Справа № 461/9144/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/834/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження №0001212 від 03 квітня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, безпартійного, із вищою освітою, неодруженого, працюючого оператором котельні ЛКП «Залізничтеплоенерго» (м. Львів, вул. С. Петлюри, 4 «а»), раніше не судимого, зареєстрованого в. АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,

з участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 Львівської області ОСОБА_8 , на вирок Городоцького районного суду Львівської області від 16 червня 2016 року,

встановила:
вироком Городоцького районного суду Львівської області від 16 червня 2016 року ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 185 КК України визнано невинуватим і виправдано.

Вирішено питання з речовим доказом.

Вироком суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 27 лютого 2014 року близько 9 год., перебуваючи у м. Городок Львівської обл., маючи умисел на викрадення чужого майна, який виник раптово, з метою протиправного збагачення, таємно заволодів мобільним телефоном «Ноkia Asha 300», що належав ОСОБА_10 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1069 грн.
Не погоджуючись з зазначеним вироком, вважаючи такий незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, прокурор Львівської місцевої прокуратури №1 Львівської області, ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Городоцького районного суду Львівської області від 16 червня 2016 року у кримінальному провадженні №0001212 від 03 квітня 2014 року стосовно ОСОБА_6 скасувати та ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити покарання у вигляді штрафу 100 НМДГ у сумі 1700 грн. Долю речових доказів вирішити згідно з вимогами КПК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Вважає, що судом не обґрунтовано причину взяття до уваги показань обвинуваченого, що він не міг ідентифікувати власника телефона, що він карточки з телефону не діставав, та не взяття до уваги показань потерпілого ОСОБА_10 , що пін-коду ні на телефоні, ні на карточці не було, телефон був заряджений і робочий і містив записані контакти, через які телефон можна було б повернути, показань свідка ОСОБА_11 , що в момент продажу йому мобільного телефону, такий був уже без карточки і без контактів. Також судом не обґрунтовано причини взяття до уваги показань обвинуваченого, які є непослідовними. Звертає увагу, що судом неправильно про тлумачено закон про кримінальну відповідальність, що суперечить його точному змісту, коли зазначено, що ОСОБА_6 мобільного телефону не може розцінюватися як умисне вилучення майна з володіння потерпілого через те, що телефон вибув із законного володіння потерпілого через те, що телефон вибув із законного володіння потерпілого внаслідок випадкових обставин, а ОСОБА_6 виявив загублений мобільний телефон. Апелянт вважає, що загальний висновок про загублений потерпілим і знайдений обвинуваченим мобільний телефон суд зробив лише з факту втрати потерпілим і виявлення обвинуваченим телефону, проте це само по собі не дає однозначних підстав констатувати, що потерпілий загубив телефон, а обвинувачений знайшов. Вказує, що невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, відповідно до ст. ст. 411, 413, 420 КПК України, є підставою для скасування вироку суду судом апеляційної інстанції і ухвалення свого вироку. В змінах до апеляційної скарги прокурор просить вирок Городоцького районного суду Львівської області від 16.06.2016р. щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та поновити судове слідство, дослідити усі наведені докази, які досліджувалися судом першої інстанції, проте їм надано неналежну оцінку, а іншим доказам оцінка взагалі не надана.

09.12.2016р. захисником ОСОБА_9 подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора в якому просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення , а вирок Городоцького районного суду Львівської області від 16.06.2016р. щодо ОСОБА_6 без змін.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, захисника ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , які заперечили апеляційну скаргу прокурора, колегія суддів дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про недоведеність наявності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Відповідно до Закону крадіжка - це таємне викрадення чужого майна, яке полягає у незаконному вилученні його з володіння власника чи особи, у віданні якої воно знаходиться.

При цьому, не може бути предметом розкрадання майно, яке виявилося загубленим або вийшло з володіння власника внаслідок випадкових обставин.

Визначальною ознакою крадіжки є суб`єктивна сторона цього злочину, тобто психічне ставлення винної особи до вчинюваних нею дій. Така особа розуміє, що заволодіває чужим майном, усвідомлює, що воно належить конкретному власнику і що вона обертає його на свою користь протиправно шляхом таємного викрадення. Зміст суб`єктивної сторони цього діяння розкривається через предмет і об`єктивну сторону цього злочину, зокрема через його зовнішні поведінкові ознаки, місце, час, спосіб та обставини скоєння злочину. Предметом крадіжки завжди є будь-яке чуже майно чи майнові права на нього.

Спосіб викрадення майна є таємним, одним із різновидів якого є викрадення майна у присутності інших осіб, які, на переконання винної особи, не сприймають його дії як викрадення майна.

Враховуючи специфіку цього злочину, способами вилучення майна переважно виступають фізичне витягання, переміщення, видалення його з володіння.

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що воно вибуло з володіння власника і місцезнаходження цього майна власнику не відомо; між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження , а саме із показань ОСОБА_6 в суді першої інстанції видно, що мобільний телефон «Ноkia Asha 300» він знайшов в салоні свого автомобіля "Volkswagen Jetta" вранці 28.02.2014р., визначити власника знайденої речі не міг, привласнив такий, вважаючи своєю знахідкою.

