АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/2593/2016 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
власника майна ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції України в м. Києві ОСОБА_9 та накладено арешт на майно (речі та документи), що були вилучені під час проведення 13.06.2016 обшуку в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , та в приміщенні офісу № 209 по АДРЕСА_2 , що в рамках кримінального провадження № 00001375, відомості про яке внесено до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Слідчий суддя, врахувавши, що вилучені в ході проведення обшуку речі та документи, є доказами злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та які визнано речовими доказами в кримінальному провадженні, задовільнив клопотання слідчого з огляду на наявність правових підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою його збереження та запобігання можливості відчуження.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_7 вважають оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, просять ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене в ході проведення обшуку майно відмовити.
Апелянтивказують що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з істотним порушенням кримінально процесуального закону. Зазначає, що рішення слідчого судді не містить посилань на надані слідчим та досліджені слідчим суддею під час розгляду та вирішення клопотання докази наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а також наявності достатніх правових підстав для накладення на таке майно арешту.
Також апелянти вказують на те, що органом досудового розслідування було пропущено строк звернення з клопотанням про арешт майна, оскільки на підставі ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 16.06.2016 року подане в межах кримінального провадження № 00001375 клопотання було повернуто прокурору для усунення недоліків.
Заслухавши доповідь судді, думку власника майна, та його представника які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, про законність ухвали, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи за клопотанням слідчого, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають , виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів справи, Шевченківським управлінням поліції Національної поліції України в м.Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0001375 від 03.02.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.190 КК України.
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що з жовтня 2015 року невстановлені особи зловживаючи довірою незаконно набули право власності на майно підприємства «Логін», в наслідок чого йому завдано збитків в особливо великих розмірах.

13.06.2016 р. було проведено обшук в приміщенні квартири АДРЕСА_1 та в приміщенні офісу АДРЕСА_3 , в ході яких було вилучено речі та документи.
17.06.2016 р. слідчий СВ Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції України в м. Києві ОСОБА_9 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на арешт на вилучені 13.06.2016 р. в ході проведення обшуку в приміщенні майно, посилаючись на те, що у сторони обвинувачення є підстави вважати, що незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене. Зважаючи на те, що перелічені вище речі та предмети використані як засоби та знаряддя вчинення кримінального правопорушення самостійно та в сукупності з іншими зібраними по кримінальному провадженню доказами, мають значення для з`ясування обставин вчинення злочину просив накласти арешт.

19.06.2016 р. ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на вилучені під час обшуку речі та документи.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи прокурора, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на арешт на вилучені 25.02.2016 р. в ході проведення обшуку речі та предмети, з тих підстав, що воно відповідає критеріям, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України, та може бути отримане внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна колегією суддів не встановлено.
Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а зазначені в апеляційній скарзі власника майна та його представника обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 117, 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції України в м. Києві ОСОБА_9 та накладено арешт на майно (речі та документи), що були вилучені під час проведення 13.06.2016 обшуку в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , та в приміщенні офісу № 209 по АДРЕСА_2 , що в рамках кримінального провадження № 00001375, відомості про яке внесено до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4