Справа № 460/3947/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2016м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області

в складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретаря: ОСОБА_2 ,

з участю прокурора: ОСОБА_3 ,

адвоката: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові Львівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000213 від 30 жовтня 2014 року про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ужгород, українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , мобілізованого військовослужбовця військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , такого, який в силу ст.89 КК України, не має судимості,

за ч.1 ст.408 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04 вересня 2014 року, ОСОБА_5 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією.

Цього ж дня, він вибув у військову частину-польова пошта НОМЕР_1 , де наказом командира названої військової частини за №81 від 04 вересня 2014 року, його було зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду телефоніста відділення зв`язку взводу управління мінометної батареї 5 механізованого батальйону цієї частини.

Вимогами ст.ст.17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіально цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних сил України військовослужбовцями.

У відповідно до вимог ст.ст.11, 16-17, 30, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та ст.ст.1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, солдат ОСОБА_5 , під час проходження військової служби, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог статутів Збройних сил України, виявляти повагу до командирів (начальників), старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання. пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

В порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів, 10 жовтня 2014 року, солдат ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, бажаючи ухилитися від військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без поважних причин, самовільно залишив місце військової служби - військову частину-польова пошта НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

У вказаний період часу, солдат ОСОБА_5 , проводив час на власний розсуд, ухилявся від обов`язків військової служби, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами вказаної військової частини, приховував. Під час незаконного перебування за межами військової частини, він до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це зробити.

Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив дезертирство, тобто нез`явлення на службу, з метою ухилитися від військової служби, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст.408 ч.1 КК України.

Під час досудового розслідування між сторонами кримінального провадження, прокурором військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 , з участю адвоката ОСОБА_4 , 09 серпня 2016 року було досягнуто та підписано угоду про визнання винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України, за змістом якої, підозрюваний ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні та зобов`язується беззастережно визнавати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, а також сторони дійшли згоди, щодо призначення покарання обвинуваченому за ч.1 ст.408 КК України, із врахуванням положень ст.ст.50, 75-76 КК України, у вигляді п`яти років позбавлення волі, із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання,

Судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення, відповідає вимогам ст.ст.468-470, 472 КПК України, відповідає закону України про кримінальну відповідальність за ч.1 ст.408 КК України, в тому числі, щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженої міри покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком три роки.

Шляхом вивчення документів кримінального провадження, опитування сторін, судом встановлено, що укладення угоди є добровільним волевиявленням сторін, тобто згідно з ч.6 ст.474 КПК України, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого. При цьому, судом з`ясовано у обвинуваченого ОСОБА_5 та встановлено, що він зможе реально виконати взяті на себе, відповідно до угоди, зобов`язання.

Крім цього, обвинуваченому ОСОБА_5 роз`яснено зміст ч.ч.4, 6, 7 ст.474 КПК України, який йому є зрозумілим та обвинуваченим усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості є його відмова від здійснення прав, передбачених ч.4 ст.474 КПК України, а саме: відмова права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, права допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. Також обвинуваченим усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права на оскарження вироку, згідно з положеннями ст.ст.394 та 424 КПК України, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.4, 6, 7 ст.474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди обвинуваченому ОСОБА_5 зрозумілі.

Після таких роз`яснень обвинувачений ОСОБА_5 не заперечив про затвердження угоди, з чим погодився і його адвокат ОСОБА_4 .

Прокурор просить затвердити угоду про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_5 .

Таким чином, за наслідками розгляду угоди про винуватість під час підготовчого судового засідання, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про визнання винуватості ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України та призначення узгодженої сторонами міри покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, з ухваленням обвинувального вироку.

Керуючись ст.ст.314, 368, 370, 374, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 09 серпня 2016 року, укладену між прокурором військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 , з участю адвоката ОСОБА_4 про визнання винуватості ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України та призначити йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, із застосування ст.75 КК України, із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки:

-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на вирок, якщо його не було скасовано, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вирок вважається таким, що не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1