Провадження № 1-кс/712/681/17
Справа № 712/1522/17-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 розглянув винесене у кримінальному провадженні №000912 від 12 березня 2014 року слідчим СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 та погоджене прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_8 клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, із середньою - спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, невійськовозобов`язаного, інвалідом, учасником бойових дій, депутатом, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС не являється, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:
09 лютого 2017 року до Соснівського районного суду м. Черкаси звернуся слідчий Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 .

Клопотання мотивує тим, що 12.03.2014 року до Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області надійшло повідомлення про те, що відносно ОСОБА_11 вчинено шахрайські дії, а саме: за виконання послуг по працевлаштуванню за оголошенням, розміщеним на Інтернет сайті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , нею було перераховано грошові кошти на карту «ПАТ КБ Приватбанк» № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_12 , проте умови договору не виконані і грошові кошти їй не повернуто, чим завдано матеріальної шкоди на загальну суму 3540 гривень.

12.03.2014 року за вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР за № 0000912, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

В ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, було встановлено, що ОСОБА_10 з метою вчинення шахрайських дій, діючи умисно, 07.02.2014 року перебуваючи в м. Черкаси, більш точне місце на даний час досудовим розслідуванням не встановлено, та з використанням невстановленої на даний час досудовим розслідуванням, електронно обчислювальної техніки, розмістив у всесвітній мережі Інтернет, на сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 оголошення, в якому пропонував надання послуг з офіційного працевлаштування громадян України за кордоном.

Діючи відповідно до свого умислу, направленого на заволодінням чужим майном, шляхом обману (шахрайство), використовуючи електронно обчислювальну техніку, достовірно знаючи, що він не буде в подальшому працевлаштовувати людей, розмістив у вищевказаному оголошенні номер мобільного телефону НОМЕР_2 , для контактного зв`язку з ним.

В лютому 2014 року, ОСОБА_13 , знайшовши оголошення, яке було розміщено ОСОБА_10 , будучи впевненою в законному наданні послуг останнім із працевлаштування за кордоном, зв`язалась з ОСОБА_10 .

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 , діючи умисно, шляхом обману, запропонував ОСОБА_13 перерахувати грошові кошти для оформлення документів для працевлаштування за кордоном. Погодившись на запропоновані умови, ОСОБА_13 15.02.2014 перерахувала грошові кошти в сумі 7080 гривень на вказаний ОСОБА_10 картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанку» на ім`я ОСОБА_12 , який знаходився у користуванні ОСОБА_10 . Після перерахунку грошових коштів ОСОБА_10 перебуваючи 15.02.2014 біля банкомату, що розташований поблизу магазину «АТБ» по вулиці Добровольського, 15 в м. Черкаси Черкаської області, Україна, шляхом зняття з банкомату грошових коштів, заволодів вказаними коштами ОСОБА_13 , якими розпорядився на власний розсуд, чим потерпілій завдав матеріальних збитків на суму 7080 гривень.

Він же, повторно, з метою вчинення шахрайських дій, діючи умисно, 07.02.2014 перебуваючи в м. Черкаси, більш точне місце на даний час досудовим розслідуванням не встановлено, та з використанням невстановленої на даний час досудовим розслідуванням, електронно обчислювальної техніки, розмістив у всесвітній мережі Інтернет, на сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 оголошення, в якому пропонував надання послуг з офіційного працевлаштування громадян України за кордоном.

Діючи відповідно до свого умислу, направленого на заволодінням чужим майном, шляхом обману (шахрайство), використовуючи електронно обчислювальну техніку, достовірно знаючи, що він не буде в подальшому працевлаштовувати людей, розмістив у вищевказаному оголошенні електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_3 , для 08.02.2014 ОСОБА_11 , знайшовши оголошення, яке було розміщено ОСОБА_10 , будучи впевненою в законному наданні послуг останнім із працевлаштування за кордоном, відправив своє резюме на вказану вище електронну адресу, після чого ОСОБА_11 з ОСОБА_10 обмінялися телефонними номерами для підтримання зв`язку.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 , діючи умисно, шляхом обману, запропонував ОСОБА_11 перерахувати грошові кошти для оформлення документів для працевлаштування за кордоном. Погодившись на запропоновані умови, ОСОБА_11 14.02.2014 перерахував грошові кошти в сумі 3540 гривень на вказаний ОСОБА_10 картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанку» на ім`я ОСОБА_12 , який знаходився у користуванні ОСОБА_10 . Після перерахунку грошових коштів ОСОБА_10 перебуваючи в м. Черкаси Черкаської області, Україна, у невстановленому досудовим розслідуванням часі та конкретному місці, шляхом зняття з банкомату грошових коштів, заволодів вказаними коштами ОСОБА_11 , якими розпорядився на власний розсуд, чим потерпілій завдав матеріальних збитків на суму 3540 гривень.

17.07.2014 року та 25.06.2014 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, шляхом незаконних операцій з використанням електронно обчислювальної техніки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, шляхом вручення вказаного повідомлення його матері.

Причетність ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до скоєння вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами: заявою ОСОБА_13 від 05.03.2014; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_13 ; чеком про перерахування грошових коштів наданим ОСОБА_13 ; показаннями свідка ОСОБА_14 ; протоколом обшуку; заявою ОСОБА_11 ; копією чеку наданою ОСОБА_11 ; показаннями потерпілого ОСОБА_11 ; показаннями ОСОБА_12 ; роздруківкою руху коштів по банківській картці наданою ОСОБА_12

28.11.2016 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Строк тримання під вартою рахувати з моменту затримання ОСОБА_10 . Після затримання підозрюваного ОСОБА_10 не пізніше як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження, доставити до слідчого судді чи суду для розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Слідчий в клопотанні посилається на те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства було встановлено наявність ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: 1) можливе переховування від органів досудового розслідування та/або суду; 2) можливий незаконний вплив на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; 3) можливе перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; 4) можливе вчинення іншого кримінального правопорушення.

Слідчий мотивує тим, що в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 покладається необхідність запобігання спробам переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконному впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали дане клопотання та просять обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував проти обрання запобіжного заходу тримання під вартою, а просив обрати домашній арешт та пояснив, що він особисто за дорученням ОСОБА_10 , повідомив слідчого заявою про те, що останній самостійно прибуває в Україну, для проведення необхідних процесуальних дій та вирішення даної справи по суті.

Підозрюваний ОСОБА_10 , в судовому засіданні вину свою визнав, щиро розкаювався у вчиненому та пояснив про обставини вчиненого злочину. Крім того, пояснив, що має намір повернути потерпілим кошти, а це близько 10 000 грн., сприяти в встановленні істини по справі та з`являтись за першим викликом до слідчого, прокурора та суду, тому просить застосувати домашній арешт. Про підозру дізнався від матері в грудні 2016 року та відразу вирішив самостійно прибути до України, для вирішення даної справи.

Слідчий суддя заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання приходить до наступного.

Відповідно до ст. 186 КПК України, клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини - обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув"язнення.

Крім того, згідно ст.5 Європейської конвенції з прав людини, яка у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи. Крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом.

Так, у справі «Смирнов проти Росії» Європейський суд з прав людини наголосив, що особа, обвинувачена в скоєнні злочину, завжди повинна знаходитися на свободі, до закінчення розгляду справи, якщо Держава не зможе довести, що маються «умісні і достатні» причини взяти її під варту, і зокрема, коли є підстави вважати, що особа ухилятиметься від слідства та суду, перешкоджатиме встановленню істини у справі, або продовжить злочину діяльність.

В частині 3 ст. 5 Конвенції / правова позиція ЄСПЛ, викладена в п. 60 рішення від 06.11.2008 року у справі "Єлоєв проти України"/ після спливу певного проміжку часу / досудового розслідування, судового розгляду/ навіть обґрунтована підозра у вчинені злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, встановив, що підозрюваний ОСОБА_10 на даний час підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, тобто вчинив тяжке кримінальне правопорушення, санкція згідно якого передбачає позбавлення волі строком від трьох до до восьми років.

В своєму клопотанні слідчий та прокурор вказує, що до ОСОБА_10 , необхідно обрати міру запобіжного заходу тримання під вартою, що дасть необхідність запобігання спробам переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконному впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При формуванні внутрішнього переконання слідчого, прокурора, слідчого судді, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятися від слідства й суду. Проте сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки це суперечило б презумпції невинуватості. У цьому ключі послідовною та логічною є позиція Європейського суду з прав людини, яка зводиться до наступного: небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку. Наявність сильної підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що відноситься до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалому утриманню під вартою. Небезпека переховування особи від правосуддя повинна оцінюватися не лише у світлі тяжкості покарання, але й виходячи з усіх інших обставин, які можуть або підтвердити наявності такої небезпеки, або звести її до такого мінімуму, що попереднє ув`язнення виявиться невиправданим.

В даному випадку слідчим з прокурором не доведено та не надано письмових доказів того, що в даному випадку виникли ризики передбачені вимоги ст.177 КПК України.

Крім того в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_10 , після того як дізнався в грудні 2016 року про підозру, доручив захиснику, подати заяву слідчому про те, що він прибуває в Україну, для проведення слідчих дій.

З матеріалів справи та клопотання вбачається, що підозрюваний має постійне місце проживання, на утриманні перебуває одна дитина та з урахуванням того, що досудовим розслідуванням не встановлено нових даних, за допомогою яких би обґрунтовувалася неможливість запобігання зазначеним ризикам будь-яким із передбачених ч.1 п.1,3,4,5 ст. 177 КПК України, тому за таких суд вважає, що підозрюваний ОСОБА_10 , не потребує ізоляції від суспільства та є можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту.

Керуючись ст. ст. 32, 110, 131-132, 176-178, 181,184, 193-196, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді у вигляді цілодобового домашнього арешту, терміном на 60 (шістдесят) діб, тобто до 09 квітня 2017 року, включно.

Строк домашнього арешту обчислювати з моменту винесення ухвали, тобто з 09 квітня 2017 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;
- заборонити цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- здати на зберігання слідчому свій паспорт та інші документи, що дають право на виїзд за кордон.
-утримуватися від спілкування з свідками, експертами та потерпілою за відсутністю, адвоката, слідчого або прокурора;
-носити електронний засіб контролю.
Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Копію ухвали суду вручити підозрюваному ОСОБА_10 , слідчому, та прокурору для контролю за її виконанням.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_16

Копію цієї ухвали мені вручено « » лютого 2017 року о « » год. « » хв.
Одночасно роз`яснено порядок її оскарження.
Підозрюваний: ОСОБА_10
Захисник: ОСОБА_17