З показань у суді першої інстанції потерпілого ОСОБА_10 , та із копій фіскального чеку від 09.06.2012р., маркування з торця упакування до мобільного телефону «Ноkia Asha 300» видно, що в червні 2012р. він придбав вищеозначений мобільний телефон, що по обіді 27.02.2014р., їдучи в автомобілі "Volkswagen Jetta", який працював в режимі таксі і яким керував ОСОБА_6 , він випадково загубив цей телефон.

Із протоколу №1675Т про встановлення місцезнаходження радіоелектронного засобу від 25.07.2014р. убачається, що мобільний термінал IMEI: НОМЕР_1 встановлено працюючим у м. Львові і що ним користувався ОСОБА_12 .

З свідчень ОСОБА_11 в суді першої інстанції вбачається, що у березні 2014р. його підвозив на таксі ОСОБА_6 , на пропозицію останнього купив у нього за 300 грн. знайдений мобільний телефон «Ноkia Asha 300»., який через два тижні перепродав ОСОБА_12 за 200 грн.

Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції показав, що у березні 2014р. придбав у ОСОБА_11 мобільний телефон «Ноkia Asha 300» за 200 грн., знав, що телефон знайдений, що 25.07.2014р. вищеозначений телефон в нього вилучено працівниками правоохоронних органів.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що потерпілим ОСОБА_10 мобільний телефон було фактично загублено в салоні автомобіля ОСОБА_6 , власник майна дійсно не знав, де він залишив свій телефон, між втратою і виявленням втрати пройшов тривалий час, що підтверджується заявою потерпілого про вчинений злочин від 02.04.2014р.

На підставі наведеного колегія судів, вважає, що, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що ОСОБА_10 по обіді 27.02.2014р., їдучи в таксі, випадково загубив мобільний телефон «Ноkia Asha 300», тобто, що такий фактично вибув із його законного володіння внаслідок випадкових обставин, а ОСОБА_6 зранку 28.02.2014р., виявивши загублений мобільний телефон, привласнив такий, що не може розцінюватися як умисне вилучення майна з володіння потерпілого.

Покликання прокурора про доведеність вини ОСОБА_6 його показаннями на досудовому слідстві про скоєння крадіжки, заявою від 25.07.2014р. про каяння, підписанням 30.07.2014р. угоди про примирення з потерпілим, суд розцінює як такі, що не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки ОСОБА_6 відмовився він таких в суді, покликаючись на юридичну необізнаність та тиск на нього на досудовому слідстві, доводів, які б спростовували такі покликання ОСОБА_6 - не встановлено.

Також покликання прокурора, що ОСОБА_6 діяв з умислом на викрадення чужого майна бо виявивши мобільний телефон «Ноkia Asha 300» в салоні автомобіля "Volkswagen Jetta», витягнув із нього sim-карту, суд першої інстанції вірно оцінив, як безпідставні, оскільки вони не спростовують висновку суду, що ОСОБА_6 виявлене загублене майно, яке не може бути предметом крадіжки.

За таких обставин, привласнення ОСОБА_6 загубленого телефона не може вважатися як вилучення цього майна з володіння потерпілого та спростовує доводи обвинувачення, що телефон не вибув з володіння власника, оскільки суперечить встановленим судом фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі прокурор не наводить переконливі доводи на підтвердження свого висновку. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.94 КПК України всебічно, повно та об`єктивно дослідив докази у справі та ухвалив мотивоване рішення. Колегія суддів повністю погоджується із мотивами суду першої інстанції, через що не знаходить підстав для скасування вироку суду першої інстанції
При цьому колегія суддів враховує вкрай пасивну процесуальну поведінку прокурорів в суді апеляційної інстанції по підтримці апеляційних вимог та обов`язку доказування (ст.92 КПК України) обставин щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яким він був виправданий.
Слід зазначити, що прокурор незважаючи на те, що у своїх апеляційній скарзі вказує на безпідставність та незаконність виправдання обвинуваченого та просить ухвалити новий вирок, проте при цьому жоден із прокурорів у відповідності до ч.3 ст.404 КПК України, хоч і в апеляційній скарзі просили поновити судове слідство, не порушив в судовому засіданні перед апеляційним судом питання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, або про дослідження доказів, які не досліджувались судом першої інстанції,- через що колегія суддів приходить до висновку, що прокурори повністю погодились із встановленими обставинами та доказами, дослідженими судом першої інстанції.
Суд першої інстанції дослідив всі представлені докази, як зі сторони обвинувачення, так і сторони захисту. Доповнень до судового розгляду не було. В основу виправдального вироку покладено лише ті докази, які безпосередньо досліджувалися судом в ході розгляду провадження.

На підставі аналізу всіх представлених у справі доказів, яким дана належна оцінка відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, такий слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 Львівської області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Городоцького районного суду Львівської області від 16 червня 2016 року без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: