Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/399/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.06.2017 року м. Кропивницький
Колегія суддів Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілої ОСОБА_9 вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 02 березня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку села Зелене Компаніївського району Кіровоградської області, громадянку України, з неповною загальною середньою освітою, безробітну, не заміжню, із двома малолітніми дітьми 2008, 2013 років народження на утриманні, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , таку, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судиму,

визнано винуватою та засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - 510 гривень, з розстрочкою виплати частинами на строк до шести місяців.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватою за вчинення умисного легкого тілесного ушкодження.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_7 , 05 травня 2016 року, приблизно об 11 годині 30 хвилин, знаходячись на проїжджій частині вулиці Чумацька (колишня Тельмана) села Зелене Компаніївського району Кіровоградської області, навпроти домоволодіння під № 35, зустріла ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з якими в неї склалися тривалі особисті неприязні відносини, та вчинила з ними словесну сварку.

В ході вказаної сварки, ОСОБА_7 , маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень, умисно, за допомогою дерев`яної палиці завдала ОСОБА_9 вісім ударів: два удари по обох руках в область передпліч та плечей, два удари по спині, два удари по лівій нозі в області стегна, два удари по правій нозі в області стегна, один удар в область правої частини грудей, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді: синців на правому плечі, правому ліктьовому суглобі, правому передпліччі, задній поверхні тулуба справа в проекції 7,8 ребер, в проекції тіла правої лопатки, лівому передпліччі, правій молочній залозі, лівому стегні (2), правому стегні, що згідно з висновком судово-медичної експертизи № 660 від 06.05.2016 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , який представляє інтереси потерпілої ОСОБА_9 , просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 більш суворе покарання за ч. 1 ст. 125 КК України.

Вважає призначене обвинуваченій покарання невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість.

При ухваленні вироку, суд першої інстанції лише констатував факт, що ОСОБА_7 вчинено кримінальне правопорушення щодо особи похилого віку, проте не надав цьому факту належної правової оцінки.

Також залишено поза увагою зухвалість обвинуваченої в процесі побиття потерпілої, - обвинувачена нанесла не менше восьми ударів в різні частини тіла потерпілою держаком лопати, доти поки не зламався вказаний держак.

Крім того, не враховано того, що обвинувачена вчинила бійку в громадському місці, на проїжджій частині вулиці, на зауваження присутніх не реагувала, продовжуючи бити потерпілу та порушуючи громадський порядок.

Обвинувачена як в ході досудового розслідування, так і судового розгляду, своєї винуватості не визнала, не розкаялася у вчиненому, пробачення у потерпілої не попросила, завдану майнову шкоду (витрати на лікування) не відшкодувала.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, у дебатах думку представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 , який підтримав подану в інтересах потерпілої апеляційну скаргу, просив вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 більш суворе покарання (не уточнюючи вид такого покарання) за ч. 1 ст. 125 КК України, обвинувачену ОСОБА_7 , яка заперечила задоволення апеляційної скарги, просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, думку прокурора, який вважав, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції слід залишити без змін як законний та обґрунтований, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ніким із учасників судового провадження не оспорюється фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості обвинуваченої та кваліфікації її дій.

За таких обставин, колегія суддів не надає оцінки доказам по кримінальному провадженні у їх сукупності, та не входить до оцінки тих обставин, які ніким із учасників провадження не оскаржено.

Відтак, колегія суддів вважає винуватість ОСОБА_7 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження доведеною, а кваліфікацію її дій за ч. 1 ст. 125 КК України правильною.

Відносно доводів в апеляційній скарзі представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 про те, що обвинуваченій ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено занадто м`яке покарання, суд першої інстанції лише констатував факт, що ОСОБА_7 вчинено кримінальне правопорушення щодо особи похилого віку, проте не надав цьому факту належної правової оцінки, залишено поза увагою зухвалість обвинуваченої в процесі побиття потерпілої, обвинувачена нанесла не менше восьми ударів в різні частини тіла потерпілою держаком лопати, доти поки не зламався вказаний держак, не враховано того, що обвинувачена вчинила бійку в громадському місці, на проїжджій частині вулиці, на зауваження присутніх не реагувала, продовжуючи бити потерпілу та порушуючи громадський порядок, зауважується наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та положень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України, правильно врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої, яка позитивно характеризується по місцю свого проживання, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, на утриманні має двоє малолітніх дітей (2008 та 2013 року народження), не судима, відсутність обставин, які пом`якшують обвинуваченій покарання, обставини, які обтяжують покарання, вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Тобто, судом першої інстанції належним чином враховано всі обставини, в тому числі й ті, на які посилається особа, яка подала апеляційну скаргу, про що безпосередньо зазначено в оскаржуваному вироку (аркуш провадження 130 том 2).

На підставі врахованих обставин суд першої інстанції визначив обвинуваченій покарання у межах санкції частини статті обвинувачення у виді штрафу, яке у даному випадку є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів, не є надмірним та є таке, що відповідає меті покарання.

Щодо того, що судом не враховано того, що обвинувачена вчинила бійку в громадському місці, порушувала громадський порядок, вказане не охоплюється пред`явленим ОСОБА_7 обвинуваченням, тоді як судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту (ст. 337 КПК України); а також і не є обставиною, яка обтяжує обвинуваченій покарання, обов`язковій до врахування при призначенні покарання.

З приводу доводів апеляційної скарги про те, що обвинувачена як в ході досудового розслідування, так і судового розгляду, своєї винуватості не визнала, не розкаялася у вчиненому, пробачення у потерпілої не попросила, завдану майнову шкоду (витрати на лікування) не відшкодувала,- зазначається про наступне.

Визнання винуватості обвинуваченою протягом кримінального провадження, її каяття у вчиненому, - не може бути враховане як обставина, яка обтяжує їй покарання або як характеристика особи обвинуваченої (а може бути визнано лише як обставина, яка пом`якшує покарання).

Така позиція обвинуваченої ОСОБА_7 є її процесуальним правом і, певним чином, способом на захист.

Щодо не відшкодування обвинуваченої майнового збитку, зокрема, витрат потерпілої на проїзд до лікарні, лікування, як на те наголошує особа, яка подала апеляційну скаргу, слід вказати, що потерпілою не заявлявся цивільний позов про відшкодування завданої їй майнової шкоди; натомість потерпіла за власним волевиявленням відмовилася від позову, зауваживши у відповідній заяві, що майнової шкоди їй не завдано (аркуш провадження 37 том 1).

До того ж матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження сум майнових збитків, понесених потерпілою ОСОБА_9 , у зв`язку із поїздками до Компаніївської ЦРЛ для надання медичної допомоги, та понесених безпосередньо на лікування.

Тож, зважаючи на зазначене, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного вироку суду першої інстанції без змін як законного та обґрунтованого.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 02 березня 2017 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4