У Х В А Л А

23 серпня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

представника заявника

скарги - адвоката ОСОБА_3

з участю прокурора ОСОБА_4

слідчого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 на дії слідчого,-

В с т а н о в и в:
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із скаргою на бездіяльність слідчого СУФР ГУ ДФС у Рівненській області ОСОБА_5 , щодо неповернення останній транспортного засобу.
В обґрунтування скарги зазначає, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №000004 від 19.01.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченогоч.1.ст.28 ч. 1 ст.204 КК України ч.2 ст.199 КК України.
В подальшому, ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від19.08.2017 року у задоволені клопотання слідчого СУФР ГУ ДФС у Рівненській області про накладення арешту на такий транспортний засіб було відмовлено.
При цьому, звертає увагу суду на той факт, що вона як власник майна у кримінальному провадженні №000004, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченогоч.1.ст.28 ч. 1 ст.204 КК України ч.2 ст.199 КК України не має жодного процесуального статусу, окрім того, будь-які докази про те, що вона якимось чином вчиняла якісь протизаконні дії, відсутні. Майно не підлягає спеціальній конфіскації та не входить до переліку речей обіг яких обмежений. Разом з тим, є не зрозумілим той факт, які сліди та якого злочину містить на собі транспортний засіб марки «VOLVO» білого кольору, державні номерні знаки НОМЕР_1 та напівпричіп державні номерні знаки НОМЕР_2 та ключі.
В судовому засіданні представник скаржника повністю підтримав скаргу, просить її задоволити з підстав викладених у ній.
Слідчий та покурор в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні скарги, оскільки наведений а/м є речовим доказом з яким необхідно ще додатково провести ряд слідчих дій.
Заслухавши думку представника скаржника, слідчого,прокурора, слідчий судя дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №000004 від 19.01.2017р., внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченогоч.1.ст.28 ч. 1 ст.204 КК України ч.2 ст.199 КК України.
Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від19.08.2017 року (суддя ОСОБА_7 ) у задоволені клопотання слідчого СУФР ГУ ДФС у Рівненській області про накладення арешту на вказаний вище транспортний засіб було відмовлено.
Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ч. 3 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Застосування інституту тимчасового вилучення майна можливе відносно підозрюваного і лише до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення, що свідчить про конкретнее визначення законодавцем можливої наступної долі тимчасово вилученого майна, при цьому можливість визнання такого майна речовим доказом, законодавець не вказує.
Згідно частини 2 цієї ж процесуальної норми, тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо.
Випадки припинення тимчасового вилучення майна передбачені в ст.169 КПК України, де вказано, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою ст.171, частиною шостою ст.173 цього Кодексу.
При цьому, в частині 5 ст.171 КПК України вказано, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
В данному випадку, зазначене в ч. 5 ст.171 КПК України клопотання про арешт тимчасово вилученого майна в частині накладання арешту на автомобіль марки «VOLVO» білого кольору, державні номерні знаки НОМЕР_1 та напівпричіп державні номерні знаки НОМЕР_2 , слідчим суддею задоволено не було, при цьому слідчий який проводить досудове розслідування не повернув тимчасово вилучене майно особі, у якої воно було вилучено.
Аналізуючи правовий зміст частини 7 ст.236 і частини 1 ст.98 КПК України та науково практичного коментарю до неї, частини 2 ст.168 КПК України, де вказано, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку або огляду, можливо зробити висновок про те, що речі і документи, вилучені при проведенні обшуку, мають одних з двох процесуальних статусів: 1) речі та документи, які входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку і 2) речі та документи, які не входять до цього переліку, тобто, - тимчасово вилучене майно, яке перебуває в такому статусі відповідно до частини 1 ст.167 КПК України до вирішення питання про його арешт або повернення.
Таким чином, визнання речовими доказами можливо лише вилучених речей і документів, які входили до переліку, щодо якого судом прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, огляду арештованого майна відповідно до правил ст.98 КПК України, але визнання речовими доказами тимчасово вилученого майна за минуванням стадії накладення на нього арешту відповідно до правил частини 5 ст.171 КПК України, діючим КПК України не передбачено.
Такий процесуальний порядок щодо тимчасово вилученого майна узгоджується і з вимогами Глави 16 КПК України і частини 7 ст.236 КПК України.
В протилежному випадку втрачається сенс у вирішенні питання щодо припинення тимчасового вилучення майна згідно ст.169 КПК України, оскільки в такому процессуальному статусі воно перебуває лише до винесення постанови слідчим, прокурором про визнання його речовим доказом.
Оскільки, на даний час майно не перебуває під арештом, не є таким, що підлягає спеціальній конфіскації, тому що не є предметом злочину ні передбаченого ст. 204 КК України, ні ст. 199 КК України, по яким проводиться досудове розслідування.
На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України , керуючись ст. ст.98,169,ч.5 ст.171, 303, 395 КПК України, слідчий суддя, -
У х в а л и в:
Скаргу задовольнити.
Зобов`язати старшого слідчого з ОВС другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Рівненській області ОСОБА_5 , повернути ОСОБА_6 , транспортний засіб марки «VOLVO» білого кольору, державні номерні знаки НОМЕР_1 та напівпричіп державні номерні знаки НОМЕР_2 та ключі до транспортного засобу.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя Рівненського міського ОСОБА_1