УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 3 травня 2016 року за № 0001490 про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгорода, українця, громадянина України, раніше не судимого, офіційно не одруженого, тимчасово непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо вчинення громадянином ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 3 травня 2016 року за № 0001490.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає.

Потерпіла ОСОБА_4 просила суд прийняти до уваги те, що обставини, які викладені в обвинувальному акті вочевидь упереджені та такі що суперечать дійсності, а саме в першому абзаці на першій сторінці обвинувального акту зазначено, що ОСОБА_5 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто у нанесенні умисних легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, при цьому в абзаці третьому на другій сторінці обвинувального акту зазначено, що тілесні ушкодження у вигляді забійної рани голови потягли за собою розлад здоров`я на час більше 6 ти днів кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Відповідно упередженість полягає в тому, що в обвинувальному акті зазначено виключно про синці правого та лівого передпліч і взагалі не взято до уваги травму голови, із чого випливає намір пом`якшити відповідальність обвинуваченого за скоєне правопорушення, оскільки сформульовано висновок, який не відповідає дійсності, так як протиправні дії обвинуваченого все ж таки привели до розладу здоров`я потерпілої, всупереч зазначеному в обвинувальному акті.

Також потерпіла вказала не те, що в обвинувальному акті на сторінці 3 абзац 2 - зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено про нанесення їй двох ударів (по одному) руками зажатими в кулак в область правого та лівого передпліччя по передній частині, що не відповідає фактичним обставинам, які підтверджені матеріалами справи. Отже досудовим розслідуванням не є встановленим тілесне ушкодження у вигляді синця верхньої повіки правого ока, травма середньої третини правого плеча по передній поверхні та травми тильної поверхні правої та лівої кисті, які фактично виникли внаслідок удару рукою зажатою в кулак і що так само доводять матеріали. Відтак ударів рукою зажатою в кулак було завдано значно більше ніж зазначені два, що підтверджено матеріалами. Вищенаведене свідчить, що в обвинувальному акті текстові виділення жирним шрифтом на сторінці 2 абзац 6, сторінці 3 абзац 1, сторінці 4 абзац 4, 6, є безпідставними, оскільки дані висновки є такими, що не відповідають дійсності та суперечать матеріалам справи.

Захисник ОСОБА_6 під час проведення підготовчого судового засідання просив постановити ухвалу про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки такий не відповідає нормам статті 291 КПК України. Крім того, просив звернути увагу, що фактично відсутнє формулювання обвинувачення, в реєстрі який додано до обвинувального акту не вказані всі необхідні відомості, а також на те, що його підзахисний не отримував копію обвинувального акту.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 просив постановити ухвалу про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки такий не відповідає нормам статті 291 КПК України.

Вислухавши думку учасників судового провадження щодо можливості призначення судового розгляду суд вважає, що дане провадження не може бути призначено до судового розгляду виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ст. 110 ч. 4 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам передбаченим ст. 291 КПК України.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Частина 2 ст. 291 КПК України визначає, що обвинувальний акт, окрім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; формулювання обвинувачення.

Як вбачається з положень вищевказаної статті, формулювання обвинувачення має міститись у обвинувальному акті після викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, поняття формулювання обвинувачення неможливо ототожнювати з поняттям фактичні обставини кримінального правопорушення. Формулювання обвинувачення, окрім вказівки статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується підозрюваний, обов`язково має містити зазначення місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів, тобто обвинувачення слід формулювати так, щоб не було упущено жодну із вказаних істотних обставин вчинення злочину і водночас без зазначення фактів, які не мають правового значення у справі та є зайвими подробицями.

Згідно обвинувального акта у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 3 травня 2016 року за № 0001490, дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження , що не спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності .

Відповідно до зазначеного обвинувального акту вказані такі фактичні обставини кримінального правопорушення, що 2 травня 2016 року близько 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння і бажаючи їх настання, перебуваючи у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , у ході сварки, яка розпочалася на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з громадянкою ОСОБА_4 , наніс останній два удари (по одному) руками зжатими у кулак в область правого та лівого передпліччя по передній частині, спричинивши легкі тілесні ушкодження, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я чи незначну втрату працездатності.

