Справа № 645/521/17
Провадження № 1-кп/645/247/17
УХВАЛА
Іменем України
28 лютого 2017 року судова колегія Фрунзенського районного суду м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
представника потерпілого ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
секретар судового засідання - ОСОБА_8 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Харковаобвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и л а:
07 лютого 2017 року в провадження Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшов вищевказаний обвинувальний акт.

Ухвалою судової колегії від 09 лютого 2017 року призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні учасники судового провадження не заперечували щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, вважає за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, виходячи з наступного.

Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст.ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Фрунзенському районному суду м. Харкова.

Таким чином, в наявності достатні підстави для призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просила продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, посилаючись на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також вказувала, що обвинувачений зареєстрованим в м. Харкові та Харківській області не значиться. Також прокурор посилалася на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інший злочин.

Представник потерпілого у вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою був згоден з прокурором.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просила змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання, посилаючись на недоведеність прокурором продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку захисника.

Судова колегія, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Під час досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.12.2016 року застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було продовжено ухвалою суду від 02 лютого 2017 року до 03 березня 2017 року.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинувачених від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії» (п. 60).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з даних матеріалів кримінального провадження, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати обґрунтованими посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.

Разом з тим, суд враховує, що ані тяжкість обвинувачення, ані серйозність покарання не є доказом наявності цих ризиків, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, однак застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування). Ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли.

Судом було досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано, та не зазначено про існування таких доказів.

Крім того, судом вирішувалося питання про вжиття до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, однак наявність вказаних обставин виключає, на думку суду, застосування таких.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню та обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити на термін, який не може перевищувати 60 (шістдесяти) днів.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 314-316, 372 КПК України, судова колегія -

п о с т а н о в и л а:
Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Фрунзенського районного суду м. Харкова на 07 березня 2017 року об 11 годині 30 хвилин.

В судове засідання викликати осіб згідно обвинувального акта.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 щодо зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання відмовити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 квітня 2017 року.

Копію ухвали направити до Харківської установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 27) для відома.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя - ОСОБА_1
Судді - ОСОБА_2
ОСОБА_3