Справа № 308/6322/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.07.2017 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000079 від 22.10.2014 року, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Краковець Яворівського району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, військовослужбовця за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 , дільничного інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » III категорії (тип В), старшого прапорщика, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України,

В С Т А Н О В И В:
14.10.2014 року, приблизно о 14.40-15.00 год., перебуваючи в службовому кабінеті першого заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 начальника штабу підполковника ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_3 , старший прапорщик ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за контрактом НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не бажаючи вибувати до НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_7 , порушуючи військову дисципліну, без поважних причин відкрито відмовився виконати вимоги наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України № 866-ос від 06.10.2014 року про вибуття для подальшого проходження військової служби у розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_7 , чим вчинив відкриту відмову виконати наказ начальника (непокору), за наступних обставин.

У 2001 році військовослужбовець ОСОБА_4 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_8 та відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) № 129-ос від 28.08.2014 року призначений на посаду дільничного інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » III категорії (тип В).

У відповідності до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Згідно з вимогами ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Будучи військовослужбовцем Державної прикордонної служби України, старший прапорщик ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст. ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк.

Разом з тим, старший прапорщик ОСОБА_4 у порушення вимог вищевказаного законодавства, порушуючи військову дисципліну, відкрито відмовився виконувати наказ командира (начальника).

Так, 13.10.2014 року на виконання наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України № 866-ос від 06.10.2014 року, начальником НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) полковником ОСОБА_7 видано наказ № 166-ос та виписано припис № 61 від 13.10.2014 року про вибуття старшого прапорщика ОСОБА_4 для подальшого проходження військової служби до НОМЕР_3 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_7 в населений пункт Старобільськ Луганської області.

Приблизно о 14.40-15.00 год. 14.10.2014 року, в службовому кабінеті першого заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 начальника штабу підполковника ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_3 , старшому прапорщику ОСОБА_4 чітко доведено вимоги наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України № 866-ос від 06.10.2014 року, відповідно до якого старший прапорщик ОСОБА_4 зобов`язаний був вибути для подальшого проходження служби в розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_4 ).

Проте, старший прапорщик ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не бажаючи вибувати до НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_7 , порушуючи військову дисципліну, без поважних причин відкрито відмовився виконати вимоги наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України № 866-ос від 06.10.2014 про необхідність вибути для подальшого проходження військової служби у розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_7 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав і пояснив, що у жовтні 2014 року він проходив військову службу за контрактом у відділі прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Вказав, що коли зі штабу прийшла телеграма, ОСОБА_8 , начальник відділу, її вручив ОСОБА_4 , повідомив йому, що за його згодою він переводиться в ІНФОРМАЦІЯ_9 . Зауважив, що ним вчинено підпис щодо отримання телеграми. В подальшому він взяв вказану телеграму і поїхав у ІНФОРМАЦІЯ_6 , де почав проходити з обхідним листом, при цьому начальник кадрів йому повідомив, що ІНФОРМАЦІЯ_6 повинен провести з ним повний розрахунок, однак, ніхто розрахунок не провів, про що 13 числа було повідомлено рапортом, на який роз`яснення не надано. Обвинувачений зауважив, що йому не виплатили компенсацію за харчування упродовж 10 місяців, при цьому, не враховано стан здоров`я, що він робив операцію на коліні, на вухо. Повідомив, що 14 числа він прийшов у ІНФОРМАЦІЯ_6 , де йому сказали під примусом підписати обхідний лист, однак без проведення повного розрахунку він це відмовився зробити, потім пішов до начальника штаба, де повідомив, що хоче піти з батьком на обід, при цьому, у нього залишив обхідний лист. Після повернення з обіду, зайшовши до начальника штабу, останній повідомив ОСОБА_4 , що обхідний лист у начальника кадрів. Після цього, проводили службове розстеження, яке взагалі не потрібно було, а потребували вирішення тільки господарські питання, вказані у наказі, і тоді б він погодився на переведення. Крім того, обвинувачений показав, що телефонував з приводу наказу своєму адвокату ОСОБА_5 , який рекомендував йому виконувати наказ. Разом з тим, у ході допиту обвинувачений повідомив, що здав всю зброю. Також обвинувачений повідомив, що ним було написано рапорти про розірвання контракту у зв`язку з нелюдським поводженням, невиконанням контракту та про невиплату компенсації. Після написання рапортів він пішов на лікування. Щодо доведення наказу Державної прикордонної служби України від 06.10.2017 року №866 повідомив, що йому зміст наказу 14.10.2014 році у службовому кабінеті не було доведено, а про вибуття йому стало відомо з телеграми, вважаючи, що йому у цей день було оголошено наказ про відсторонення від несення служби у зв`язку з проведенням службового розслідування. Після 14.00 години 14.10.2014 року він пішов до прокуратури. Крім того, обвинувачений зазначив, що 04 серпня 2014 року ним було укладено контракт на п`ять років за умови, укладеної усно з начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 , про те, що військовий обов`язок він буде здійснювати саме у Закарпатській області, вважаючи, що нести військовий обов`язок в екстремальних умовах він не в змозі внаслідок неналежного стану здоров`я.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, його вина у пред`явленому обвинуваченні підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, а саме, показаннями допитаних в ході судового розгляду свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , письмовими доказами, долученими до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали кримінального провадження суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України, незважаючи на невизнання ним своєї вини, доведена повністю і це стверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.

