УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
в с т а н о в и в :
До слідчого судді даного місцевого суду надійшло зазначене клопотання слідчого, яке погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 та обґрунтовано тим, що Департаментом земельних ресурсів КМДА в межах наданих повноважень по здійсненню самоврядного контролю за використанням та моніторингу земель в м. Києві, на виконання рішення Київської міської ради від 02.04.2015 року № 317/1182 «Про забезпечення недопущення самовільного будівництва та самовільного зайняття земельних ділянок», на території Дніпровського району міста Києва виявлено 22 автомобільні газозаправні станції (АГЗП) встановлені на самовільно зайнятих земельних ділянках без належної дозвільної документації.
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що Департаментом земельних ресурсів КМДА в межах наданих повноважень по здійсненню самоврядного контролю за використанням та моніторингу земель в м. Києві, на виконання рішення Київської міської ради від 02.04.2015 року № 317/1182 «Про забезпечення недопущення самовільного будівництва та самовільного зайняття земельних ділянок», на території Дніпровського району міста Києва виявлено 22 автомобільні газозаправні станції (АГЗП) встановлені на самовільно зайнятих земельних ділянках без належної дозвільної документації.
Відповідно до Закон України «Про об`єкти підвищеної небезпеки», який визначає правові, економічні, соціальні та організаційні основи діяльності, пов`язаної з об`єктами підвищеної небезпеки, і спрямований на захист життя і здоров`я людей та довкілля від шкідливого впливу аварій на цих об`єктах шляхом запобігання їх виникненню, обмеження (локалізації) розвитку і ліквідації наслідків, об`єктами підвищеної небезпеки, до яких відносяться АГЗП (АГЗС), являються об`єкти, на яких використовуються, зберігаються або транспортуються одна або кілька небезпечних речовин чи категорій речовин у кількості, що дорівнює або перевищує нормативно встановлені порогові маси, а також інші об`єкти як такі, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру.
Також, згідно чинного законодавства, а саме п. 9.1 Норм визначення категорій приміщень, будинків та зовнішніх установок за вибухопожежною та пожежною небезпекою, затверджених наказом МНС від 03.12.2007 № 833, зовнішні установки в яких знаходяться горючі гази (резервуари для зберігання горючого газу на АГЗП) відносяться до вибухопожежонебезпечної категорії та створюють реальну загрозу життю людей.
Таким чином в ході проведення огляду місця події 21.03.2017 за адресою: м. Київ, пр-т Ватутіна, 16 за участі головного державного інспектора відділу нагляду на виробництві і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Київській області та головного інспектора Дніпровського РУГУ ДСНС України в м. Києві, було виявлені численні порушення, які становлять реальну загрозу виникнення надзвичайної ситуації та життю людей, а саме:
Під час огляду АГЗП по пр-ту Ватутіна, 16, встановлене наступне:
- Не отриманий дозвіл Держгірпромнагляду на експлуатацію (експлуатація (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки (Технологічне устаткування, лінійні частини та їх елементи систем газопостачання природним і зрідженим газом суб`єктів господарювання, а також газовикористовуюче обладнання)), чим порушено ст. 21 Закону України Про охорону праці та п. 1 «Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки», затвердженого Постановою кабінету Міністрів України від 26.10.2011 р. № 1107;
-Не розроблений План локалізації та ліквідації можливих аварій у системі газопостачання, чим порушено п. 3.30 розділу V Правила безпеки систем газопостачання (НПАОП 0.00-1.76-15), затверджені наказом Міненерговугілля від 15.05.2015р. №285. (далі - ПБСГ);
Територія АГЗП не має сітчаної огорожі, чим порушено п. 8.151. ДБН В.2.5-20-2001;
Не встановлений сигналізатор довибухонебезпечних концентрацій газу у вибухонебезпечній зоні АГЗП, чим порушено п. 8.91 ДБН 2.5-20-2001;
Не виконаний блискавкозахист АГЗП, чим порушено п. 8.151 ДБН В.2.5-20-2001;
Не виконане заземлення газопроводів та основного обладнання, чим порушено п. 5.2.4. НПАОП 0.00-1.29-97 «Правила захисту від статичної електрики»;
Посудина АГЗП до пуску її в експлуатацію не зареєстрована в органах Держгірпромнагляду. Відсутній паспорт посудини та дані про проходження технічного опосвідчення посудини, чим порушено п. 6.2.Г, 6.2.3. 6.3.1. «Правил будови та безпечної експлуатації посудин, що працюють під тиском»;
-Не витримана мінімальна відстань між посудиною АГЗП та операторською, чим порушено п. 8.153. ДБН В.2.5-20-2001;
-На території АГЗП відсутній пристрій для заземлення автомобільних цистерн для перевезення ЗВГ і їх рукавів, чим порушено п. 1.13 розділу VI ПБСГ;
-Не проводиться технічне обслуговування та поточний ремонт арматури, зворотних і швидкісних клапанів, резервуарних установок ЗВГ, чим порушено п. 1.11 та п. 2.21 розділу VI ПБСГ;
-Гумовотканинні рукави, що застосовують при операціях зливання-наливання і наповненні балонів, не проходять гідравлічне випробування тиском, що становить 1,25 номінального. На рукавах відсутні маркування із зазначенням номінального тиску, строків проведеного і чергового гідравлічних випробувань, чим порушено п. 1.17 розділу VI ПБСГ.
