АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №11-кп/796/558/2017 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 191 КК України Головуючий в суді апел. інст.: ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України

20 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 27.10.2016 року, щодо обвинуваченої

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Мелітополь, Запорізької області, українки, громадянки України, освіта середня, незаміжньої, непрацюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_9 ,

В с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 27.10.2016 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. без позбавлення права обіймати посади чи займатися діяльністю, що пов`язана з обігом товаро-матеріальних цінностей.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_10 , згідно з наказом генерального директора ТОВ «Новус Україна» () ОСОБА_11 № 12948к від 19.11.2015р., з 20.11.2015 р. призначена на посаду касира торгівельного залу магазину №1036 ТОВ «Новус Україна». 21.11.2015р. ОСОБА_12 ознайомлена з посадовою інструкцією касира торгівельного залу. Відповідно до частини 2 Інструкції, як касир торгівельного залу ОСОБА_7 була зобов`язана: стежити за тим, щоб товар покупців був вірно відображений в повному об`ємі в касовому чеку; за всі товари, що проходять через касу, приймати повну оплату. Форма оплати визначається технічними можливостями торгового обладнання і бажанням покупця; виконувати операції в програмі касира по відмові від товару покупців у відкритому чеку, у присутності відповідальної особи СБ ТОВ «Новус Україна»; забезпечувати збереження всіх отриманих грошових коштів, товарів на прикасових зонах, а також торгового обладнання, фірмового одягу та інших. Згідно з п.п. 4.2.1. п. 4.2. частини 4 вказаної інструкції, як касир торгівельного залу ТОВ «Новус Україна» несла персональну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених готівкових коштів і товарно-матеріальних цінностей.
Крім того, 19.11.2015р. між ТОВ «НОВУС Україна» в особі генерального директора ОСОБА_11 та ОСОБА_7 укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до якого, працівник ОСОБА_7 зобов`язалась: обережно та дбайливо поводитись з переданим їй на зберігання або для інших цілей майном та іншими цінностями (в тому числі матеріальними цінностями) і вживати заходи щодо запобігання їх знищенню, пошкодженню, псуванню, втрати або заподіяння іншої шкоди; суворо дотримуватися правил здійснення операцій з цінностями та їх зберігання, встановлених нормативно-правовими актами України, а також внутрішніми документами Товариства нормативного характеру.
Так, ОСОБА_7 09.07.2016р. о 17 год. 13 хв., будучи матеріально відповідальною особою на посаді касира торгівельного залу, знаходячись на робочому місці - касі №22 в приміщенні магазину №1036 ТОВ «Новус-Україна», що розташований по пр. Бажана, 8 у м. Києві, діючи умисно, маючи умисел на привласнення грошових коштів ТОВ «Новус Україна», які їй були ввірені, всупереч посадової інструкції Касира торгівельного залу ТОВ «Новус України», усвідомлюючи свої злочинні дії, під час обслуговування чергового покупця, отримавши від клієнта грошові кошти в сумі 172 грн. 22 коп. за придбаний ним товар, навмисно здійснила операцію з відкладення чеку, при цьому, не сповістивши старшого касира та не завершивши відповідну касову операцію для зарахування сплати до реєстратору розрахункових операцій (РРО) за товар, надала чек з позначкою «відкладений чек» покупцю пропустила покупця з товаром за межі касової лінії.
В подальшому, того ж дня, о 23 год. 13 хв. ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел на привласнення грошових коштів вказаного товариства, при вечірній інкасації та здачі отриманої від продажу готівки за робочий день, розраховуючи, що нестачу не помітять, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті особисте незаконне збагачення, перераховувала грошові кошти з боксу касової зони №22 та узявши з вказаного касового боксу грошові кошти у сумі 172 гривні 22 коп., поклала до кишені штанів, таким чином, привласнивши їх, після чого, здала вказаний касовий бокс до центральної каси та у подальшому розпорядилась вказаними грошовими коштами на власний розсуд, чим заподіяла майнової шкоди супермаркету на загальну суму 172 гривні 22 копійки.

