Справа № 465/5219/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/240/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою прокурора Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 зі змінами заступника прокурора Львівської області ОСОБА_7 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2016 року, відносно ОСОБА_8 ,

з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілого Львівського міського

центру зайнятості ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

встановила:
цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, раніше не судимого, визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Судом першої інстанції та колегією суддів встановлено, що органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 11.12.2013 року, перебуваючи у приміщенні Львівського міського центру зайнятості за адресою м. Львів, вул. Княгині Ольги, 122 та маючи умисел на заволодіння чужим майном, подав до Львівського міського центру зайнятості заяву про надання статусу безробітного, одночасно підтвердивши, що ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законом України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Відтак, 17.12.2013 року обвинуваченому було надано статус безробітного, а 18.12.2013 року призначено допомогу по безробіттю. Однак, ОСОБА_8 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, під час перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітний, не повідомив службу зайнятості про укладення Договору про виконання робіт від 05.08.2014 р. №3-214/14 про виконання робіт з 01.09.2014 року по 31.12.2014 року з Дочірнім підприємством «Автоскладальний завод №1 ПАТ «Автомобільна Компанія «Богдан Моторс» та отримував дохід і відповідно підлягав зняттю з обліку як безробітній з 01.09.2014 року. В результаті протиправних дій, ОСОБА_8 під час перебування на обліку у центрі зайнятості як безробітній, незаконно отримав допомогу по безробіттю в період з 01.09.2014 по 14.09.2014 в розмірі 1 094,94гривень та одноразову допомогу по безробіттю для організації підприємницької діяльності за період з 15.09.2014 року по 04.01.2015 року в розмірі 7 820,96 гривень, всього на загальну суму 8915,9 грн.
В апеляційній скарзі прокурор Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 покликається на те, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що у своєму рішенні, суд посилається на показання обвинуваченого ОСОБА_8 , які він надав в ході судового розгляду, однак судом у вироку зазначено лише те, що "обвинувачений у судовому засіданні свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні заперечив та просив виправдати".

Наголошує, що в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_8 при наданні йому статусу безробітного, був належним чином повідомлений про права та обов`язки, що кореспондують цьому статусу, що підтвердив власним підписом на заяві про надання йому статусу безробітної особи, справжність якого сторонами в ході судового розгляду не оспорювалась.

Акцентує, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується і показами представника потерпілого у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , який підтвердив, що при зверненні безробітних осіб в Львівській міський центр зайнятості населення, при заповненні заяв про надання їм статусу безробітних осіб, працівниками Львівського міського центру зайнятості населення роз`яснюється таким особам їхні права та обов`язки, відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відтак вважає, що ОСОБА_8 був належним чином ознайомлений із правами та обов`язками безробітного, у відповідності до Закону України «Про зайнятість населення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», зокрема, щодо необхідності повідомлення Львівського міського центру зайнятості населення про обставини, що впливають на виплати допомоги, зокрема щодо самостійного працевлаштування в трьох денний строк.

Звертає увагу на те, що покази обвинуваченого ОСОБА_8 , надані в ході судового розгляду, зокрема, щодо відсутності в його діях прямого умислу на незаконне заволодіння грошовими коштами, що перебували на балансі Львівського міського центру зайнятості населення є лише позицією сторони захисту, яка має на меті уникнення кримінальної відповідальності.

Покликається на те, що рішення суду прийнято з порушенням вимог ч.ч. 1, 3, 4 ст. 370 КПК України, оскільки судом у рішенні не надано жодної оцінки доказам сторони обвинувачення, не наведені мотиви та підстави відхилення цих доказів.

Зазначає, що замість аналізу досліджених доказів суд виклав лише норми нормативно-правових актів, що регулюють відносини, які виникли між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим, не розкриваючи змісту інших джерел доказів, наданих прокурором і досліджених в ході судового розгляду, зокрема: копій матеріалів персональної справи безробітного ОСОБА_8 , інформації ГУ ПФУ у Львівській області про перебування ОСОБА_8 у трудових відносинах за період із 01.09.2014 р. по 31.12.2014 р., крім цього, судом не досліджувався сам договір про виконання робіт від 05.08.2014 р. за №3-214/14 про виконання робіт ОСОБА_8 з 01.09.2014 р. по 31.12.2014 р. з Дочірнім підприємством «Автоскладальний завод №1 ПАТ «Автомобільна Компанія «Богдан Моторс», разом з цим судом неповно досліджено акти здачі-приймання виконаних робіт від 31.10.2014, 28.11.2014 та 31.12.2014, оскільки у цих актах містяться дані про те, що такі складені відповідно до умов Договору №3-214/14 від 05.08.2014 року.