АГЗП експлуатується ТОВ «Київ інвест груп».
Відстань від резервуару СВГ до операторської менше 15 метрів.
На території АГЗП не передбачено захист від блискавки будівель та зовнішніх установок згідно з вимогами ДСТУ Б В.2.5-38:2008 «Улаштування блискавкозахисту будівель і споруд»
-особа призначена відповідальною за протипожежний стан приміщень аптеки не пройшла
спеціальне навчання та перевірку знань з питань пожежної безпеки з отриманням спеціального посвідчення.
-не проведено замір опору ізоляції електромережі
-допускається встановлення електророзеток та вимикачів на горючій основі, або з підкладанням під них суцільного негорючого матеріалу, що виступає за габарити апарата не менше ніж на 0,01 метра.
-допускається використання побутових електронагрівальних приладів без негорючих теплоізоляційних підставок в приміщенні.
не проведено ідентифікацію потенційно-небезпечного об`єкту. Підстава: Закон України від 18.01.2001р. №2245 Про об`єкти підвищеної небезпеки, ст.9; постанова Кабінету Міністрів України від 11.07.2002р. №956 "Про ідентифікацію і декларування безпеки об`єктів підвищеної небезпеки" НПАОП 0.00-3.08-02.
не приведено у відповідність до вимог зберігання і утримання засобів індивідуального захисту працюючого персоналу: Підстава: п.4.3 наказ МНС України від 15.08.2007р. №557 «Правила техногенної безпеки у сфері цивільного захисту на підприємствах, в організаціях, установах та на небезпечних територіях»
Не обладнано АГЗП системою раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виникнення. Підстава стаття 53 частина 1 Кодексу Цивільного захисту України.
Таким чином, спеціалісти дійшли висновку, що використання та експлуатація АГЗП з виявленими порушеннями не можлива і несе загрозу загибелі людей.
21.03.2017 в ході проведення огляду місця події за адресою: м. Київ, пр-т Ватутіна, 16 ТОВ «Київ Інвест Груп» було виявлено та вилучено обладнання АГЗГІ яке було використано як знаряддя вчинення злочину, а саме:
Тож, заявник, враховуючи положення ст. 170 КПК України, просив накласти на це майно арешт з підстав вказаних у частині 2 зазначеної статті Кодексу.
У судовому засіданні слідчий та прокурор, кожен окремо, клопотання підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з підстав викладених у його мотивувальній частині.
В свою чергу, враховуючи положення ст. 172 КПК України слідчий суддя вважає за можливе розглядати дане клопотання у відсутність інших учасників процесу, тож дослідивши надане клопотання на відповідність КПК України кримінальне провадження, заслухавши думку учасників процесу, слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так, в судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано, у відповідності до ст. 170 КПК України, оскільки останнє містить в собі критерії визначені ч. 2 цієї статті Кодексу, а саме є речовим доказом.
Клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Зазначене у клопотанні майно відноситься до видів передбачених Главою 17 Розділу ІІ КПК України, на які може бути накладено арешт.
Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Також, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).
При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.
Тож, слідчий суддя погоджується з висловленою у судовому засіданні думкою заявника про те, що необхідно накласти арешт на майно на підставі ст. 170 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у частині другій статті 170 цього Кодексу.
За таких обставин, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в :
Клопотання задовольнити.
Негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити учасникам процесу, третім особам, які були присутні під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Слідчий суддя: ОСОБА_1