Справа № 466/8328/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/216/17 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2017 року м. Львів.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області

під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 та заступника прокурора Львівської області ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 05 грудня 2016 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченої по ч. 2 ст. 121 КК України

з участю прокурора ОСОБА_9
обвинуваченої ОСОБА_8
захисника ОСОБА_10
потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12
ВСТАНОВИЛА:

прокурор Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу та зміни до неї, в якій просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 05.12.2016 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Заступник прокурора Львівської області ОСОБА_7 також подала апеляційну скаргу на зазначений вище вирок, в якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 05.12.2016 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

В решті вирок залишити без змін.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 05 грудня 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та із застосуванням ст.69 КК України призначено їй покарання у виді 5 (пяти) років позбавлення волі.

У відповідності до ст.75 КК України звільнено обвинувачену ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом двох років шести місяців іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано обвинувачену ОСОБА_8 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання і роботи та періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально виконавчої інспекції.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_8 - домашній арешт припинив дію 19.11.2016 року.

Вирішено питання з речовими доказами.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу прокурор Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 зазначає, що суд, прийшовши до правильного переконання про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, разом з цим безпідставно застосував ст.69 та ст.75 КК України.

Суд випустив з уваги те, що наслідками злочину є смерть малолітньої дитини, та ці наслідки спричинені особою, на яку законом в першу чергу покладено обов`язок піклуватись про життя та здоров`я дитини - тобто, її матір`ю. Смерть малолітньої дитини, заподіяна її матір`ю, є переважаючим чинником для всіх решту обставин і не може покладатись в обґрунтування застування ст.69 КК України.

Також суд безпідставно виключив з обвинувачення, як обтяжуючу покарання обставину, перебування особи в стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення злочину.

За даних обставин не підлягає до застосування ст.75 КК України, оскільки вчинене обвинуваченою ОСОБА_8 кримінальне правопорушення законодавцем віднесено до категорії тяжких, санкція за вчинення якого передбачає покарання на строк від семи до десяти років позбавлення волі.

Вважає, що вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 05.12.2016 року є незаконним і підлягає скасуванню - у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у формі застосування статей Кримінального кодексу України, які не підлягають застосуванню.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу заступник прокурора Львівської області ОСОБА_7 зазначає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок безпідставного застосування ст.ст.69, 75 КК України.

Судом не було враховано з достатньою повнотою зазначені обставини при застосуванні до ОСОБА_8 ст. 69 КК України та звільненні її від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Вказує, що судом не надано належної оцінки характеру і ступеню суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, способу його вчинення, наслідкам та поведінці обвинуваченої після вчинення злочину. Зокрема, судом не враховано, що в даному випадку йдеться про смерть малолітньої дитини, яка протиправно позбавлена життя внаслідок умисного нанесення численних ударів руками та дерев`яними палками по голові, тулубу та кінцівках особою, на яку законом покладено обов`язок піклування про життя і здоров`я дитини - її матір`ю.

З вироку суду першої інстанції не зрозуміло, в чому виразилось щире каяття ОСОБА_8 , жодного жалю з приводу вчиненого обвинувачена не висловила. Зокрема, у вироку суду зазначено, що ОСОБА_8 вину у вчиненні злочину повністю визнала, однак надала показання, з яких вбачається, що прокинувшись 01.03.2016 року приблизно о 13.00 годині, виявила, що її малолітня донька ОСОБА_13 не дихає, покликалась на збіг тяжких життєвих обставин, зокрема на хворобу померлої дитини та значні витрати на її лікування. Таким чином, у своїх показаннях обвинувачена ОСОБА_8 фактично заперечила спричинення тілесних ушкоджень малолітній дочці, зазначивши, що виявила її мертвою.

Крім цього, судом безпідставно виключено із обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 - вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Так, суд, сформулював у вироку обвинувачення, яке визнано доведеним, з якого вбачається, що ОСОБА_8 вчинила злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Однак, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, як обтяжуючу обставину, не врахував.

Судом першої інстанції у вироку від 05.12.2016 року необґрунтовано вказано як обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття та безпідставно виключено із обставин, що обтяжують покарання - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, крім цього, неналежно оцінено характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, застосування норм ст.ст. 69, 75 КК України у даному випадку є безпідставним.

Призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.ст.69, 75 КК України є безпідставним та недостатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів. Тому, вважає, що в цій частині вирок слід скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.2 ст.121 КК України.

Залишення без реагування явно незаконного судового рішення суперечитиме таким засадам кримінального провадження, як верховенство права та законності.

З урахуванням того, що в ході перегляду судового рішення необхідно дати оцінку правильності призначення покарання, з метою недопущення істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, в порядку ч.3 ст.404, ч.1 ст.405 КПК України, вважає, що слід дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, зокрема дані, які характеризують особу обвинуваченої, обтяжуючі та пом`якшуючі обставини вчиненого кримінального правопорушення, оскільки такі досліджені судом першої інстанції не повністю.

При апеляційному розгляді справи прокурор вимоги та доводи апеляційних скарг підтримав, а обвинувачена, її захисник та потерпілі заперечили проти задоволення апеляційних скарг.

Згідно вироку суду, обвинувачена ОСОБА_8 , 01.03.2016 року протягом періоду часу приблизно з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв., знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, умисно нанесла численні удари руками та дерев`яними палками по голові, тулубу та кінцівках своєї малолітньої дочки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим спричинила останній, згідно висновку судово - медичного експерта № 202/2016 від 08.04.2016 року, тілесні ушкодження у вигляді: тупої поєднаної травми голови та грудної клітки з крововиливами в м`які мозкові оболонки головного мозку та мозочка, крововиливами над твердою оболонкою спинного мозку, обширними крововиливами в легенях, крововиливами в м`які тканини голови в лівій чільно-скронево-тім`яній ділянці, в лівій потиличній ділянці, та в правій чільній ділянці, крововиливами в м`які мозкові оболонки правої та лівої тім`яних часток головного мозку, крововиливами в м`які оболонки мозочка, крововиливами під вісцеральною плеврою легень по задніх поверхнях нижніх часток обох легень і середньої частки правої легені, внутрішньо-легеневими крововиливами, крововиливами над твердою мозковою оболонкою спинного мозку на рівні проекції 4-7 грудних хребців, що призвело до набряку головного та спинного мозку та смерті, що має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя на момент спричинення і в даному випадку перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті; та інші тілесні ушкодження малолітній ОСОБА_13 у вигляді: синців в лобній ділянці голови справа, в правій скронево-тім`яній ділянці голови, садно в правій тім`яно-скроневій ділянці, синець в лівій лобно-скронево- тім`яній ділянці голови з переходом на завушну ділянку голови з садном на фоні синця в скроневій ділянці, синці та садна на лівій вушній раковині, синець в лівій виличній ділянці з переходом на верхню повіку лівого ока на під-щелепову ділянку з садном по нижньому краю синця на рівні середньої третини нижньої щелепи, синець на боковій поверхні шиї зліва з переходом на передньо-бокову поверхню лівого плеча з садном по нижньому краю синця, вісім плямистих синців по задній поверхні лівого плеча в нижній третині, синці на тильній поверхні лівої кисті та по зовнішньо-боковій поверхні лівого передпліччя, три синці на спині в міжлопаткових ділянках, п`ятнадцять синців в нижній частині грудного відділу хребта і в поперековій ділянці хребта, синець по зовнішньо- боковій поверхні правої стопи; крововиливи в м`яких тканинах шиї зліва навколо лівої сонної артерії та нервового пучка шиї, крововиливи в м`які тканини спини в грудному відділі хребта та парааортальній жировій клітковині, що відповідають легким тілесним ушкодженням.

У результаті отриманих тяжких тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_3 настала смерть малолітньої ОСОБА_13 .

Таким чином ОСОБА_8 вчинила умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої.

Заслухавши доповідача, прокурора, потерпілих, обвинувачену та її захисника, колегія суддів вважає, що апеляцію прокурора Львівської місцевої прокуратур №2 та апеляцію заступника прокурора Львівської області ОСОБА_7 слід задоволити частково, виходячи з наступного

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим та ніким в апеляціїних скаргах не оспорюється.

Суд першої інстанції на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченої, потерпілої, свідка ОСОБА_12 та експерта ОСОБА_14 .

Вина обвинуваченої ОСОБА_8 та правильність кваліфікації її дій не оспорюється в апеляційнійних скаргах, які, на думку колегії суддів, вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 121 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судді, при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненому злочині, мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання (в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин), із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу.

Як вбачається із п. п. 2, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», судам висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку, у тому числі щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої' частини цього Кодексу за цей злочин.

Звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, згідно з положеннями ст. 75 КК України, можливе, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Санкція ч.2 ст.121 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Колегія суддів погоджується з тими доводами, які наводить сторона обвинувачення в своїх апеляційних скаргах про те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не надано належної оцінки характеру і ступеню суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, способу його вчинення, наслідкам та поведінці обвинуваченої після вчинення злочину. Зокрема, судом не враховано, що в даному випадку йдеться про смерть малолітньої дитини, яка протиправно позбавлена життя внаслідок умисного нанесення численних ударів руками та дерев`яними палками по голові, тулубу та кінцівках особою, на яку законом покладено обов`язок піклування про життя і здоров`я дитини - її матір`ю.

Слід погодитись і з тими доводами апеляційних скарг сторони обвинувачення, що суд першої інстанції безпідставно виключив з обвинувачення, як обтяжуючу покарання обставину, перебування особи в стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення злочину.

Факт вживання обвинуваченою ОСОБА_8 алкоголю до вчинення кримінального правопорушення доведена зібраними у провадженні доказами, цей факт знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, був визнаний обвинуваченою ОСОБА_8 під час її допиту в судовому засіданні і ніким не оспорювався.

Крім того, як вбачається з висновку № 000543 від 01.03.2016 року ОСОБА_8 о 22.49 год. перебувала у стані алкогольного сп`яніння, про що свідчить наявність в організмі 2,08 проміле алкоголю.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з думкою апелянтів про те, що призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України є безпідставним та недостатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів. Тому, в цій частині вирок слід скасувати.

Стосовно застосування до обвинуваченої ст.69 КК України, то колегія суддів погоджується із наведеними судом першої інстанції доводами у вироку, оскільки такі ґрунтуються на вимогах закону та не погоджується із доводами прокурора у апеляції.

Застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 05 грудня 2016 року відносно ОСОБА_8 в частині застосування до неї ст. 75 КК України скасувати та постановити у цій частині новий вирок.

Керуючись ст.ст.404,405,407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 та заступника прокурора Львівської області ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 05.12.2016 року відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України в частині застосування до неї ст. 75 КК України скасувати та постановити у цій частині новий вирок.

Засудити ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК до покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України строком на 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_15 рахувати з часу звернення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги упродовж трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, з моменту вручення копії вироку.
СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4