Разом з тим в обвинувальному акті вказано, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 887 від 01.09.2016 на момент судово-медичного обстеження на тілі гр. ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців на шкірних покривах верхньої повіки правого ока, тильної поверхні правої та лівої кисті,нижньої третини правого та лівого передпліччя по передній поверхні, середньої третини правого плеча по передній поверхні ,синця спини зліва в області лопатки ,на фоні якого розташоване садно; ушитої рани тім`яно - потиличної ділянки голови зліва. Згідно даних медичної довідки з нейротравмпункту ОКЦНН у неї виявлено: Забійна рана потиличної ділянки голови. Забій м`яких тканин спини.
Вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії (синці обличчя та верхніх кінцівок), якими могли бути затиснуті в кулак руки сторонньої людини з послідуючим ударянням задньою поверхнею тіла (ушитої рани тім`яно-потиличної ділянки голови зліва, синця спини зліва в області лопатки, на фоні якого розташоване садно) об тупі тверді предмети (бетонна стіна) в результаті падіння, після надання тілу прискорення, при цьому їй було нанесено не менше шести локальних ударів в обличчя та верхніх кінцівках.

Крім того, в обвинувальному акті вказано, що тілесні ушкодження у вигляді забійної рани голови потягли за собою розлад здоров`я на час більше 6 але менше 21 дня і по цій ознаці, згідно п. 2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Тілесні ушкодження у вигляді синців на шкірних покривах верхньої повіки правого ока потягли за собою розлад здоров`я строком до 6 днів і по цій ознаці згідно п. 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Тілесні ушкодження у вигляді синця на шкірних покривах тильної поверхні правої та синця лівої кисті потягли за собою розлад здоров`я строком до 6 днів і по цій ознаці згідно п. 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Тілесні ушкодження у вигляді синця на шкірних покривах нижньої третини правого та лівого передпліччя на передній частині потягли за собою розлад здоров`я строком до 6 днів і по цій ознаці згідно п.2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Тілесні ушкодження у вигляді синця на шкірних покривах середньої третини правого плеча по передній поверхні потягли за собою розлад здоров`я строком до 6 днів і по цій ознаці згідно п. 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

В обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

Однак, вказані в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення суперечать вказаній в обвинувальному акті правовій кваліфікації. Крім того, правова кваліфікація не є чітко визначеною з урахуванням положень статей Кримінального кодексу України.

Суд вважає, що при складанні обвинувального акту вказано ознаки підозри та не сформульоване обвинувачення ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України , не вказано ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторін злочину, їх кваліфікуючі ознаки що є порушенням п.5ч.2ст.291 КПК України та унеможливлює подальший розгляд справи.

Так, ч.1 ст.125 КК України передбачає відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності. У свою чергу частиною 2 статті 125 КК України встановлено відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

У обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 кваліфікація дій зазначена за ч.1 ст. 125 КК України, однак не визначено чи обвинувачений наніс легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, чи ні, враховуючи зміст підозри вказаній в обвинувальному акті.

Всупереч п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, який складений відносно ОСОБА_5 , не містить формулювання обвинувачення останнім, тобто короткий опис кримінального правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується, із зазначенням способу, мотивів його скоєння та інших обставин, що мають значення для правильної кваліфікації його дій. В порушення вимог ст.291 КПК України в обвинувальному акті не викладено фактичних обставин кримінального правопорушення, а саме: чим було викликано в обвинуваченого неприязні відносини; які саме дії, бездіяльність, вислови ОСОБА_4 викликали умисні дії - нанесення їй ударів з боку ОСОБА_5 , не зазначено спосіб нанесення ударів, взагалі не є зрозумілим кількість нанесених ударів ОСОБА_4 , викладення цих фактичних обставин має значення для правильної кваліфікації. При цьому слід зазначити, що в обвинувальному акті взагалі не конкретизовано направленість умислу обвинуваченого. Таким чином обвинувальний акт містить положення, що суперечать одне одному.

Невизначеність правової кваліфікації не лише є порушенням ст. 291 КПК України, але і порушує право на захист ОСОБА_5 , оскільки невизначеність обвинувачення перешкоджає реалізації, передбаченого п.1 ч.3 ст. 42 КПК України права підозрюваного, обвинуваченого знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

Таким чином судом встановлено, що при здійсненні кваліфікації дій ОСОБА_5 , а відповідно і при направленні обвинувального акту до суду, прокурором не враховано всіх обставин справи, зокрема щодо тяжкості тілесних ушкоджень, яких зазнала потерпіла, та ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Дані факти свідчать про неконкретність викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_5 та відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві № 8 від 24.10.2003 року про порушення права обвинуваченого на захист.

Суд вважає, що при складанні обвинувального акту вказано ознаки підозри та не сформульоване обвинувачення ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України, з урахуванням висновків судово-медичної експертизи які вказані в обвинувальному акті.

В порушення вимог ст. 109 КПК України, долучений до обвинувального акта реєстр матеріалів досудового розслідування, не містить дані про внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, не містить дані про внесення відомостей до Єдиного реєстру відомостей про закінчення досудового розслідування (ч. 3 ст. 283 КПК України), не містить даних щодо прийняття слідчим рішення про визнання ОСОБА_4 потерпілою у даному кримінальному провадженні. Крім того, реєстр матеріалів досудового розслідування, зокрема, розділ ІІ про прийняті під час досудового розслідування процесуальні рішення, не містить відомості про дату складання обвинувального акта.