Заступник прокурора м. Києва, не погодившись з вироком суду, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дарницького районного суду міста Києва від 27.10.2016 року стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 191 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною матеріальною відповідальністю строком на 1 рік. У решті вирок залишити без змін.
Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої, прокурор вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.
Посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року та зазначає, що всупереч роз`ясненням наведеним у постанові, суд першої інстанції безпідставно не призначив обвинуваченій додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, яке в даному випадку підлягає обов`язковому застосуванню.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 заперечує проти задоволення апеляційної скарги прокурора, та просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, адже прийнявши рішення про не призначення обвинуваченій ОСОБА_7 додаткового покарання суд першої інстанції належним чином вмотивував вирок суду, зокрема, пославшись на дані про особу обвинуваченої, ступінь тяжкості вчиненого, наявність пом`якшуючої обставини, а також ту обставину, що обвинувачена на той час не працювала.

Представник ТОВ « НОВУС Україна», будучи належним чином повідомленим про день та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, на підставі чого неявка в судове засідання, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України не є перешкодою для проведення апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, заслухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у привласненні чужого майна, яке було ввірене особі, за обставин, викладених у вироку, відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини справи в суді першої інстанції учасниками процесу не оспорювалися, стосовно них відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувалися, і вони в апеляційній скарзі захисника не оскаржуються.
За встановлених судом фактичних обставин справи, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 191 КК України.
Що стосується покарання, справедливість якого оскаржена прокурором, то колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченій основне покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, тяжкості вчиненого злочину та її особі. Більш того, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що як вид, так і розмір призначеного основного покарання фактично не оскаржується прокурором, адже ставиться питання про призначення аналогічного основного покарання.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо не призначення обвинуваченій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 191 КК України додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною матеріальною відповідальністю, яке на думку прокурора є обов`язковим, колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, виходячи з наступного.
Так, згідно з санкцією ч. 1 ст. 191 КК України додаткове покарання у виді позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною матеріальною відповідальністю є альтернативним покаранням. Отже, суд може не застосовувати вказаний вид покарання, вмотивувавши своє рішення про незастосування додаткового покарання.
У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції вмотивував у вироку своє рішення про не призначення обвинуваченій додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною матеріальною відповідальністю з посиланням на ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу винної, яка вину визнала повністю, щиро розкаялася, раніше не судима, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Окрім того, на момент постановлення вироку обвинувачена не працювала.
Отже, не призначаючи додаткове покарання, суд першої інстанції не послався виключно на ту обставину, що обвинувачена не працює на момент винесення вироку, а навів ще низку підстав, сукупність яких призвела суд до внутрішнього переконання не призначати додаткове покарання до ОСОБА_7 .

А прокурором в апеляційній скарзі не наведено будь - яких доводів на спростування обставин, наведених у вироку.
Разом з тим, на підтвердження правильності призначеного судом першої інстанції судового рішення, захисник до суду апеляційної інстанції подав квитанцію про відшкодування ОСОБА_7 шкоди, завданої ТОВ «НОВУС Україна», трудовий договір №6 між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю від 16 грудня 2016 року та характеристику компанії «ІDEA SHOP».

Що стосується посилань прокурора на Постанову Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003, то дійсно абз. 1 п. 17 Постанови зазначає: «Роз`яснити судам, що відповідно до ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю». Разом з тим, в таких роз`ясненнях в будь-якому разі не йдеться про обов`язковість призначення додаткового покарання.
Окрім того, прокурор, що подав апеляційну скаргу не звернув увагу, що приймаючи рішення про не застосування додаткового покарання, суд першої інстанції зважив на думку прокурора, який підтримував державне обвинувачення, оскільки з журналу судового засідання вбачається, що під час судових дебатів прокурор ОСОБА_13 , у своїй промові у судових дебатах просив суд «Визнати винуватою ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, без позбавлення права обіймати посади чи займатися діяльністю, що пов`язана з обігом товаро-матеріальних цінностей».
А відтак, доводи апеляційної скарги заступника прокурора м. Києва колегія суддів вважає безпідставними, і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування вироку в частині призначеного покарання.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 418, КПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 27.10.2016 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України, - залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

___________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4