Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
підготовчого судового засідання
Справа № 511/178/17

Номер провадження: 1-кп/511/71/17

"23" березня 2017 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

представника потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Роздільна Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001269 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, -

встановив:
На розгляд Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001269 внесеного в ЄРДР 23.10.2015 року відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, а також цивільний позов Товариства з додатковою відповідальністю «Автобаза №4» до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином.

Під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні вважав за необхідне призначити обвинувальний акт до судового розгляду, розглянути цивільний позов Товариства з додатковою відповідальністю «Автобаза №4» до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином, який надійшов до суду разом з обвинувальним актом за правилами, встановленими КПК України. Також просив розглянути клопотання про застосування обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Представник потерпілого ОСОБА_6 підтримав думку прокурора і вважав необхідним призначити обвинувальний акт до судового розгляду та визнати його цивільним позивачем.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні просив суд не призначати обвинувальний акт до судового розгляду, просив не розглядати клопотання прокурора про обрання йому запобіжного заходу та заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору посилаючись на те, що обвинувальний акт не відповідає ст. 291 КПК України, оскільки фактичні обставини викладені слідчим та затверджені прокурором не відповідають правовій кваліфікації за ч. 4 ст. 191 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 підтримав клопотання обвинуваченого і просив суд повернути обвинувальний акт прокурору по зазначеним в клопотанні підставам і вважав недоцільним обирати обвинуваченому якій-небудь запобіжний захід.

Суд, заслухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, цивільний позов, прийшов до висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 разом з додатками слід повернути прокурору, а цивільний позов повернути Товариству з додатковою відповідальністю «Автобаза №4», виходячи з наступного.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд вправі у підготовчому судовому засіданні прийняти рішення, яким повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Положеннями ч. 2 ст. 291 КПК України встановлено відомості, які має містити обвинувальний акт, зокрема: відомості потерпілого.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що потерпілою особою по справі є - Товариство з додатковою відповідальністю «Автобаза №4», тобто юридична особа.

Відповідно до ч.2 ст.58 КПК України представником юридичної особи, яка є потерпілим, може бути її керівник, інша особа, уповноважена законом або установчими документами, працівник юридичної особи за довіреністю, а також особа, яка має право бути захисником у кримінальному проваджені.

Отже, в супереч вимогам п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт не містить повні відомості потерпілого, який є юридичною особою, а саме повне найменування юридичної особи (без скорочень) відповідно до витягу з Єдиного Державного Реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації. В обвинувальному акті зазначені лише анкетні дані представника потерпілого ОСОБА_6 , при цьому не зазначено яку посаду він займає і чому саме його було визнано представником потерпілого по справі.

Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_6 є представником потерпілого, а згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, долученого до обвинувального акту, йому були роз`яснені процесуальні права і обов`язки потерпілого, допитано в якості потерпілого та надано доступ до матеріалів кримінального провадження як потерпілому.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі Камасінскі проти Австрії (рішення від 19 грудня 1989 р.) та у справі Абрамян проти Росії (рішення від 09 жовтня 2008 р.) зазначив, що у тексті підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі Пелісьє та Сассі проти Франції, № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі Матточіа проти Італії, № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі Даллос проти Угорщини, № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом b п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 54, а також Даллос проти Угорщини, п. 47).

З даного обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, кваліфікованому, як привласнення та розтрата чужого майна, яке перебувало у віданні особи.

Так, суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України може бути тільки службова особа.

Однак у формулюванні обвинувачення зазначено, що ОСОБА_4 , зловживаючи своїм службовим становищем, умисно, з метою привласнення та розтрати ввіреного йому майна у власних інтересах, в порушення умов договорів і без відома та згоди власника ПАТ «Автобаза №4», в період жовтня 2015 року реалізував невстановленим особам майно ПАТ «Автобаза №4».

Так, відповідно до зазначеного в обвинувальному акті та згідно копій договорів оренди, які надав суду обвинувачений разом зі своїм клопотанням, вбачається, що договори оренди транспортних засобів укладалися між ПАТ «Автобаза №4» та ОСОБА_4 , де останній зазначав себе як фізична особа.

Отже судом встановлено, що в обвинувальному акті при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення за ч. 4 ст. 191 КК України органом досудового розслідування не зазначено, яку посаду займав чи якою певною діяльністю займався обвинувачений ОСОБА_4 на час укладання договірних відносин з ПАТ «Автобаза №4».

Крім того, відповідно до вимог чинного законодавства стаття 191 КК України включає три форми розкрадання, спрямовані на єдиний безпосередній об`єкт - право власності на майно.

Привласнення полягає у незаконному утриманні винним на свою користь майна, що знаходиться у його правомірному володінні в силу службових обов`язків, договірних відносин або спеціального доручення власника, в результаті чого воно переходить від законного власника в особисте користування злочинця.

Однак, в обвинувальному акті при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення за ч. 4 ст. 191 КК України органом досудового розслідування не зазначено, яким чином ОСОБА_4 обернув кошти на свою користь та яким чином привласнив їх, а саме, дату, час, місце і спосіб розтрати грошових коштів, що є важливим аспектом при обґрунтуванні правової кваліфікації, а також не зазначено яким чином незаконно обернув грошові кошти на особисті потреби (коли кошти були розтрачені та яким чином).

Крім того, суд зазначає, що в обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0001269 від 23.10.2015р. відносно ОСОБА_4 , в порушення вимог п/п 9.5.1., п.9.5 «Інструкції з діловодства в органах прокуратури України», підпис прокурора, який затвердив обвинувальний акт, не засвідчений печаткою.

Всі вищезазначені недоліки обвинувального акту, на думку суду, порушують не тільки право на захист обвинуваченого, але і процесуальний порядок розгляду обвинувального акту в цілому і погоджується з думкою обвинуваченого про необхідність повернення обвинувального акту прокурору.

З урахуванням засади змагальності кримінального провадження, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за цим обвинувальним актом, складеним з грубими порушеннями вимог п. 5 ч. 2ст. 291 КПК України щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, їх правової кваліфікації та формулювання обвинувачення.

Оскільки в силу пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді особистого зобов`язання не підлягає розгляду в даному підготовчому судовому засіданні.

Також, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт повертається прокурору в порядку ст..314 КПК України, суд приходить до висновку, що цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином, підлягає поверненню Товариству з додатковою відповідальністю «Автобаза №4», оскільки судом не вирішуються питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду обвинувального акту.

Керуючись ст. ст. 314, 369-372, 376 КПК України, суд, -

ухвалив:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001269 внесеного в ЄРДР 23.10.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, разом з додатками, - повернути прокурору для усунення недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом Одеської області.

Суддя:ОСОБА_1