За показаннями допитаного в ході судового розгляду свідка ОСОБА_9 , відповідно до яких він перебуває на посаді начальника відділу кадрів ІНФОРМАЦІЯ_4 , останній показав, що наказ доводився в кабінеті першого заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 - начальника штабу підполковника ОСОБА_6 . Вимоги наказів адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.10.2014 року №866 та начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 13.10.2014 року №166 доводив підполковник ОСОБА_12 у його присутності, за участі юриста ОСОБА_11 та з відділу персоналу підполковник ОСОБА_13 , оскільки ОСОБА_4 було виключено зі списку особового складу. За твердженням свідка ОСОБА_4 , який розрахувався з частиною, були вручені і припис, і витяг з наказу, однак, ОСОБА_14 повідомив, що відмовляється вибувати до нового місця служби. При цьому свідок підтвердив, що ОСОБА_4 на момент судового розгляду являється військовослужбовцем Збройних Сил України та виключений зі списків ІНФОРМАЦІЯ_4 , а в ІНФОРМАЦІЯ_9 він не прибув.
Свідок ОСОБА_10 , заступник начальника відділу персоналу, у судовому засіданні ствердив, що наказ адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.10.2014 року №866-ос про переміщення військовослужбовця надходив до ІНФОРМАЦІЯ_4 , після цього опрацьовувалося розпорядження підрозділу про те, щоб даному військовослужбовцю було доведено до відома наказ та викликано останнього до загону для проведення розрахунку. Розпорядження доводилося начальником відділення дільничних інспекторів, де ОСОБА_14 поставив свій підпис, що йому доведено до відому розпорядження про переміщення, яке долучено до матеріалів службового розслідування. Відповідно безпосередньо після розрахунку ОСОБА_4 , в службовому кабінеті першого заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_15 , який на той момент виконував обов`язки начальника загону, 14 жовтня 2014 року приблизно о 14.00 годині у його присутності як заступника начальника відділу персоналу, начальника відділу кадрів підполковника Россовського і офіцера майора Польнікова комісійно доводилася інформація військовослужбовцю про те, що ІНФОРМАЦІЯ_10 має вибути у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 для подальшого проходження служби, під час чого йому було надано можливість отримати припис та витяг з наказу про виключення зі списків загону, на що ОСОБА_4 відмовився. В подальшому ОСОБА_4 була надана можливість описати в письмовій формі, чому він відмовляється виконувати наказ, однак, після дзвінка невідомій особі ОСОБА_14 повідомив, що він планує розірвати контракт і що він не збирається виконувати дане розпорядження. Згідно з Статутом, якщо військовослужбовець вважає наказ незаконним, він вправі його оскаржити, однак, письмово оскаржити незаконність наказу ОСОБА_4 не вимагав.

Свідок ОСОБА_11 , старший юрисконсульт групи правового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 , в судовому засіданні показав, що на виконання наказу адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.10.2014 року №866-ос начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 видав наказ про виключення зі списків військової частини зазначеного військовослужбовця та направлення для подальшого проходження служби у НОМЕР_3 прикордонний загін. Зазначений наказ доводився телеграмою до відділу прикордонної служби, де проходив службу прапорщик ОСОБА_4 , де йому повинен був доводити зміст наказу начальник відділу, повідомивши, що особисто він свідок був присутній 14 жовтня, в середині дня, точного часу не пам`ятає, в кабінеті першого заступника начальника прикордонного загону начальника штабу ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_6 , який довів вимоги наказу адміністрації та безпосередньо приписи наказу начальника прикордонного загону про виключення зі списків загону та направлення для подальшого проходження служби. Щодо вибуття та прибуття до нового місця служби свідку такі відомості не відомо. Також свідок показав, що ОСОБА_4 відмовився від виконання наказу, у зв`язку з чим начальник штабу довів до відома військовослужбовця норми Кримінального кодексу України щодо можливої наявності у його діях ознак кримінального правопорушення. Зауважив, що всі військовослужбовці визнані лікарською комісією придатними до військової служби, а хвороба військовослужбовця чи необхідність лікування не позбавляє обов`язку військовослужбовця виконати наказ начальника.

Допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_6 , заступник начальника інформаційно-аналітичного відділу з приводу доведення до відому ОСОБА_4 наказу адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.10.2014 року, наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо вибуття та переміщення в НОМЕР_3 прикордонний загін ІНФОРМАЦІЯ_12 з місцем дислокації « ІНФОРМАЦІЯ_13 » Луганської області з терміном прибуття 16.10.2014 року пояснив, що таке доведення здійснювалося у службовому кабінеті, а в одному з випадків, а саме 14 жовтня 2014 року, точної години не пам`ятає, однак це був робочий день і не обідня перерва, він особисто шляхом зачитування наказу доводив його під підпис ОСОБА_4 за участі підполковника ОСОБА_10 , який на той момент виконував обов`язки заступника начальника відділу персоналу ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 та представника групи правового забезпечення лейтенанта ОСОБА_11 . Також свідок повідомив, що запропонував старшому прапорщику написати письмове пояснення про відмову від виконання наказу, однак, ОСОБА_4 після дзвінка невідомій особі відмовився від дачі будь-яких пояснень, підписання про ознайомлення та отримання відповідних документів. Разом з тим, свідок ОСОБА_6 показав, що ОСОБА_4 небажання виконати наказ пояснював тим, що має намір розірвати контракт, однак останній ОСОБА_6 був попереджений про те, що на момент оголошення наказу адміністрації - начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 не було подано рапорт про розірвання контракту. Також свідок ОСОБА_6 зауважив, що не може бути усної домовленості про проходження військової служби у конкретному населеному пункті.

Згідно з контрактом про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, укладеним 10.06.2014 року між начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_16 та громадянином України (військовослужбовцем) прапорщиком, дільничним інспектором прикордонної служби 2 категорії відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІІІ категорії (тип В) ОСОБА_4 , останній добровільно вступив на військову службу і взяв на себе зобов`язання протягом дії цього контракту проходити військову службу на посадах осіб сержантського складу. Контракт укладений на п`ять років та діє з 04.08.2014 року по 03.08.2019 року (т. 1, а.с. 208).

