У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- 11.12.2013 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 310, ч. 2 ст. 309, 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, який звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;
- 15.05.2014 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309, 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, який звільнений від подальшого відбування покарання на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.06.2014 у відповідності до п. в ст. 1 Закону України Про амністію від 08.04.2014,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , -
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі
Вирішено долю речового доказу та питання судових витрат у провадженні.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 , будучи раніше судимий за вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із незаконним обігом наркотичних речовин, прекурсорів та їх аналогів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи умисел, спрямований на незаконне придбання особливо небезпечного наркотичного засобу - макової соломи, з метою власного вживання, без мети збуту у великих розмірах 14.08.2016, приблизно о 09 год. 00 хв., перебуваючи на території автовокзалу м. Києва, що розташований за адресою: м. Київ, пр-т Науки, 1, у невстановленої слідством особи придбав за грошові кошти в сумі 1.100 грн. особливо небезпечний наркотичний засіб - макову солому у кількості 351 голів вказаної рослинної речовини, яку в подальшому самостійно поклав та почав зберігати при собі у поліетиленовому пакеті.
Таким чином, ОСОБА_5 незаконно придбав та почав зберігати при собі особливо небезпечний наркотичний засіб - макову солому з метою власного вживання, без мети збуту у великих розмірах.
В подальшому, ОСОБА_5 14.08.2016, знаходячись в підземному переході станції Київського метрополітену Університет, що в Шевченківському районі м. Києва, зберігаючи при собі пакет з особливо небезпечним наркотичним засобом - маковою соломою, у період з 11 год. 30 хв. по 12 год. 00 хв. був зупинений працівниками правоохоронних органів, де під час проведення огляду ОСОБА_5 добровільно видав особливо небезпечний наркотичний засіб - макову солому, маса макової соломи у перерахунку на суху речовину становить 620,6 г.
Макова солома, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів Список № 1 особливо небезпечних наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу в Таблиці № 1 є особливо небезпечним засобом.
Відповідно до Таблиці № 1 Невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу, яка затверджена наказом МОЗ № 188 від 01.08.2000, маса макової соломи в кількості від 500 г. являється великим розміром.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням в частині призначеного покарання, обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок змінити та призначити покарання, яке б не було пов`язане з позбавленням волі.
На обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_5 просить врахувати ряд обставин, що характеризують його особу, як-то: позитивні характеристики за місцем роботи та постійного проживання, повне визнання вини, щире каяття, активну співпрацю з органами досудового слідства та добросовісність у виконанні покладених на нього обов`язків підозрюваного та обвинуваченого, а також перебування на його утриманні неповнолітньої дитини 2004 року народження.
Посилається обвинувачений і на положення ч. 4 ст. 32, ч. 3 ст. 88 КК України, відповідно до яких вважає себе особою, що не має судимості, у зв`язку з чим твердження суду першої інстанції про його судимість за аналогічні злочини - вважає незаконними.
Просить врахувати положення ст. 50 КК України, наголошуючи на тому, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та просить, з урахуванням всіх обставин, звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
Заслухавши доповідь головуючої судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення прокурора, що заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_5 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту у великих розмірах повторно за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого та даних про його особу, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і обвинувачений в апеляційній скарзі, дотримуючись вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.
При призначенні ОСОБА_5 покарання, на виконання вказаних вимог закону, суд першої інстанції правильно врахував: тяжкість вчиненого злочину, що відноситься законом до злочинів середньої тяжкості, дані про його особу, що притягався до кримінальної відповідальності, працював, є батьком неповнолітньої дитини, розлучений.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнав - щире каяття.
Водночас даних про те, що ОСОБА_5 співпрацював з органами досудового розслідування матеріали провадження не містять, не послався на них обвинувачений в апеляційній скарзі і в суді апеляційної інстанції.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у ОСОБА_5 судимостей не відповідає матеріалам провадження, правильність чого обвинуваченим в судовому засіданні спростована не була.
За наведеним, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, який судимий за вчинення аналогічних злочинів, до якого застосовувався акт про амністію, втім висновків для себе не зробив та знову вчинив злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, а тому реалізовуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з метою його виправлення і попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів, суд першої інстанції прийшов до ґрунтовного висновку щодо необхідності призначення ОСОБА_5 покарання саме у виді позбавлення волі у мінімальних межах, установлених в санкції ч. 2 ст. 309 КК України.
Призначення іншого покарання не буде відповідати характеру вчиненого злочину, його суспільній небезпеці та особі обвинуваченого, оскільки зурахуванням конкретних обставин провадження, особи винного, на переконання колегії суддів, покарання, призначене судом першої інстанції, - є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.
Колегія суддів не вбачає жодних підстав для зміни вироку суду.
Апеляційна скарга обвинуваченого також не містить будь-яких доводів того, що призначене йому покарання є явно несправедливим внаслідок його суворості.
Не послався обвинувачений і в суді апеляційної інстанції на жодну обставину, яка б могла свідчити про призначення ОСОБА_5 за даним вироком суду суворого покарання.
Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст. 100 КПК України, а стягнення процесуальних витрат - на підставі ст. 124 КПК України.
За наведеним апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року у кримінальному провадженні № 120 151 001 000 100 74 відносно ОСОБА_5 - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3