При цьому суд звертає увагу на те, що потерпіла та обвинувачений повідомили суду про не відповідність викладених в обвинувальному акті обставин справи дійсності, а також що такі суперечать матеріалам справи.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності до положень п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі Камасінскі проти Австрії, № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі Пелісьє та Сассі проти Франції [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі Матточіа проти Італії, № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі Даллос проти Угорщини, № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом b п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 54, а також Даллос проти Угорщини, п. 47).

Разом з тим, закріплення в КПК України вимог до обвинувального акту є однією із форм реалізації на національному рівні положень статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини, яка гарантує право на справедливий суд, закріплюючи принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство. При цьому, при визначені справедливості судового розгляду необхідно розглядати кримінальне провадження в цілому, оскільки справедливий характер розгляду може суттєво зачіпатися, якщо на початкових етапах слідства такі вимоги не дотримані (Imbrioscia v. Switzerland, 24 November 1993).

В даній ситуації виклад фактичних обставин справи і формулювання конкретного обвинувачення охоплюється положеннями підпунктів а та b п. 3 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини, які гарантують право обвинуваченого бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього та мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Так, Європейський Суд з прав людини зазначив, що межі гарантій, передбачених підпунктом а пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. У цьому зв`язку необхідно зазначити, що підпункт а пункту 3 статті 6 Конвенції не накладає жодних формальних вимог щодо способу, у який обвинувачений має бути проінформований про характер і причини висунутих щодо нього обвинувачень. Суд також зазначає, що підпункти a і b пункту 3 статті 6 Конвенції взаємопов`язані та що право бути поінформованим про характер і причини висунутих обвинувачень слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту (пункт 37 рішення Жупнік проти України).

З огляду на те, що кримінальним процесуальним законом встановлено вичерпний перелік документів, які надаються суду до початку судового розгляду кримінального провадження, і на підставі яких судом вирішуються питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, наявність будь-яких недоліків або суперечностей є недопустимим.

Окрім того, у рішенні від 25.07.2000 року Європейський Суд у справі Матточіа проти Італії зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. b ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд справи проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.

Тобто, обвинувальний акт є тим підсумковим документом досудового розслідування, який не може містити в собі жодних внутрішніх суперечностей, а всі складові частини цього документу повинні бути узгоджені між собою; висунуте обвинувачення має бути конкретним, що є прямим обов`язком органу досудового розслідування та невід`ємною частиною права обвинуваченого на захист.

Згідно ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, окрім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 року Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Тому в даному випадку зазначені вище порушення можуть бути розцінені, як порушення прав обвинуваченого на захист, тобто як істотне порушення норм кримінального процесуального закону, яке в майбутньому перешкодить чи може перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що свідчить про наявність у обвинувальному акті таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Суд звертає увагу, що зазначені висновки суду є результатом розгляду обвинувального акту та доданих до нього документів, а не результатом дослідження доказів.

Глава 28 КПК України, якою врегульовано процедуру судового розгляду, не передбачено процедури виправлення недоліків обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування.

Залишення ж у матеріалах кримінального провадження обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування з недоліками є неприпустим, оскільки це свідчить про неповагу до закону, до встановлених ним норм та вимог.

Єдиним процесуальним шляхом виправлення недоліків обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування, передбаченим КПК України, є повернення обвинувального акту прокурору з метою усунення ним недоліків протягом розумного строку.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, приймаючи до уваги, що ст. 314 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, який може прийняти суд, що не підлягає розширеному тлумаченню, суд приходить до висновку про неможливість призначення обвинувального акту та додатків до нього у цьому кримінальному провадженні до судового розгляду, у зв`язку із їх невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу України, а також про необхідність у зв`язку із наведеними фактами істотних порушень вимог КПК України повернення обвинувального акту по матеріалам кримінального провадження, прокуророві для усунення недоліків у зв`язку з невідповідністю вимогам діючого законодавства.

Таким чином, під час підготовчого судового засідання було встановлено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо вчинення громадянином ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 3 травня 2016 року за № 0001490, не відповідає вимогам КПК України, що перешкоджає призначенню судового розгляду і є підставою для повернення акта прокуророві.

На підставі викладеного та керуючись статтями 109, 291, 314, 372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо вчинення громадянином ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001490 від 3 травня 2016 року, повернути прокурору, який затверджував обвинувальний акт для усунення порушень вимог КПК України, протягом двох тижнів з дня отримання матеріалів кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1