Наголошує, що судом при винесенні рішення неналежно було розглянуто лист від 27.07.2015 р. за №514/01-25, оскільки відповідно до нього, оригінал договору №3-214/14 про виконання робіт від 05.08.2014 р. викладений на двох аркушах, інші договори з ОСОБА_8 та ДП «Автоскладальний завод №1 ПАТ «Автомобільна Компанія «Богдан Моторс» не укладались. Крім цього, в п.2 вказаного листа зазначено, що згідно п.1.3. договору, період виконання робіт виконавцем встановлений з 01.09.2014 р. по 31.12.2014 р. Жодного із наведених доказів обвинувачення не зазначено у вироку суду та не надано йому належної оцінки із зазначенням мотивів з яких такі докази були відкинуті судом.

Акцентує, що судом не зазначено у вироку те, що прокурором 06.12.2016 р. заявлялось клопотання про допит свідка у судовому засіданні, та не зазначено причин відмови у задоволенні клопотання, що є порушенням вимог ст. 22 КПК України, щодо порушення права сторони обвинувачення на подання до суду доказів та клопотань, у той час як клопотання сторони захисту задовольнялись у повному обсязі. Таким чином, відмова стороні обвинувачення у клопотанні про виклик свідків з наданням переваги одній зі сторін процесу є порушенням принципу змагальності сторін.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції у вироку не надано оцінки доводам прокурора, наданими та дослідженим під час судового розгляду доказам, не наведено мотивів на їх спростування, що є порушенням норм ч.1, 3, 4 ст. 370, п.1 ч.3 ст. 374 КПК України та п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 26.06.1990 року «Про практику виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку».

Покликається на те, що судом необґрунтовано констатовано факт відсутності в діянні обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення.

Просить вирок Франківського районного суду м. Львова від 06.12.2016 р., яким ОСОБА_8 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України скасувати.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_8 зазначають, що апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою та формальною за змістом, а вирок суду першої інстанції законний, обґрунтований та вмотивований, а тому просять апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Франківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2016 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Заступником прокурора Львівської області ОСОБА_7 в порядку ст. 403 КПК України подано зміни до апеляційної скарги прокурора Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 , в яких він покликається на відсутність журналу судового засідання від 07 грудня 2016 року, та невідповідність вироку суду вимогам передбаченим п.1 ч.2 ст. 374 КПК України та просить вирок Франківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2016 відносно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурорів про підтримання апеляційної скарги прокурора Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 зі змінами заступника прокурора Львівської області ОСОБА_7 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_11 про її заперечення та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно вимог ст. 27 КПК України, під час судового розгляду забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом у порядку, передбаченому цим Кодексом; судове рішення, ухвалене у відкритому судовому засіданні, проголошується прилюдно.
п.7 ч.2 ст. 412 КПК України передбачено, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді І інстанції.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч.2 ст. 412 цього Кодексу.
Колегією суддів встановлено, що згідно відомостей технічного носія інформації, 06 грудня 2016 року, о 17 год. 16 хв., суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення, а проголосив його о 12 год. 52 хв. 07 грудня 2016 року і в матеріалах справи відсутній журнал судового засідання за цей день.

Крім цього, згідно із п.3 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Ч.1 ст. 412 КПК України передбачено, що істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 374 КПК України, у вступній частині вироку зазначаються: 1) дата та місце його ухвалення; 2) назва та склад суду, секретар судового засідання; 3) найменування (номер) кримінального провадження; 4) прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рік, місяць і день його народження, місце народження і місце проживання, заняття, освіта, сімейний стан та інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи; 5) закон України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа; 6) сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження.

Як вбачається з вироку, в порушення вищезазначених вимог, місцевий суд зазначив дату його ухвалення 06 грудня 2017 року, а згідно відомостей технічного носія інформації такий проголешено 07 грудня 2016 року.
Наведене, на думку колегії суддів є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення і не може бути усунуте судом апеляційної інстанції.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що вирок місцевого суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.

Скасовуючи вирок та призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів не вирішує питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Колегія суддів вважає, що при новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення кримінального процесуального закону, дослідити доводи апеляційної скарги прокурора та постановити законне, обґрунтоване та належним чином мотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:
апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 зі змінами заступника прокурора Львівської області ОСОБА_7 задоволити.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2016 року відносно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4