УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №272/151/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2016 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5 ,
з участю прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2016 року, яким
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 19.11.2007 року Шевченківським районним судом м. Києва за ст.ст. 187 ч.4, 69 ч.І КК України до 6 років позбавлення волі; 06.01.2012 року постановою Бердичівського міськрайонного суду звільнений умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 17 днів,-
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України та призначено йому покарання чотири роки шість місяців позбавлення волі
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити засудженого від відбування призначеного йому покарання з випробуванням встановивши при цьому іспитовий строк на 3 (три) роки.
Ухвалено зобов`язати ОСОБА_7 повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтись на реєстрацію до органів кримінально-виконавчої інспекції.
В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи фактичних обставин провадження та доведеності вини обвинуваченого у вчиненому, правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати через м`якість призначеного покарання та постановити відносно обвинуваченого новий вирок, за яким призначити покарання за ч.2 ст.309 КК до 3 років позбавлення волі. Посилається на те, що судом під час призначення покарання ОСОБА_7 неналежним чином оцінено тяжкість кримінального правопорушення та особу обвинуваченого. судом неналежним чином оцінено ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_7 передбачене ч.2 ст.309 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості. Не враховано його роль у співучасті, як співучасника злочину, а саме те, що саме він запропонував ОСОБА_10 (засуджений вироком Андрушівського районного суду 15.06.2015 за ст.ст. 309 ч. 2, 317 ч. 2 КК України) та в подальшому ОСОБА_13 (засуджений вироком Андрушівського районного суду 15.06.2015 за ст. 309 ч. 2 КК України) та ОСОБА_11 (засуджений вироком Андрушівського районного суду 15.06.2015 за ст. 309 ч. 2 КК України) проїхатись по найближчих до смт.Озерне населених пунктах з метою виявлення наркотичних засобів для подальшого приготування для власних потреб. Не враховано поведінку ОСОБА_7 після вчинення злочинних дій, а саме те, що останній після вчинення злочину переховувався від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим тривалий період перебував у розшуку, в подальшому був затриманий в пункті перетину державного кордону, що вказує на відсутність щирого каяття у скоєному злочині.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, захисника та обвинуваченого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарги прокурора підлягає частковому задоволенню.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах та прокурором не оскаржуються.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції під час розгляду даного провадження зазначених вимог закону дотримався та в достатній мірі мотивував свої висновки.
ОСОБА_7 вчинив злочин у сфері обігу наркотичних засобів, який відноситься до злочинів середньої тяжкості. Однак ніяких наслідків, в тому числі і тяжких, зазначеним злочином спричинено не було. Суд першої інстанції під час розгляду справи пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин не встановив..
Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено в межах санкції ч.2 ст.309 КК України із врахуванням вимог ст.65 КК України. При його визначенні, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер та суспільну небезпеку вчиненого, без пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин. Судом враховано особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак у повному обсязі відбув призначене покарання. Тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 з урахуванням обставин даного провадження та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі на досить тривалий термін 4 роки із застосуванням звільнення від відбування покарання з випробуванням та встановленням максимального іспитового строку 3 роки.
Твердження прокурора про те, що судом при призначенні покарання обвинуваченому не враховано його роль у співучасті та те, що він переховувався від слідства, що свідчить, на думку прокурора, про відсутність щирого каяття у обвинуваченого, є безпідставними. Судом при призначенні покарання взагалі не було встановлено пом`якшуючих покарання обставин в тому числі і щирого каяття.
Що стосується доводів прокурора з приводу не врахування судом ролі ОСОБА_7 у вчиненому злочині слід зазначити, що в даному випадку відсутня співучасть з розподілом ролей, злочин вчинено групою осіб за попередньою змовою з метою незаконного придбання наркотичних засобів, тому в даному випадку є проста співучасть без розподілу ролей. Роль кожного співучасника заздалегідь не визначалася, що також і не було встановлено під час судового розгляду даного провадження.
Твердження прокурора про те, що ОСОБА_7 переховувався від органів досудового розслідування, тому до нього необхідно застосувати покарання у вигляді позбавлення волі без звільнення його від відбування даного покарання з випробуванням та необхідності його ізоляції від суспільства, не можуть бути в даному випадку безумовною підставою для застосування саме такого покарання, оскільки із постанови про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_7 від 28.08.2014 року вбачається, що 14.08.2014 року ОСОБА_7 за його місцем проживання надіслано повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 309 КК України, при відвідуванні житла підозрюваного та опитуванні сусідів встановлено, що останній за місцем проживання не з`являється та його місце перебування невідоме, що стало підставою для оголошення ОСОБА_7 у розшук. Однак з пояснень самого обвинуваченого в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги вбачається, що після затримання його та його друзів працівниками міліції 11.07.2014 року через два дні він збирався виїхати за кордон для працевлаштування, що ним було сплановано заздалегідь та для чого заздалегідь придбані квитки на літак, його не попереджали про обмеження пересування та права виїзду за межі України, і про підозру у вчиненні кримінального правопорушення йому не було відомо аж до часу його затримання в аеропорту при поверненні із-за кордону 28.12.2015 року. Таким чином він не переховувався від слідства. Вказані обставини не було заперечено також і іншими учасниками судового розгляду.
З огляду на викладене, доводи прокурора про те, що покарання призначене судом, не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого є надуманими та спростовуються матеріалами провадження. Всі зазначені в апеляційній скарзі прокурора обставини були враховані судом при призначенні покарання ОСОБА_7 .
Підстав для скасування вироку суду в частині призначення покарання та призначення більш суворого покарання обвинуваченому з мотивів, наведених в апеляційній скарзі прокурора, не встановлено.
Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни або скасування вироку суду, не виявлено.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК України, - без зміни.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її ухвалення.
Судді: