БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
21.07.2017
Справа №497/1002/17
Провадження №1-кп/497/77/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

на підставі угоди про визнання винуватості
21.07.2017 року Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 , її захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Болград угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000344 від 14.06.2017 року, в якому 14.06.2017р. було повідомлено про підозру
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Татарбунари Одеської області, громадянку України, ромської національності, що українську мову розуміє, має незакінчену середню освіту - 4 класи, не має постійного місця роботи, працює без офіційного працевлаштування періодично на різних роботах, не одружена - розлучена, утримує дочку 1991р.н. і п`ятох онуків, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудима,
- яка обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.213ч.1 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Мешканка м.Татарбунари Одеської області ОСОБА_4 , діючи в порушення Закону України «Про металобрухт» №619 від 05.05.1999, організувала незаконну заготівлю металобрухту з метою подальшої реалізації та здійснення незаконних операцій з ломом чорних металів без державної реєстрації підприємства та без спеціального дозволу (ліцензії), отримання якої передбачено законодавством України.
Так, 13.06.2017 року, з корисливих мотивів, використовуючи автомобіль марки ВАЗ-2101, синього кольору, з р/н НОМЕР_1 , власником якого є мешканець м.Одеси ОСОБА_6 , та причіп р/н НОМЕР_2 марки "500 Староконь", власником якого є мешканець міста Татарбунари ОСОБА_7 , та які, на твердження обвинуваченої, фактично перебувають у власності її сусіда ОСОБА_8 , обвинувачена ОСОБА_4 , попросивши свого сусіда ОСОБА_8 , разом з користувачем вказаних автотранспортого засобу і причіпу, у с.Калчева Болградського району Одеської області закуповувала у населення лом чорних металів за ціною 2,5 гривні за 1 кілограм з метою його подальшої реалізації. Про те, що вона буде закуповувати металобрухт, вона користувача автомобіля не повідомила - пояснила, що їде за пір`ям, але почала скуповувати метал, оскільки мешканці населеного пункту стали його приносити. Приблизно о 16:15 в цей день, коли обвинувачена разом з автотранспортним засобом і його водієм знаходилися біля магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 " по вул.Центральна села Калчево Болградського району, до неї підійшли працівники поліції, та в ході проведення огляду вищевказаного автомобіля з причіпом, виявили та вилучили одну пару електронних вагів марки «ТАКЕ Саrе» без серійного номеру, для зважування металобрухту, та 434 кілограми лому чорних металів, на загальну суму 1085 гривень.
У судовому засіданні сторони клопотали про розгляд угоди про примирення між обвинуваченим та прокурором.
Обвинувачена підтвердила події і обставини, викладені в обвинувальному акті, та пояснила, що вона проживає одна з дочкою 1994р.народження та братом 1984р.народження, офіційно працевлаштуватися вона не може, тому вирішила скуповувати в населення пір`я. Ваги, автомобіль і причіп дійсно належать і перебувають в користуванні її сусіда ОСОБА_8 , якого вона попросила поїхати з нею за пір`ям, сама не маючи наміру скуповувати металобрухт, але, оскільки населення їй почало приносити брухт, вона вирішила його придбати і потім здати на пункт приймання металобрухту, щоб виручити трохи коштів. Про те, що для цього потрібна ліцензія, вона не знала. Водій автомобіля лише керував автомобілем і дійсно не брав участі у купівлі металобрухту, автомобіль з причіпом та ваги дійсно належать йому, оскільки він теж безробітний і підробляє на життя погоджуючись щось комусь підвезти.
Крім того, обвинувачена пояснила, що повністю зрозуміла умови угоди про визнання винуватості, укладену нею з прокурором, добровільно погоджується на покарання, визначене угодою, та зрозуміла обмеження щодо права на оскарження вироку суду, яким затверджується така угода.
Прокурор у судовому засіданні просив визнати угоду між ним та обвинуваченою, стверджуючи, що усіх умов покарання та визнання винуватості досягнуто з обвинуваченою, надав суду для долучення до матеріалів судової справи письмові докази, здобуті в ході досудового розслідування кримінального провадження, у тому числі і щодо майна, яке визнане знаряддям та засобом скоєння злочину, та документів на автотранспортні засоби, що зберігаються у відділку поліції в м.Болград.
Захисник обвинуваченої підтримав думку прокурора та обвинуваченої, просив визнати угоду та призначити його підзахисній покарання, про яке домовилися обвинувачена і прокурор, запросив свідка - фактичного власника автомобіля з причіпом і вагами і просив його допитати; заперечень не надійшло.
Свідок ОСОБА_8 , будучи попередженим про крмінальну відповідальність за надання неправдивих свідчень суду, пояснив, що він проживає один у м.Татарбунари, і є сусідом ОСОБА_4 ; він дійсно придбав вказаний автомобіль з причіпом у їх власників, за що сплатив кошти, але розписки не брав; і, оскільки тепер закон не вимагає наявності довіреності, він користується автомобілем без переоформлення, на яке ще не назбирав коштів - він придбав їх лише наавесні цього року продавши перед тим свого старого автомобіля; іншої роботи в селі немає, поїхати на заробітки він не може, оскільки він важко хворий - в нього діабет, але на встановлення інвалідності також потрібні кошти, яких поки що в нього немає в достатній кількості. Він дійсно інколи заробляє кошти перевозками і не відмовив ОСОБА_4 , коли вона попросила його поїхати за пір`ям. Про те, що вона скуповує металобрухт - вона його не повідомила. Автомобіль в нього був вилучений працівниками поліції в центрі села Калчева, коли вони з ОСОБА_9 - обвинуваченою - заходили до магазину, щоб придбати щось на обід. Просить повернути йому автомобіль і причіп, оскільки він їх придбав вже не безпосередньо у власників і не знає де їх шукати.