У відповідності до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону « ІНФОРМАЦІЯ_14 » від 28.08.2014 року № 129-ос старший прапорщик ОСОБА_4 призначений на посаду дільничного інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » III категорії (тип В), а згідно з наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону « ІНФОРМАЦІЯ_14 » від 02.09.2014 року № 132-ос, прапорщику ОСОБА_4 присвоєно чергове військове звання «старший прапорщик» (т. 1 а.с. 210, 211).

Витягом із протоколу № 42 засідання атестаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 24.09.2014 року підтверджується, що 24.09.2014 року в управлінні ІНФОРМАЦІЯ_4 відбулося планове засідання атестаційної комісії, на якому розглядалося питання стосовно переміщення прапорщика ОСОБА_4 за межі прикордонного загону з метою комплектування вакантних посад. В ході атестаційної комісії стосовно ОСОБА_4 прийнято рішення - «затвердити кандидатом для комплектування вакантних посад підрозділів Державної прикордонної служби України» (т. 1, а.с. 236).

Згідно з наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.10.2014 року № 866-ОС старшого прапорщика ОСОБА_4 зараховано у розпорядження з подальшим призначенням на рівну посаду або (за згодою військовослужбовця) на вищу посаду: начальника НОМЕР_3 прикордонного загону (І категорії) ІНФОРМАЦІЯ_12 (І категорії) Державної прикордонної служби України, звільнивши з посади дільничного інспектора прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » III категорії (тип В) НОМЕР_1 прикордонного загону (т. 1, а.с. 205).

З вхідної телеграми № 1065 вбачається, що 07.10.2014 року о 17.59 год., з управління ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшло розпорядження начальника загону № Т/10-6587 «Про відрядження військовослужбовця», в якому визначено завдання щодо розрахунку та подальшого вибуття до 3 прикордонного загону старшого прапорщика ОСОБА_4 07.10.2014 року дане розпорядження доведено до відома старшого прапорщика ОСОБА_4 , про що останній особисто поставив відмітку на тексті розпорядження (т. 1, а.с. 202).

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 13.10.2014 року № 166-ос «По особовому складу» дільничного інспектора прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » III категорії (тип В) старшого прапорщика ОСОБА_4 , який вибуває в розпорядження начальника НОМЕР_3 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_12 (І категорії) Державної прикордонної служби України АДРЕСА_4 , виключено із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення (т. 1, а.с. 204).

Згідно з приписом командира військової частини НОМЕР_4 від 13.10.2014 року за № 61, старшому прапорщику ОСОБА_4 14.10.2014 року необхідно було вибути до НОМЕР_3 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_13 для подальшого проходження служби. Термін прибуття на нове місце служби встановлений 16.10.2014 року (т. 1 а.с. 203).

Довідкою від 14.10.2014 року, складеною підполковником ОСОБА_6 , в присутності підполковника ОСОБА_17 , майора ОСОБА_9 , лейтенанта юстиції ОСОБА_11 , підтверджується факт відмови від вибуття до місця подальшого несення служби, проходження інструктажу, дачі пояснень та від отримання документів дільничного інспектора І категорії відділення дільничних інспекторів відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старшого прапорщика ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 190).

Відповідно до медичної характеристики, наданої ТВО начальника відділення охорони здоров`я ІНФОРМАЦІЯ_4 прапорщиком ОСОБА_18 старший прапорщик ОСОБА_4 під медичним наглядом у медичному пункті ІНФОРМАЦІЯ_4 знаходився з вересня 2005 року по жовтень 2014 року. За вказаний період за медичною допомогою в медичний пункт загону звертався з приводу простудних захворювань, пуп очної кили (2006 р.), гострого гаймориту (2007 р.), гострого двобічного отиту (2008 р.), геморою (2009, 2010 р.), забою обличчя (2009 p.), пневмонії (2011 р.), артрозу (2012 р.), лікувався амбулаторно та стаціонарно в умовах ІНФОРМАЦІЯ_15 . На диспансерному обліку з приводу хронічних захворювань не перебував. За результатами останньої диспансеризації, проведеної в період з 10.10 по 01.12.2013 року визнаний здоровим (т. 1, а.с. 209).

