612/123/17
У Х В А Л А
Іменем України
28 лютого 2017 року смт. Близнюки
Близнюківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Близнюки Харківської області клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України у відношенні:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Терехівка Дмитрівського району Орловської області, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, працюючого водієм-експедитором в ТОВ «Природна Краса», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 25.12.2013 року Кузьмінським районним судом м. Москви за ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації до 11 років позбавлення волі, -
В С Т А Н ОВ И В:
Міністерство юстиції України звернулося до Близнюківського районного суду Харківської області із клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, посилаючись на те, що 30 грудня 2016 року наказом № 3955/5 Міністерства юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , керуючись ст. 606 КПК України, ст.3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 28.06.2016 за № 06-72102/16.
Вироком Кузьмінського районного суду м. Москви від 25.12.2013 ОСОБА_4 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ, тобто замах на незаконний збут наркотичних засобів у великому розмірі, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. Цим же вироком ОСОБА_4 призначене покарання за ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ у виді позбавлення волі на строк 11 років, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.
В теперішній час засуджений відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 5 УФСВП Росії у Тамбовській області», строк покарання відбуває з 29 квітня 2013 року.
Засуджений ОСОБА_4 особисто виказав бажання продовжити подальше відбування покарання за місцем проживання та реєстрації в Україні, де останньою відомою адресою його проживання є АДРЕСА_1 .
Міністерство юстиції України у клопотанні просить суд визначити норми (статті, частини статей) Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним за вироком Кузьмінського районного суду м. Москви від 25.12.2013, та визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 на підставі вироку Кузьмінського районного суду м. Москва від 25.12.2013.
В судове засідання представник заявника не з`явився, але в клопотанні просив провести судовий розгляд без участі представника Міністерства юстиції України.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання заявника, посилаючись на наявність правових підстав для його задоволення. Просив привести вирок суду іноземної держави відносно громадянина України ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України та визначити норми КК України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним вказаним вироком суду РФ від 25.12.2013, а саме вважати ОСОБА_4 засудженим до 6 років 8 місяців позбавлення волі за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду РФ у відповідність із законодавством України, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та норм Кримінального кодексу України.
Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями КПК України, відмічає, що чинним на території України є Закон України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року».
Зазначена Європейська конвенція згідно з положеннями ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
Пунктом «b» частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Пунктами «а», «d» статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.
Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч. 4 ст. 610 КПК України.
При цьому суд, як це визначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Так, згідно вироку Кузьмінського районного суду м. Москви від 25.12.2013, громадянин України ОСОБА_4 засуджений за ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ у вигляді позбавлення волі на строк 11 років без призначення додаткових покарань, та відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 5 УФСВП Росії у Тамбовській області», початок строку відбування його покарання - 29.04.2013.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні, або за місцем знаходження Міністерства юстиції.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є громадянином України, а остання відома адреса проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 .
Відповідно до частини 1 статті 9 Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року, компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової та адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11 Конвенції, яка передбачає у разі зміни вироку застосовувати процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.
З огляду на зазначені норми, суд констатує, що ОСОБА_4 є громадянином України, вирок суду Російської Федерації яким він засуджений, набрав законної сили, ОСОБА_4 згодний на його передачу в Україну для подальшого відбування покарання, кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином, згідно із законодавством України.
Відповідно до ст. 11 Конвенції, при застосуванні процедури зміни вироку, суд змінює кваліфікацію дій засудженого відповідно до КК України та визначає покарання.
Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті КК України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Таким чином, за своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинні вважатися обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину.
Так, дії ОСОБА_4 кваліфіковані вироком Кузьмінського районного суду м. Москви від 25.12.2013 за ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ, як замах на незаконний збут наркотичних засобів в великому розмірі.

Відповідно до діючого Кримінального кодексу України незаконний збут наркотичних засобів у великих розмірах кваліфікується за ч. 2 ст. 307 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.
Закінчений замах на вчинення злочину передбачений ч.2 ст. 15 КК України.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Таким чином, замах на незаконний збут наркотичних засобів у великому розмірі кваліфікується за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України та тягне відповідальність у виді позбавлення волі на строк не більше шести років восьми місяців, що відповідає ч. 3 ст. 68 КК України та п.1 ч.4 ст. 610 КПК України.
За своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинне вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину.
З урахуванням наведеного, суд вважає можливим привести у відповідність із законодавством України вирок Кузьмінського районного суду м. Москви від 25.12.2013 щодо ОСОБА_4 та вважати його засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років 8 місяців позбавлення волі..
Підстав для визначення в даному випадку обов`язкового додаткового покарання в виді конфіскації майна за ч.2 ст. 307 КК України немає, оскільки таке додаткове покарання вироком іноземного суду не призначалося.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 визначений вироком Кузьмінського районного суду м. Москви від 25.12.2013 та рахується з моменту його фактичного затримання, тобто з 29 квітня 2013 року.
Визначення режиму відбування покарання не є компетенцією суду України і належить до повноважень регіональних комісій з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі.
Виходячи з викладеного, клопотання про приведення вироку Кузьмінського районного суду м. Москви від 25.12.2013 відносно засудженого ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 372, 602-604, 610 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Задовольнити клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Кузьмінського районного суду м. Москви від 25.12.2013 відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.
Привести вирок Кузьмінського районного суду м. Москви від 25.12.2013 відносно ОСОБА_4 , засудженого за ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації у відповідність із законодавством України.
Визначити, що відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним вироком Кузьмінського районного суду м. Москви від 25.12.2013 передбачена ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України.
Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 8 (вісім) місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 , відповідно до вироку Кузьмінського районного суду м. Москви від 25.12.2013, рахувати з 29.04.2013.
Ухвала може бути оскаржена органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором до Апеляційного суду Харківської області через Близнюківський районний суд Харківської області протягом семи днів з моменту її проголошення, а органом, що подав клопотання та засудженим - протягом семи днів з моменту її вручення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1