Вислухавши у судовому засіданні обвинувачену та її захисника, прокурора, які стверджували, що обвинувачена зрозуміла умови угоди, добровільно її підписала після роз`яснень їй наслідків такої дії, визнала свою вину в повному обсязі, суд дійшов висновку, що вищезазначеними діями ОСОБА_4 дійсно скоїла злочин, передбачений ст.213ч.1 КК України, - за кваліфікуючими ознаками: здійснення операції з брухтом кольорових і чорних металів без державної реєстрації та без спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством.
05.07.2017 року між прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_10 з одного боку, та обвинуваченою ОСОБА_11 - з іншого, було укладено угоду про визнання винуватості відповідно до вимог ст.472 КПК України.
Згідно вказаної угоди прокурор та обвинувачена дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1ст.213 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обов`язків обвинуваченої щодо беззастережного визнання винуватості, а також покарання, яке повинна понести підсудна з застосуванням ст.ст.75 і 76 КК України - у виді обмеження волі строком на 1 рік і випробувальним строком 1 рік.
В угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст.473 КПК України, а також наслідки її невиконання, з чим погодилася підсудна.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд враховує наступне.
Відповідно до п.2ч.1ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч.4ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.259 КК України, яке, згідно ст.12 КК України, - є злочином невеликої тяжкості.
При цьому судом встановлено, що обвинувачена цілком розуміє права, визначені їй п.1ч.4ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид та міру покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї в разі затвердження угоди судом.
У судовому засіданні суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України і КК України, зокрема вимогам ст.65 КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.
Так, при перевірці умов угоди на відповідність вимогам КК України та інтересам суспільства, суд враховує те, що ОСОБА_4 повністю визнала свою вину у скоєнні злочину, щиро розкаялася у вчиненому, активно сприяла його розкриттю, та погоджується про призначення їй покарання за ч.1ст.213 КК України.
Обвинувачена погоджується на призначення узгодженої нею та прокурором міри та виду покарання. Характер взятих обвинуваченою на себе за угодою зобов`язань свідчить про можливість їх виконання.
Судом не встановлено підстав для відмови в затвердженні угоди.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором з одного боку, та обвинуваченою ОСОБА_4 - з іншого, і призначення обвинуваченій узгодженої сторонами міри покарання.
Крім того, суд дійшов висновку, що, враховуючи важкий матеріальний стан підсудної - відсутність роботи і постійного доходу, витрати на скуповування металобрухту, який підлягає, згідно вимог законодавства конфіскації в дохід держави, а також відомості, роздобуті в ході досудового розслідування і підтверджені в ході судового розгляду провадження щодо користувача автомобілю з причіпом і вагів, і суд встановив фактичного користувача автомобілю з причіпом, є підстави для того, щоб повернути сусіду засудженої - ОСОБА_8 вилучений в нього автомобіль з причіпом, юридичними власниками якого є інші особи, - які фактично передали ОСОБА_8 права на користування та володіння цим майном. Також підлягають поверненню ОСОБА_8 вилучені в нього електронні ваги марки «ТАКЕ Саrе» без серійного номеру, які, на твердження обвинуваченої, вона взяла в тимчасове користування.
Керуючись ст.213ч.1 КК України, ст.ст. 368-371,373,374,475 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 05.07.2017 року, укладену між прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та обвинуваченою ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.213 КК України, та призначити їй узгоджене покарання - у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного цим вироком, з випробуванням, призначивши їй іспитовий строк 1 (один) рік.
Відповідно до вимог ст.76 ч.1п.1,2, та ч.2 п.2,3,4 КК України зобов`язати ОСОБА_4 протягом випробувального строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою; дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження пересування.
Покласти, згідно з вимогами ст.76 КПК України, на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженої, обов`язок здійснювати нагляд за засудженою ОСОБА_4 , що звільнена від відбування покарання з випробуванням, після набрання цим вироком законної сили і протягом 1 (одного) року з моменту ухвалення вироку.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 не обирати.
На підставі вимог ст.100 КПК України вирішити питання про речові докази наступним чином:
- автомобіль марки ВАЗ 2101 синього кольору, з р/н НОМЕР_1 , власником якого є мешканець м.Одеси ОСОБА_6 ,
- самодільний причіп р/н НОМЕР_2 марки "500 Староконь", власником якого є мешканець міста Татарбунари ОСОБА_7 , та які, як встановлено судом, фактично перебувають у користуванні сусіда засудженої - ОСОБА_8 , і після вилучення в нього зберігаються, згідно квитанції від 14.06.2017року - в камері схову у відділку поліції міста Болград, що на пр-ті Соборний, 97,
- та ваги марки «ТАКЕ Саrе» без серійного номеру, що належать ОСОБА_8 , - і зберігаються у Болградському ВП Ізмаїльського ІВП ГУНП в Одеській області;
- а також документи: свідоцтво про реєстрацію автомобіля, свідоцтво про реєстарцію причіпа, поліси страхування цивільно-правової відповідальності №АК/1107935 та №АК/1451483, що долучені до матеріалів провадження та передані прокурором для зберігання у судовій справі кримінального провадження,
- повернути користувачу - ОСОБА_8 після набрання даним вироком законної сили;
- металобрухт - лом чорного металу загальною вагою 434 кілограми на загальну суму 1085 гривень, вилучений постановою слідчого від 14.06.2017року, та переданий на зберігання до Болградського ВП Ізмаїльського ІВП ГУНП в Одеській області - конфіскувати в дохід держави після набрання цим вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку для його оскарження.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1