обшукавши кишені потерпілого, ОСОБА_11 незаконно заволодів коштами в сумі 1000 грн., які силоміць витягнув із кишені ОСОБА_10 , після чого з місця події зник.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурора, який просив вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що під час ухвалення вироку, судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 КПК України судове рішення, за наслідками судового розгляду кримінального провадження, викладається у формі вироку.

Згідно положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Стаття 373 КПК України розрізняє два види вироків, які можуть бути ухвалені судом першої інстанції за результатами судового розгляду кримінального провадження: виправдувальний та обвинувальний.

За змістом ст. 374 КПК України, вирок суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частини.

У мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Ухвалюючи за результатами розгляду кримінального провадження обвинувальний вирок, суд першої інстанції, у вироку суду виклав обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_6 органом досудового слідства та зазначене в обвинувальному акті за ч.2 ст.187 КК України, а визнав винним за ч.2 ст.186 КК України, чим грубо порушив вимоги п.2 ч. 3 ст. 374 КПК України, оскільки у мотивувальній частині вироку щодо ОСОБА_6 , районний суд не зазначив формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення по факту відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , за яке ОСОБА_6 призначене покарання.

Незважаючи на те, що не встановлено фактичні обставини кримінального провадження, визнанні судом доведеними по обвинуваченню за ч.2 ст.186 КК України, суд першої інстанції визнав обвинуваченого ОСОБА_6 винуватим та призначив йому покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що зміст мотивувальної частини вироку, а саме формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним по факту відкритого викрадення чужого майна, потерпілого ОСОБА_10 не відповідає його резолютивній частині, що є порушенням вимог п.2 ч.3 ст. 374 КПК України.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції не дотримався вимог КПК України при складанні мотивувальної частини вироку, а саме стосовно змісту показань обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_10 .

Так, суд першої інстанції у вироку обмежився формальною вказівкою про визнання вини та скоєння злочину при зазначених у обвинувальному акті обставинах, хоча вказана норма вимагає від суду наведення доказів, тобто фактичних даних повідомлених обвинуваченим про час, місце, спосіб і інші обставини, а також стосовно мотиву та мети вчинення злочину, тобто на підтвердження встановлених судом обставин події.

Що стосується показів потерпілого ОСОБА_10 , то з них також не вбачається дата, час та місце скоєння злочину стосовно його майна.

Таким чином, неналежне виконання вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, тобто формальний виклад судом першої інстанції показань обвинуваченого та потерпілого у вироку - є процесуально неприпустимим.

Крім того, суд першої інстанції, перекваліфіковуючи дії обвинуваченого ОСОБА_6 з ч.1 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України не усунув протиріччя у доказах щодо тяжкості нанесених потерпілому тілесних ушкоджень.

Наведене вказує на те, що обвинувачення, яке судом першої інстанції було визнано доведеним, у вироку не сформульовано, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист та є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Оскільки, вказані порушення є істотними і перешкоджають суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, виходячи з вимог ч.1 ст.412 КПК України вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

У зв`язку із скасуванням вироку суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення доведеності чи недоведеності вини обвинуваченого та кваліфікації злочину, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового судового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно дослідити повно і всебічно в сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, всі обставини справи, проаналізувати наявні докази, дати їм належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість і достатність, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З встановлених обставин, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в рішенні Європейського суду у справі «Летельє проти Франції», колегія суддів вирішуючи питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні 19.12.2015 року кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, і за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі понад 5 років, та під час розгляду в Добровеличківському районному судді Кіровоградської області кримінального провадження щодо нього за обвинуваченням по ч.1 ст.115 КК України.

Крім того, суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину, що є ризиком передбаченим п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначеного вище ризику, що є виправданим і узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями Європейського суду, у зв`язку з чим вважає, що запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 слід залишити тримання під вартою, продовживши строк тримання під вартою на 30 днів, тобто з 31.01.2017 року по 01.03.2017 року.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області щодо ОСОБА_6 скасувати.

Призначити новий судовий розгляд в тому ж суді в іншому складі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 залишити тримання під вартою строком на 30 днів, тобто з 31.01.2017 року по 01.03.2017 року.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2