За приписами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи вищенаведені показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , суд надає їм перевагу, оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою та знаходяться в об`єктивному зв`язку із матеріалами кримінального провадження.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення суд розцінює як такі, що спрямовані на уникнення від відповідальності та відкидає показання обвинуваченого, оскільки такі спростовуються послідовними показаннями свідків та дослідженими в судовому засіданні вищенаведеними доказами.

Суд зазначає, що відкрита відмова від виконання наказу визначає найбільш зухвалу форму невиконання. При такій непокорі підлеглий у категоричній формі усно або письмово заявляє, що він виконувати наказ не буде. Підлеглий також може мовчки демонстративно скоювати дії, які свідчать, що наказ виконуватись не буде.

Для кваліфікації дій особи за ст. 402 КК України суттєве кримінально-правове значення має характер відданого наказу. Наказ повинен бути конкретним, і, без сумніву, законним. Особа не несе відповідальність за невиконання незаконного наказу. Законним є наказ, який виданий відповідною службовою особою в межах її компетенції і в належному порядку, за своїм змістом не суперечить чинному законодавству, не пов`язаний із порушенням прав та свобод людини.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами кримінального провадження, наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.10.2014 року № 866-ОС був доведений до відома обвинуваченого ОСОБА_4 в усний спосіб, що допускається п. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 року. Вказане підтверджується і самим обвинуваченим.

Такий наказ за своїм змістом був чітким, і його зміст обвинувачений ОСОБА_4 зрозумів, оскільки усвідомлював, що повинен був вибути для подальшого проходження військової служби у розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Водночас, судом встановлено, що згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 09.02.2015 року за № 48 старший прапорщик ОСОБА_4 придатний до військової служби за контрактом (т. 1, а.с. 232).

Посилання обвинуваченого ОСОБА_4 на те, що він повідомляв та скаржиться на свій стан здоров`я, і у зв`язку з цим не міг виконати наказ про вибуття до нового місця служби суд оцінює критично, оскільки наведені обставини спростовуються рішенням військово-лікарської комісії про його придатність до проходження служби.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора.

При цьому жодних доводів, які б спростовували надані стороною обвинувачення докази чи викликали сумніви в їх належності і допустимості, стороною захисту не наведено.

Таким чином, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, які узгоджуються між собою щодо фактичних обставин справи, суд вважає, що вищенаведені дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 402 КК України як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, який є молодими за віком, за місцем служби характеризується посередньо, на спеціальних обліках не перебуває, раніше не судимий.

Обставин, визначених ст. ст. 66, 67 КК України, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд не встановив.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, зі змінами від 06.11.2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини.

Враховуючи наведене та конкретні обставини справи, за наявністю альтернативної санкції ч. 1 ст. 402 КК України, суд приходить до висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно і доцільно призначити покарання у виді службового обмеження, з відрахуванням із суми грошового забезпечення в доход держави.

Приймаючи рішення про призначення обвинуваченому покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців із призначенням відрахування із сум грошового забезпечення, суд бере до уваги те, що обвинувачений є військовослужбовцем, але не відноситься до категорії військовослужбовців строкової служби, за місцем проходження служби характеризується посередньо, є молодим за віком, вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також враховує ступінь тяжкості та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, ступінь суспільної небезпечності вчиненого. Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню злочинів як ним, так і іншими особами.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальних витрат та речових доказів немає.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України і призначити йому покарання за ч. 1 ст. 402 КК України у виді 1 (одного) року службового обмеження із відрахуванням в дохід держави 10 % від суми грошового забезпечення.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КК України, до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1