Справа № 562/2015/17

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И В :
02 жовтня 2015 року, приблизно 18 год. 15 хв., у світлу пору доби, ОСОБА_4 , керуючи технічно справним легковим автомобілем «Renault 19», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись зі швидкістю руху не менше 47,8 50,0 км/год. по асфальтобетонному сухому покриті автодороги по вул. Шкільна в м. Здолбунів, зі сторони вул. Шевченка в напрямку с. Богдашів, у відповідності до вимог п. 12.3 і 12.4 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за №1306, не обравши таку швидкість руху, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, уважно не слідкувавши за дорожньою обстановкою та своєчасно не зреагувавши на її змінення у виді появи на проїжджій частині пішохода ОСОБА_5 , яка рухалася по проїжджій частині, перетинаючи її під прямим кутом справа на ліво по ходу руху автомобіля «Renault 19», реєстраційний номер НОМЕР_1 , після чого заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду пішохода не вжила, внаслідок чого неподалік дорожньої розмітки, що розділяє зустрічні смуги руху проїзної частини скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_5 .
Дії водія автомобіля «Renault 19», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 не відповідають вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-траспортної пригоди.
Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому дистального метаепіфіза обох кісток правої гомілки зі зміщенням, забою-осаднення правого гомілкового/ступеневого суглоба, правої половини таза та правого стегна, які згідно висновку судово-медичної експертизи №194 від 12.10.2015 року виникли одномоментно, від дії тупих предметів (без відображення індивідуальних особливостей травмуючої поверхні), якими могли бути виступаючі частини транспортного засобу (автомобіля) при ДТП, а саме при наїзді транспортного засобу на пішохода та згідно із п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ МОЗ України №6 від 17.01.1995 року) відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалого розладу здоров`я.
Одночасно, згідно з вищевказаним висновком експерта симптомокомплекс ушкоджень у ОСОБА_5 у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та забою-осаднення обличчя згідно із п. 2.3.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ МОЗ України №6 від 17.01.1995 року) відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому їй злочині, передбаченому ч.1 ст. 286 КК України, визнала повністю, не заперечила фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дала суду показання аналогічні фабулі обвинувачення. Попросила вибачення у потерпілої та її законного предствника.Зазначила, що шкодує, що її дії призвели до ДТП і потерпіла отримала тілесні ушкодження. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд суворо не карати. Просила також врахувати, що вона керує автомобілем з 25.06.2013 року і до моменту ДТП до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України не притягувалася, крім цього використовує автомобіль для потреб сім`ї, в якій є малолітні діти.
Показання обвинуваченої ОСОБА_4 повністю узгоджуються з показаннями малолітньої потерпілої ОСОБА_5 та її законного предствника ОСОБА_6 щодо обставин скоєного правопорушення. Претензій матеріального характеру ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до обвинуваченої не мають, оскільки остання добровільно сплатила їм кошти у розмірі 8500 грн., яких виявилося цілком достатньо для компенсації понесених на лікування витрат. Щодо стягнення з обвинуваченої моральної шкоди, повідомили, що з таким позовом будуть звертатися до ОСОБА_4 окремо, в порядку цивільного судочинства. Визначення виду та міри покарання обвинуваченій покладають на суд, просять позбавити ОСОБА_4 права керувати транспортними засобами.
Беручи до уваги, що обвинувачена повністю визнала свою вину у вчиненому злочині, її показання відповідають суті пред`явленого обвинувачення, суд за згодою обвинуваченої та учасників судового розгляду, враховуючи, що не оспорювалися фактичні обставини кримінального провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнає їх встановленими в судовому засіданні та вважає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченої, потерпілої, законного представника потерпілої та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої.
Виходячи з наведеного, суд вважає вину обвинуваченої ОСОБА_4 доведеною повністю та кваліфікує її дії за ч. 1 ст. 286 КК України, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.
Обвинувачена ОСОБА_4 раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей та перебуває у декретній відпустці.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також те, що злочин вчинений з необережності, обставини ДТП і характер допущених обвинуваченою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, суд приходить до висновку, що покарання у виді штрафу в мінімальних межах санкції ч.1 ст.286 КК України буде достатнім та необхідним для виправлення та попередження скоєння обвинуваченою нових злочинів.
При цьому, суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з огляду на наступне.
Зі змісту п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання, зокрема за частинами 1 та 2 ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
З урахуванням того, що позбавлення права керування транспортними засобами за ч. 1 ст. 286 КК України не є обов`язковим додатковим покаранням, беручи до уваги позитивні дані про особу винної, наявність у неї двох малолітніх дітей, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також те, що обвинувачена, маючи значний водійський стаж, до дня ДТП до адміністративної та кримінальної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не притягувалася, суд вважає, що застосування такого додаткового покарання не є необхідним і буде надто суворим.
Судові витрати по кримінальному провадженню за проведення судових експертиз становлять 2742 грн. 88 коп. та підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_4 .
Цивільний позов не заявлено.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироку законної сили не обирати.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 2742 грн. 88 коп.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Рівненської області через Здолбунівський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.
Суддя: ОСОБА_1