11-кп/775/235/2017(м)
266/4468/14-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у м. Маріуполі кримінальне провадження № 0000247 за апеляційними скаргами прокурора, який здійснював повноваження прокурора у розгляді провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 , який дії в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на вирок Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 лютого 2017 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Маріуполя, громадянина України, працюючого ФОП « ОСОБА_11 » водієм, не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком) два роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Маріуполя, громадянина України, працюючого у ВАТ «МК ім. Ілліча» оператором очистки газу в газовому цеху, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ; фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком) два роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в рівних частках на користь держави витрати на проведення судової експертизи в сумі 982, 80 грн., а саме по 491, 40 грн. з кожного.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_6 - 10000 грн.; на користь потерпілої ОСОБА_12 10000 грн..

В задоволенні решти позовних вимог потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_12 відмовлено.

Позови прокурора м.Маріуполя задоволено частково.

Стягнуто на користь держави з обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в солідарному порядку на відшкодування витрат установи охорони здоров`я на лікування потерпілих: ОСОБА_12 341, 63 грн., ОСОБА_6 2077, 63 грн..

Вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винуватими та засуджено за те, що 30 липня 2014 року, приблизно о 09 годині 10 хвилин, ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz 115D» держномер НОМЕР_1 , рухаючись в лівій смузі проїзної частини вул..Червонофлотської в Приморському районі міста Маріуполя, від пр.Леніна в напрямку вул..Латишева, проявив неуважність та необережність, порушивши вимоги п.п.2.3-б, 11.1, 11.4 та дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України.

Рухаючись вул. Червонофлотською, водій ОСОБА_9 повинен був бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, але не зробив цього та не помітив, як водій ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «KIA Pregio» держномер НОМЕР_2 , рухаючись попереду ОСОБА_9 , почав виконувати маневр лівого повороту. В цей час ОСОБА_9 виїхав на зустрічну смугу руху вул.Червонофлотської, де здійснив зіткнення з автомобілем «KIA Pregio» держномер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 та після цього, продовживши рух, здійснив зіткнення з припаркованим біля лівого краю проїзної частини автомобілем «Dacia» держномер НОМЕР_3 , внаслідок чого пасажири автомобіля «Dacia» ОСОБА_12 та ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження, а саме ОСОБА_12 заподіяні: відкрита черепно-мозкова травма, що супроводжувалась лінійним переломом лівого крила основної кістки, лобової і лівої тім`яної кісток, переломом передньої стінки лівої верхньощелепної пазухи з гемосінусом, переломом латеральної стінки лівої очниці, забоєм головного мозку легкого ступеню, забоєм м`яких тканин голови, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. ОСОБА_6 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітини: переломи 1,2,3,4 та 8 ребер ліворуч по пахвових лініях, переломи 2-го та 8-го ребра по лопатковій лінії праворуч, яка ускладнилась лівостороннім гідропневмотораксом, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

ОСОБА_10 , 30 липня 2014 року, приблизно о 09 годині 10 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «KIA Pregio» держномер НОМЕР_2 , рухався в лівій смузі проїзної частини вул.Червонофлотської в Приморському районі міста Маріуполя від пр.Леніна в напрямку вул.Латишева. Після чого водію ОСОБА_10 потрібно було здійснити маневр лівого повороту, але він в цей час проявив неуважність та необережність, порушивши вимоги п.10.1 ПДР України.

Перед початком маневру лівого повороту, тобто зміною напрямку руху, водій ОСОБА_10 був зобов`язаний переконатися, ще це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а саме водію ОСОБА_9 , який керуючи автомобілем «Mercedes-Benz 115D» держномер НОМЕР_1 , рухався в попутному напрямку, та, порушивши вимоги п.п.11.1, 11.4 ПДР України, виїхав на зустрічну смугу вул.Червонофлотської, де здійснив зіткнення з автомобілем «KIA Pregio» під керуванням ОСОБА_10 , та після цього здійснив зіткнення з припаркованим біля лівого краю проїзної частини автомобілем «Dacia» держномер НОМЕР_3 , внаслідок чого пасажири автомобіля «Dacia» ОСОБА_12 та ОСОБА_6 отримали тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційних скаргах:

Обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, вирішення цивільного позову в частині відшкодування витрат медичного закладу на лікування потерпілих та стягнення моральної шкоди на користь потерпілих, просить справу направити на новий судовий розгляд в цій частині для розгляду в порядку цивільного судочинства або визначити суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню з нього на користь потерпілих з врахуванням цивільної відповідальності інших відповідачів. В обґрунтування своїх вимог вказує, що при призначенні додаткового покарання суд не врахував належним чином того, що злочин вчинено з необережності, даних про його особу, добровільне відшкодування матеріальної шкоди потерпілим та своєї частки шкоди, заподіяної державі, його робота безпосередньо пов`язана з виконанням функцій водія та є його єдиним джерелом заробітку, зазначені фактори надають суду підстави для незастосування зазначеного правового примусу. Також зазначає, що суд безпідставно стягнув з обвинувачених за позовом прокурора витрати медичного закладу на лікування потерпілих у солідарному порядку, що не передбачено процесуальним законом, окрім того, не врахував того, що свою частку зазначених сум він сплатив добровільно, на що суд послався в мотивувальній частині вироку, але не врахував цього при ухваленні рішення. Також посилається на те, що при стягненні з нього моральної шкоди, суд не врахував вимог закону про часткову відповідальність іншого цивільного відповідача- ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», тих обставин, що потерпілі відмовились від позовних вимог в цій частині відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , але суд стягнув тільки з нього всю суму моральної шкоди без її коригування з огляду на зазначені обставини і вимоги закону.

Захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , просить вирок суду скасувати, провадження щодо останнього закрити у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. В обґрунтування вказує, що суд однобічно та неповно дослідив докази у провадженні, фактично не встановив, хто саме з водіїв та якими діями створив небезпечну дорожню обстановку, що призвела до аварійної ситуації, в який саме момент така небезпека настала, чи було причиною порушення правил дорожнього руху одним водієм їх невиконання з боку іншого та чи мав ОСОБА_10 можливість запобігти ДТП та його наслідкам саме з моменту виникнення небезпеки, в тому числі з врахуванням вимог п.1.4 ПДР. Вважає, що в діях водія ОСОБА_10 відсутній склад кримінального правопорушення, оскільки саме водій ОСОБА_9 створив небезпечну дорожню ситуацію, порушивши правила дорожнього руху.

Прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо доведеності винуватості обвинувачених, правильності кваліфікації їх дій та призначеного покарання, просить вирок суду змінити в частині вирішення цивільного позову, стягнути з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_6 по 5000 грн. кожному. В обґрунтування вказує, що при вирішенні цивільного позову суд безпідставно відмовив потерпілим у стягненні із страхової компанії на їх користь коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди. Натомість, така цивільна відповідальність страховика передбачена вимогами ст.ст.979,1194 ЦК України, ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Заслухавши доповідача, обвинувачених та їх захисників на підтримання своїх апеляційних скарг, прокурора на часткове підтримання усіх апеляційних скарг та скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, думку потерпілого ОСОБА_6 про вирішення скарг на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що усі вони підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до правових висновків, викладених в Постановах Пленумів Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29 червня 1990 року (з наступними змінами) та «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» №11 від 21 грудня 1990 року (з наступними змінами), вирок, постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо додержуючись вимог КПК, він повинен бути законним та обгрунтованим, складеним юридично грамотно, з коротким, чітким і зрозумілим формулюванням висновків, щоб при його виконанні не виникало питань і сумнівів, що потребують уточнення.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на долучених компакт-дисках №1270Е28D8154200A1 №1110D26D8143459B2, №07041814 запису фіксування судового провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в суді першої інстанції фактично відсутній запис кількох судових засідань, в тому числі від 14 квітня 2014 року, коли відповідно до вимог ст.ст.347,348 КПК України, було прокурором та цивільними відповідачами (потерпілими) було оголошено виклад обвинувального акта та цивільних позовів, з`ясовувалося, чи визнають себе винними обвинувачені та чи визнають вони, як цивільні відповідачі, заявлені позови. В цей же день, як свідчать дані журналу судового засідання, відбувся допит обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_6 ..

Наведені обставини позбавляють суд апеляційної інстанції можливості перевірити як взагалі виконання зазначених вимог кримінального процесуального закону, так й визначитися з уточненими позовними вимогами потерпілих, про що йде мова у вироку, але письмово в матеріалах провадження додатково не підтверджено, що унеможливлює взагалі перевірити доводи апеляційних скарг в частині вирішення цивільного позову.

Зазначене порушення вимог кримінального процесуального закону є істотним, згідно до п.7 ч.2 ст.412 КПК України, є безумовною підставою для скасування вироку.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст.286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила Правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

Це питання також висвітлювалося Верховним Судом України при перегляді судових рішень, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року (справа № 5-18кс14), від 05 листопада 2015 року (справа № 5-218кс15), які є обов`язковими для застосування судами, значено, що у випадку дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв для вирішення питання про наявність чи відсутність в їхніх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК України, необхідно встановити причинний зв`язок між діяннями (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясувати ступінь участі (внеску) кожного у спричиненні злочинного наслідку. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом. Крім того, в цих правових висновках звертається увага на врахування судами й положень п.1.4 ПДР, згідно до яких кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції зазначені обставини не дослідив, а лише констатував наявність вини з боку обох обвинувачених, без визначення ступеню вини кожного з них, що є необхідним як з огляду на вимоги ст.ст.91,374 КПК України, так й ст.65 КК України при вирішенні питань призначення покарання, а також вирішення цивільного позову у випадках, передбачених ст.1190 ЦК України.

А тому доводи апеляційних скарг про таку однобічність та неповноту судового розгляду є цілком слушними.

У справах зазначеної категорії право визначити відповідача за цивільним позовом цілком належить потерпілому. Як вбачається з матеріалів провадження, ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» за позовом потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_12 була цивільним відповідачем у кримінальному провадженні, але суд усунув її з кола відповідачів та від цивільно-правової відповідальності без прийняття відповідного рішення з цього приводу, відповідно до ст.129 КПК України, хоча така цивільна відповідальність страховика передбачена вимогами ст.ст.979,1187,1194 ЦК України, ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на що звертає увагу ВССУ у своїх правових висновках, викладених в п.6 Постанови Пленуму від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», а тому доводи апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого ОСОБА_9 про це є цілком обґрунтованими.

Дані порушення кримінального процесуального закону відповідно до ч.1 ст.412 КПК України є істотними, так як перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У зв`язку з викладеним, на підставі ст.415 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону, повно й всебічно, з додержанням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, на умовах змагальності та диспозитивності, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх належність, допустимість та достатність, вирішити цивільні позови прокурора та потерпілих згідно вимог кримінального процесуального, цивільного законодавства, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 1 липня 2004 року (з відповідними змінами), та, відповідно до вимог ст.370 КПК України, ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора, який здійснював повноваження прокурора у розгляді провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_13 , який діє в інтересах ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 27 лютого 2017 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області