Єдиний унікальний № 500/2695/16-к
Провадження № 1-кп/500/8/17
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України
15 лютого 2017 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,
потерпіла ОСОБА_7 ,

розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000641, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, працюючого за наймом, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

13.10.2006 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст.186 КК України до 4 р. позбавлення волі, в силу ст. 71 КК України частково приєднано покарання за попереднім вироком Ізмаїльського міськрайонного суду від 21.12.2005 р., яким його було засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, та остаточно визначено 4 р. 6 міс. позбавлення волі, постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.10.2008 р. в силу ст. 82 КК України невідбуту частину покарання у виді 2 років 2 місяців та 12 днів позбавлення волі замінено більш м`яким у виді обмеження волі, звільненого 24.06.2009 р. на підставі постанови Ширяївського районного суду Одеської області від 17.06.2009 р. в силу ст. 81 КК України умовно-достроково на 1 р. 6 міс. та 7 днів;

12.02.2013 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст.15 ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на 2 роки (ця судимість погашена, згідно п. 1 ст.89 КК України, але вчинення злочину за цим вироком, відповідно до ч. 5 ст.90 КК України, перервало перебіг строку погашення судимості за попереднім вироком),
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:
28 лютого 2016 року, в період часу між 19:00 до 21:30 годиною, більш точний час встановити не надалось можливим, ОСОБА_5 , умисно, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном незаконно проник через незачинені вхідні двері до будинку АДРЕСА_1 , звідки з приміщення кухні таємно викрав телевізор марки «Samsung» модель LE15S51BP, серійний номер 56213ННРА01554Х, вартістю 1 210 грн., який належить потерпілій ОСОБА_7 , після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальний збиток на вказану суму.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в інкримінованому йому злочині визнав частково, зазначивши, що від дійсно здійснив крадіжку телевізора потерпілої, але не погоджується з кваліфікацією його дій вважає, що його дії слід кваліфікувати без ознаки проникнення до житла. При цьому обвинувачений пояснив, що він був у потерпілої ОСОБА_7 вдома всього два рази. Вперше коли вони познайомилися, а саме, коли він пізно ввечері, приблизно о 22:00 годині, гуляв з товаришем на ім`я ОСОБА_8 , прізвище та по батькові якого він не пам`ятає, тоді вони зустріли потерпілу ОСОБА_7 , яка попросила їх провести її додому. Коли вони провели її додому, то всі разом зайшли до будинку потерпілої ОСОБА_7 , де провели декілька годин, вони перебували на кухні, вечеряли та спілкувалися, і потерпіла ОСОБА_7 запрошувала їх, щоб вони приходили до неї в гості, однак про конкретну дату вони не домовлялися. Тоді він бачив, що на кухні є телевізор, як і всі наявні там меблі. Обвинувачений ОСОБА_5 також пояснив, що вони не розмовляли на тему того, що вони можуть вільно проходити до її будинку, потерпіла не давала дозволу приходити в будинок без її дозволу та щось брати у неї вдома, та він не мав права заходити в будинок потерпілої без її дозволу. В день знайомства, коли вони були в будинку потерпілої ОСОБА_7 , остання, можливо, була випивша, однак не була п`яною. Він ходив за вином, оскільки потерпіла хотіла їх пригостити із вдячності, що вони її провели додому. Вони з потерпілою були в дружніх стосунках.

Після цього вони не бачилися з потерпілою і приблизно через два три тижня після знайомства він ввечері прийшов додому в гості до потерпілої ОСОБА_7 , точний час він не пам`ятає близько 19:00 год., на його думку, у нього в руках було вино, однак точно він не пам`ятає, оскільки вже пройшло багато часу. Алкогольних напоїв в той день він не вживав. Хвіртка і вхідні двері не були зачинені на замок, і він зайшов до будинку, окликнув потерпілу на ім`я, однак ніякої відповіді не було, і зрозумів, що її немає вдома. Вже перебуваючи в будинку, з коридору справа в кухні він побачив телевізор, і в нього виник умисел на його викрадення. Він викрав телевізор і розпорядився ним у своїх цілях ввечері того ж дня продав його за 200 250 грн. хлопцю на ім`я ОСОБА_9 , прізвище та по-батькові якого він не знає. Вказаного хлопця він зустрів в центрі міста, коли того ж дня йшов з викраденим телевізором. Згодом працівники кримінального розшуку повернули потерпілій викрадений ним телевізор. Це був невеликий рідкокристалічний телевізор старого виробництва, схожий на монітор, марки «Samsung». Наприкінці судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що він посидів на кухні потерпілої близько 15 хвилин, і тоді у нього виник умисел на крадіжку телевізора.

Вину визнає частково, оскільки визначально в нього не було умислу викрасти майно потерпілої, спочатку він не хотів викрадати телевізор, а вже коли прийшов до потерпілої ОСОБА_7 в гості, побачив телевізор і вирішив викрасти його. На його думку, його дії мають бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України.

Однак, версія сторони захисту про те, що умисел на викрадення майна потерпілої виник у обвинуваченого ОСОБА_5 вже коли він перебував всередині будинку потерпілої не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, а його вина у вчиненні крадіжки, тобто таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, в повному обсязі підтверджується сукупністю таких доказів, обсяг дослідження яких був визначений судом з урахуванням думок учасників судового провадження в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, у відповідності до засад кримінального провадження, передбачених ст. ст. 22, 26 КПК України, таких як диспозитивність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що з обвинуваченим ОСОБА_5 до події злочину вони не були знайомі. На той час вона проживала по АДРЕСА_2 . Того дня вони разом із сусідкою дивилися телевізор в кімнаті. Почувши, що залаяла її собака, вона вийшла на поріг будинку і, увімкнувши світло, побачила обвинуваченого ОСОБА_5 , який був у капюшоні і щось тримав під курткою. Це точно був обвинувачений ОСОБА_5 . Після того, як вони зустрілися поглядами, ОСОБА_5 почав тікати до хвіртки, яка вже була відчиненою, а вона побігла за тим, просила зупинитися, також бігла за тим і її сусідка, однак той не зупинився і втік, а коли вона повернулася на кухню, то виявила там зникнення телевізора, що висів на стіні. Після цього вони з сусідкою викликали працівників поліції. Також потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що, на її думку, обвинувачений ОСОБА_5 чув, коли вона йому кричала, він був на відстані приблизно 5 метрів від неї і не міг не чути її. Перед викраденням вхідні двері були зачинені на ключ, чим крадій відчинив їх, їй невідомо. Приблизно через два тижні після події обвинувачений ОСОБА_5 просив у неї вибачення, вона не має до нього претензій. Телевізор їй повернули. Вхід до будинку веде на кухню, особа, яка ніколи не була у неї в будинку, могла відразу побачити, що на кухні є телевізор. Раніше, коли вона шукала квартирантів, то до неї приходили хлопці, які шукали житло, і тоді приходив ОСОБА_5 , але стверджувати вона не може, можливо вона переплутала його. Бували випадки, що люди їй допомагали дійти додому, коли їй було погано, однак обвинувачений ОСОБА_5 точно їй ніколи не допомагав.

Свідок захисту ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що потерпіла ОСОБА_7 була її сусідкою, вони перебували у добрих стосунках, і вона часто приходила до неї в гості. ОСОБА_7 не довго була її сусідкою, близько півтора роки, на теперішній час вона переїхала. У потерпілої хвіртка завжди зачинялась на засов, але вона заходила до неї через город. У потерпілої ОСОБА_7 завжди горів світ всюди, а тим паче на вулиці, оскільки вона була самотньою жінкою та боялась. Так, одного дня вона в черговий раз прийшла до ОСОБА_7 в гості вже в темну пору доби, при цьому вона з впевненістю пам`ятає, що світло на вулиці також горіло. Вони з потерпілою перебували у спальні, дивилася телевізор та гучно сміялися. Вони почули лай собаки потерпілої, але не звернули особливої уваги на це. Коли почалася реклама, ОСОБА_7 почула якийсь шурхіт та вирішила вийти на вулицю щоб подивитись, що з собакою. Коли потерпіла вийшла в коридор, то відразу крикнула « ОСОБА_11 , тут хлопець» та почала гучно ще щось кричати. Вона відразу ж вибігла за нею та побачила, як потерпіла бігла за якимось хлопцем, при цьому на вулиці перед входом в будинок лампочка була викручена. Вона пішла за нею до хвіртки, а потерпіла продовжували бігти за хлопцем далі по вулиці ще десь 20 30 метрів, та увесь час щось кричала. Хлопець, який тікав, не міг не почути крики потерпілої. Тоді вона окликнула потерпілу, щоб вона повернулась, бо невідомо, чи сам був цей хлопець. Тоді вони повернулися у двір, потерпіла сказала їй, що лампочка перед входом у будинок викручена, вони були дуже наляканими, постояли на вулиці близько 15 хвилин. Потерпіла попросила переночувати з нею. Вона погодилась, та вирішила перед цим піти додому та почала рух в бік свого городу, а потерпіла увійшла в будинок, після чого вибігла та крикнула їй про те, що у неї викрали телевізор з кухні. Тоді вона повернулася та залишилася з нею, та сказала викликати поліцію. Свідок ОСОБА_10 також пояснила, що події того дня відбувалися, на її думку, близько 23:00 год. Обличчя хлопця в той вечір особисто вона не бачила, але потерпіла їй казала, що дуже добре його роздивилась, та сказала, що у хлопця були великі блакитні очі. Потерпіла мала можливість його роздивитись, оскільки зіткнулася з його обличчям на відстані півтора метра, при цьому, хоча на вулиці світло не горіло, але з коридорчика падало світло в бік хлопця.

Відповідно до рапорту інспектора-чергового Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області (далі Ізмаїльський ВП), 28.02.2016 р. о 21:30 годині по телефону надійшло повідомлення від ОСОБА_7 про те, що, на її думку, невідома особа ходить по двору, після чого була виявлена відсутність телевізора «Самсунг» (а.п. 121).

Із заяви на ім`я начальника Ізмаїльського ВП від 29.02.2016 р. вбачається, що ОСОБА_7 просить вжити заходи до невідомого хлопця, який 28.02.2016 р. проник в її будинок, звідки здійснив крадіжку належного їй телевізора марки «Samsung» (а.п. 122).

В ході огляду місця події, згідно даним протоколу від 29.02.2016 р., а також додатків у вигляді фототаблиці та схеми, було оглянуте домоволодіння АДРЕСА_1 . Вхід у двір здійснюється через металеву хвіртку, оздобленою накладним замком та металевим засувом. На відстані 20 см. від вказаної хвіртки у дворі на бетоні виявлений ключ від дверей крестовидної форми. На відстані 7 метрів від хвіртки розташований вхід в будинок АДРЕСА_2 , над дверима встановлена електрична лампочка. Вхідні двері двостворкові, дерев`яні, замок врізаний без пошкоджень. При вході розташована прихожа, зліва двері, що ведуть у ванну, прямо по ходу кімната, справа від неї ще одна, де розташовані м`який куток, стіл, на якому телевізор «Samsung». Справа при вході в будинок через двірний пройм розташована кухня, вікна в якій без пошкоджень. На стіні на висоті 33 см. від рівня кришки столу знаходяться два паралельно розташованих пластикових корпуса, всередині яких знаходиться телевізійний кабель та кабель живлення, на стіні також наявне кріплення для телевізора (а.п. 123 132).

Відповідно до заяви на ім`я начальника Ізмаїльського ВП від 31.03.2016 р., ОСОБА_12 добровільно видав працівникам поліції монітор марки «Samsung», який йому продав ОСОБА_13 на початку березня 2016 року (а.п. 133). Вказаний телевізор був повернутий потерпілій ОСОБА_7 , відповідно до її розписки від 07.04.2016 р. (а.п.134).

Суд критично оцінює і не приймає до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що умисел викрасти телевізор у нього виник, коли він вже перебував всередині будинку і не виявив потерпілу вдома, коли прийшов до тієї в гості, оскільки вказані показання в повному обсязі спростовані показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні наполягла на тому, що не була знайома з обвинуваченим ОСОБА_5 до події злочину, тому він не міг приходити до неї в гості.

Крім того, показання обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він не виявив потерпілу вдома також повністю спростовані показаннями потерпілої про те, що в момент вчинення злочину вона разом з сусідкою перебувала вдома та дивилася телевізор, і, більше того, вийшовши на шум побачила, як обвинувачений ОСОБА_5 намагався зникнути з місця вчинення злочину, тримаючи під курткою, як вона потім зрозуміла, викрадений у неї телевізор.

Також вказані показання обвинуваченого ОСОБА_5 спростовуються показаннями свідка захисту ОСОБА_10 , які повністю узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_7 , та, згідно яким вони з потерпілою ОСОБА_7 в той день перебували вдома у ОСОБА_7 та дивилися телевізор, гучно розмовляли, сміялися, а коли потерпіла вийшла на шум подивитися що трапилось, то гучно крикнула їй: « ОСОБА_11 , тут хлопець», після чого вона бачила, як потерпіла гналася за хлопцем та гучно кричала.

Більше того, сам ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що не мав права заходити до будинку потерпілої та брати щось без її дозволу, потерпіла на це дозволу йому не надавала.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 під час судового розгляду давав непослідовні показання. Так, на початку судового розгляду він пояснив, що, коли він зайшов до будинку в гості до потерпілої, окликнув її на ім`я, однак ніякої відповіді не було, і зрозумів, що її немає вдома, і вже, перебуваючи в будинку, з коридору справа в кухні він побачив телевізор, і в нього виник умисел на його викрадення. Наприкінці ж судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що умисел на викрадення телевізору у нього виник, коли він 15 хвилин посидів на кухні, чекаючи потерпілу.

Таким чином, версія захисту про те, що умисел на викрадення виник у обвинуваченого ОСОБА_5 вже коли він перебував всередині будинку потерпілої, прийшовши до останньої в гості, суперечить встановленим обставинам кримінального провадження та не є ґрунтовною. Так, якщо б обвинувачений ОСОБА_5 нібито прийшов у гості до потерпілої, чого, як було вище зазначено, не могло бути, не дочекався господарки, не покликав її, а нібито сидів на кухні близько 15 хвилин, тоді як господарка із сусідкою перебували в кімнаті, дивилися телевізор, гучно розмовляли та сміялися, чого обвинувачений ОСОБА_5 не міг не чути, та не домогтися виходу господарки за таких обставин, якби у нього дійсно був намір прийти до потерпілої в гості, а не проникнути в будинок з метою щось викрасти. Навпаки, досліджені докази та встановлені обставини свідчать про протилежне, а саме про те, що обвинувачений ОСОБА_5 не мав права вільно проходити у житло потерпілої ОСОБА_7 , що вказує на те, що ОСОБА_5 незаконно проник в житло потерпілої саме з метою таємного викрадення майна останньої, а тому і діяв якомога тихіше та непомітно, щоб не привернути увагу осіб, які перебували в будинку, а після того, як потерпіла вийшла та побачила його, втік з місця злочину. Вказані обставини свідчать про те, що умисел на викрадення майна виник у обвинуваченого ОСОБА_5 саме до потрапляння в будинок потерпілої, і він незаконно проник туди саме з метою крадіжки.

Висунуту версію сторони захисту, яка не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, суд пов`язує з обраною позицією захисту з метою пом`якшити відповідальність обвинуваченого ОСОБА_5 за вчинений злочин.

На думку суду, слід уточнити час вчинення злочину у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, оскільки, за показаннями потерпілої ОСОБА_7 розглядувані події мали місце ввечері, точного часу вказати вона не змогла, за показаннями обвинуваченого, ці події мали місце близько 19:00 год., за показаннями свідка ОСОБА_10 близько 23:00 год., а в обвинувальному акті вказаний час вчинення злочину приблизно о 18:00 год. Враховуючи дані рапорту оперативного інспектора-чергового Ізмаїльського ВП про те, що про злочин від потерпілої ОСОБА_7 надійшло повідомлення по телефону о 21:30 годині, а також показання потерпілої та свідка про те, що вони звернулися в поліцію через незначний проміжок часу, то очевидним є те, що розглядувані події не могли бути вчинені ані о 18:00 год., ані о 23:00 год., а в період між 19:00 год. до 21:30 год. Вказані розбіжності суд пов`язує зі спливом тривалого часу з моменту вчинення злочину та із суб`єктивним сприйняттям обставин кожного учасника подій. При цьому ці розбіжності не мають суттєвого значення для вирішення питання про винуватість обвинуваченого та для кваліфікації його дій.

Таким чином, аналіз сукупності усіх досліджених судом доказів, дає підстави суду дійти висновку про те, що вони є належними, допустимими та достовірними, такими, що повністю спростовують показання та версію обвинуваченого ОСОБА_5 , а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Отже, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, та, діючи, згідно ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.

За колишнім місцем роботи ОСОБА_5 характеризується позитивно (а.п. 147).

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд не вбачає. Суд не може віднести до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, про що зазначено в обвинувальному акті, оскільки під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав частково, не розкаявся в злочині та заперечував очевидні фактичні обставини з метою пом`якшити свою відповідальність за вчинений злочин.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 , суд не вбачає.

Суд враховує те, що, згідно довідки про склад родини, виданої 04.11.2016 р. Ізмаїльською міською радою, в сім`ї ОСОБА_5 виховується сестра ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка являється інвалідом дитинства, а також проживають родичі похилого віку: бабуся ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інвалід І групи, а також дідусь ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , інвалід ІІ групи (а.п. 145). Також, відповідно до довідки, виданої 10.01.2017 р. Управлінням праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради (далі УПСЗН), ОСОБА_5 перебуває на обліку в УПСЗН та отримує допомогу компенсацію за надання соціальних послуг інваліду І групи ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в сумі 240 грн. на місяць, з 01 грудня 2016 року (а.п. 146).

Але разом з цим, суд також враховує те, що, згідно вказаній довідці про склад родини, разом з вказаними непрацездатними особами та особами, які потребують догляду, також проживають працездатні, окрім обвинуваченого ОСОБА_5 , його мати ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та вітчим ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

З урахуванням вказаних обставин, особи обвинуваченого ОСОБА_17 , того, що у нього відсутні обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, того, що ОСОБА_17 , будучи раніше неодноразово судимим, маючи одну не зняту та не погашену судимість за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, раніше неодноразово звільнявся на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, через рік після звільнення від покарання за попереднім вироком, знов вчинив умисний тяжкий злочин також проти власності, то суд у відповідності до вимог Кримінального кодексу України та передбачених ним санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_17 та запобігання нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі. Вказані обставини провадження вказують про відсутність підстав та про недоцільність застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_17 положень ст. 75 КК України та для звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Але з урахуванням сімейного стану обвинуваченого ОСОБА_17 , а саме наявності в його сім`ї трьох інвалідів, опікуном одного з яких він є, а також відсутність матеріальної шкоди та позиції потерпілої ОСОБА_7 , яка просила суд суворо не карати обвинуваченого та навіть не позбавляти його волі, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_17 покарання в нижніх межах санкції.

Судом встановлено, що згідно даним Реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався, запобіжні заходи відносно нього не застосовувалися.

Під час виступу в судових дебатах прокурор заявив усне клопотання про застосування відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання. Однак, в задоволенні такого клопотання слід відмовити, оскільки, воно в порушення вимог кримінального процесуального законодавства не подане в письмовій формі та відповідно прокурором не обґрунтовано наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК.

Разом з цим, з набранням вироком законної сили та зі зверненням його до виконання ОСОБА_5 з метою виконання вироку підлягає затриманню та взяттю під варту.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

З набранням вироком законної сили з метою його виконання ОСОБА_5 затримати та взяти під варту, строк покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі обчислювати з моменту його затримання та взяття під варту.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1