Єдиний унікальний номер 226/294/17 Номер провадження 11-кп/775/684/2017

ВИРОК

Іменем України

16 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області матеріали кримінального провадження № 0000057 за апеляційними скаргами прокурора та потерпілого на вирок Димитровського міського суду Донецької області від 02.06.2017 року відносно ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Димитровського міського суду Донецької області від 02 червня 2017 року,

ОСОБА_7 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Димитрові Донецької області, не одруженого, з загальною середньою освітою, учня групи № 6-15 ІІ курсу ДНЗ «Димитровський професійний гірничий ліцей», раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні злочину передбаченому ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього за ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Мирноградської міської ради 2273 (дві тисячі двісті сімдесят три) гривні 35 копійок у відшкодування цивільного позову прокурора.

Відповідно до вироку суду, 17 січня 2017 року близько 18-30 ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 перебували в належному ОСОБА_8 автомобілі марки «Daewoo Lanos», р/н НОМЕР_1 , що знаходився на дорозі знавпроти будинку № 8 по вул. Курській в м. Мирнограді Донецької області. При цьому ОСОБА_7 знаходився на задньому сидінні автомобіля, а ОСОБА_8 на місці водія.

В автомобілі між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень останньому. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 дістав зі своєї кишені належний йому складний ніж та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто, діючи з прямим умислом, завдав ОСОБА_8 вказаним ножем одного удару в область шиї з правої сторони, після чого припинив свої дії та залишив місце вчинення злочину.

В результаті злочинних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у виді колото-різаного поранення в області шиї справа на рівні підборіддя в проекції кивального м`язу з пошкодженням м`язу, передньої стінки правої внутрішньої яремної вени, яке супроводжувалося зовнішньою кровотечею та розвитком геморагічного шоку І ступеню. Вказане тілесне ушкодження є тяжким тілесним ушкодженням як небезпечне для життя.

В апеляційний скарзі прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації та доведеності вини обвинуваченого, просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Посилається на практику, що викладена у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», де зазначено, що, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, а також конкретних обставин на наслідків, що настали. Вважає призначене покарання занадто м`яким, що суд належним чином не врахував обставини скоєння злочину, його тяжкість, та необхідність призначити покарання в умовах ізоляції від суспільства, оскільки обвинувачений є загрозою для суспільства.

В апеляційний скарзі потерпілий ОСОБА_8 , не оспорюючи правильність кваліфікації та доведеності вини обвинуваченого, просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді позбавлення волі без застосування вимог ст. 75 КК України. Зазначає, що до теперішнього часу ОСОБА_7 не вибачився перед ним за скоєне.

Потерпілий ОСОБА_9 належним чином повідомлений про день та час розгляду його апеляційної розгляду, до апеляційного суду не з`явився просив розглядати справу в його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та скарги потерпілого, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 в його інтересах, які заперечував проти доводів апеляційних скарг прокурора та потерпілого, просили вирок залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення ніким не оспорюється, колегія суддів перевіряє законність вироку тільки в межах апеляційних скарг.

При перевірці матеріалів провадження колегія суддів встановила, що при призначенні обвинуваченому покарання суд, в порушення положень ст. 65 КК України, не врахував ступінь та тяжкість вчиненого правопорушення та дані про особу обвинуваченого.

Так судом першої інстанції обвинуваченому призначено покарання, яке не є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, без урахування конкретних обставин кримінального правопорушення, особи обвинуваченого.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 врахував каяття останнього, часткове визнання провини, застосувавши до нього вимоги ст.ст. 75, 76 КК України, але недостатньо повно перевірив інші обставини, а саме тяжкість злочину, який відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, той факт, що він з місця скоєння кримінального правопорушення зник, не надавши допомоги потерпілому.

Колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі, але без застосування вимог ст.ст. 75, 76 КК України, що буде відповідати засадам ст. 65 КК України про те, що покарання має бути необхідним та достатнім за вчинення злочину, сприяння виправленню засудженого та запобігання нових злочинів.

Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

На підставі вищевикладеного, погоджуючись із доводами прокурора та потерпілого, викладеними в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду підлягає скасуванню з постановою нового вироку в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, а також з його конкретних обставин.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому, порушив вимоги ст. 65 КК України, а саме при врахуванні ступеня тяжкості злочину не в повній мірі врахував особливості скоєного ОСОБА_7 злочину й обставин його вчинення, спосіб завдання тілесних ушкоджень та той факт, що обвинувачений після заподіяння тілесних ушкоджень залишив місце події.

Також необхідно врахувати думку потерпілого, який наполягав на призначенні покарання, пов`язаного з позбавленням волі.

Так обвинувачений наніс потерпілому тілесні ушкодження ножем в область шиї останнього, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого злочину.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції перевірив дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, офіційно не працює, але є учнем навчального закладу, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, а за місцем навчання позитивно, але самі по собі ці обставини не є підставою для застосування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Оскільки за вимогами ст. 65 КК України покарання повинно бути необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання без ізоляції від суспільства не буде відповідати засадам даної норми закону.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без застосування вимог, передбачених ст. ст. 75, 76 КК України.

В іншій частині вирок суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора та потерпілого задовольнити.

Вирок Димитровського міського суду Донецької області від 02 червня 2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обчислювати з дня затримання ОСОБА_7 на виконання цього вироку.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення. Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді