Провадження № 1-кс/201/336/2017
УХВАЛА
Іменем України
18 січня 2017 року м. Дніпро
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 27.09.2016 про закриття кримінального провадження № 0001052, внесеного до ЄРДР 01.11.2015 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 , який діє як представник потерпілого ОСОБА_6 , звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України, в якій просить скасувати постанову слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 27.09.2016 про закриття кримінального провадження № 0001052, внесеного до ЄРДР 01.11.2015 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
В обґрунтування доводів скарги зазначив, що оскаржувана постанова, якою закрито кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення в діянні водія ОСОБА_7 , який скоїв ДТП, внаслідок якої ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження, прийнята передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, а висновки слідчого не відповідають фактичним обставинам скоєного кримінального правопорушення, є упередженими та здійсненими виключно на користь водія ОСОБА_7 як колишнього працівника прокуратури Дніпропетровської області.
Слідчим не розглянуто клопотання представника потерпілого про призначення повторної експертизи від 21.09.2016, подане поштою, заявлене з підстав не згоди із висновком судової авто-технічної експертизи №-3426-16 від 27.07.2016 судового експерта Дніпропетровського НДІСЕ, в результаті чого представника потерпілого позбавлено права на ініціювання проведення експертизи іншою експертною установою Харківським НДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса.
Також слідчим не розглянуто клопотання представника потерпілого, подане 27.09.2016 про призначення повторної СМЕ.
Слідчий в оскаржувані постанові посилається, як на підставу відсутності в діянні водія ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, на висновки судово авто - технічних експертиз Дніпропетровського НДІСЕ №-3426-16 від 27.07.2016 та ДНДЕКЦ МВС України № 70/27-785 від 28.12.2015, які суперечать вихідним даним, тому викликають сумнів у їх правильності та дають право стверджувати про їх упередженість.
Так, у висновку Дніпропетровського НДІСЕ №-3426-16 від 27.07.2016 експертом зазначається, що загальна довжина ділянки пішохідного переходу пр. Слобожанський (в місці ДТП), по якій рухався пішохід перед наїздом, складає 14,85 м, що не відповідає матеріалам кримінального провадження (протоколу проведення слідчого експерименту від 28.11.2015, вихідним даним самого висновку (зображення № 5), протоколу огляду місця події від 29.06.2016 та схемі до нього), так як відповідно до зафіксованих вихідних даних загальна довжина ділянки пішохідного переходу пр. Слобожанський (в місці ДТП), по якій рухався пішохід перед наїздом складає - 39,98 м.
Експертом зазначається, що в умовах місця ДТП пішохід ОСОБА_6 , який вже пройшов одну з проїзних частин, яка розташована праворуч відносно проїзної частини пр. Слобожанського, по якій рухався автомобіль «Хюндай Туксон», розташовуючись в межах островка безпеки, перед початком виходу на другу частину пішохідного переходу, повинен був впевнитись у безпеці і, заходячись поза пішохідним переходом, не мав переваги на першочерговий рух, що не відповідає вимогам Правил дорожнього руху України, а саме п. 4.16. а) та матеріалам кримінального провадження, оскільки на момент ДТП пішохідний перехід був нерегульованим. Пішохід знаходився на нерегульованому пішохідному переході, пройшовши праву проїзну частину ділянки дороги, яка складає - 9,32 м та на момент наїзду вже пройшов 18 м пішохідного переходу, загальна довжина якого складає - 39,98 м. Відповідно пішохід ОСОБА_6 мав перевагу при переході проїзної частини на ділянці дороги позначеною (нанесеною) дорожньою розміткою 1.14.2. (яка не переривається) та знаком 5.35.1. (пішохідний перехід).
Відповідно до п. 4.16. а) Правил дорожнього руху, пішохід має право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора.
Експерт у висновку приводить пункт 4.4 Правил дорожнього руху і стверджує, що пішохід в темну пору повинен був виділеним. Однак вимоги даного пункту відносяться до тих пішоходів, які рухаються по проїзній частині. В день ДТП пішохід перетинав проїзну частину, а не рухався по ній або по узбіччю. Наявність пішохідного переходу і є тим виділенням, який передбачав законодавець, а тому вимагати від пішоходів виділяти себе в місці, де вони вже виділені дорожньою розміткою та дорожнім знаком є невірним.
У протоколі допиту потерпілого ОСОБА_6 від 14.07.2016 зазначено, що останній у день ДТП 01.11.2015 був одягнений у світло-синю куртку середньої довжини з логотипом на лівому рукаві зелено-коричневого кольору, з капюшоном, джинси світло- синього кольору, туфлі темного кольору. Слідчим не вилучено у якості речового доказу речей потерпілого. Тому висновки слідчого, що пішохід не мав на собі виділення, не виділявся на дорозі у день ДТП є безпідставними.
Експерт при оцінці дій водія вказує, що він повинен був діяти відповідно до вимог п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху. При цьому експерту не вистачало вихідних даних, про що він вказав у досліджені, але не порушив клопотання перед слідчим про витребування протоколів слідчих експериментів, інших додаткових документів.
Невідомо на якій підставі експерт вирішив, що пішохід розташовувався в межах острівка безпеки, який у висновку наведений на зображені № 6. У вихідних даних та змісті механізму розвитку ДТП не вказано, що пішохід розташовувався в межах острівка безпеки. Не зрозуміло на якій підставі експерт авто-технік надав оцінку діям пішохода ОСОБА_8 , вийшовши за межі компетенції.
Експертом зазначено, що пішоходу заборонено раптово виходити на проїзну частину. В той час як пішохід вже пройшов по пішохідному переходу відстань, яка складає відповідно до схеми до протоколу огляду місця ДТП від 29.06.2016 аж 9,32 м, а на момент наїзду - 18 м.
Вважає, що експерт помилково вирішив, що потерпілий ОСОБА_6 порушив п. 4.14. Правил дорожнього руху, перетинаючи пішохідний перехід поза його межами, в той час як за даними слідчих експериментів від 23.09.2016 з урахуванням показань свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_6 перетинав пр. Слобожанський по пішохідному переходу видаленим дорожньою розміткою 1.14.2. (яка не переривається) та знаком 5.35.1. (пішохідний перехід) та вже пройшов по пішохідному переходу від умовної лінії закінчення першого островку безпеки по ходу руху пішохода - 4,1 м та відповідно даних матеріалів справи пройшов від самого початку пішохідного переходу загальну відстань - 16,6 м.
Дане підтверджується свідченнями самого потерпілого ОСОБА_6 у протоколі від 23.09.2016, а також показаннями водія ОСОБА_7 , які він надавав під час проведення слідчого експерименту 28.11.2015. Зокрема, останній показав місце розташування потерпілого ОСОБА_6 безпосередньо на пішохідному переході, де він його в останній раз побачив перед наїздом - 1,95 м на розмітці пішохідний перехід від умовної лінії закінчення першого островку безпеки по ходу руху пішохода, та який вже пройшов від самого початку пішохідного переходу загальну відстань - 14,45 м (протокол слідчого експерименту від 28.11.2015 та в схема до нього, протоколи слідчих експериментів від 23.09.2016, протокол огляду місця події від 29.06.2016 та схема до нього).
Таким чином твердження експерта, що потерпілим ОСОБА_6 порушено вимоги п. 4.14. Правил дорожнього руху не відповідають обставинам ДТП, матеріалам справи, викликають сумнів в компетентності експерта.
Виходячи із встановлених середніх даних при проведенні слідчих експериментів 23.09.2016 потерпілим ОСОБА_6 відстань у 1 метр подолано за 0,95 секунди (виходячи із формули: секунди /метрів = секунди подолання 1 метру). Відповідно до офіційних даних Ленінградської науково-дослідної лабораторії судових експертиз (1966 року) визначена середня швидкість руху пішоходів за віковими категоріями повільного шагу, спокійного шагу, швидкого шагу, спокійного бігу та швидкого бігу згідно з якими середня швидкість руху пішохода чоловіка віком від 20 до 30 років (вік потерпілого ОСОБА_10 - 28 років на дату ДТП 01.11.2015) у км/г, складає: повільний шаг - 4, 2 км/г; спокійний шаг - 5, 7 км/г; швидкий шаг - 6, 9 км/г; спокійний біг - 11 км/г; швидкий біг - 16, 7 км/г.
Відповідно вищезазначених даних середня швидкість руху пішохода чоловіка віком від 20 до 30 років у м/с, якій долає відстань 1 метр в секунду, складатиме: при повільному шагу - 0,85 метр в секунду (приблизна швидкість руху ОСОБА_6 відповідно до встановлених та зафіксованих даних у протоколах проведення слідчих експериментів від 23.09.2016 за показаннями ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 : при спокійному шагу - 0, 63 метр в секунду; при швидкому шагу - 0, 52 метр в секунду; при спокійному бігу - 0, 32 метр в секунду; при швидкому бігу - 0, 21 метр в секунду. Розрахунок здійснено за формулою: 3 600 секунд (60 хвилин, 1 година) / дані швидкості руху пішохода в метрах за видом руху (1 км = 1 000 метрів).
У висновку експерт зазначає, що пішохід розташовуючись на островку безпеки, якій вже пройшов одну з проїзних частин, перед початком виходу на другу частину пішохідного переходу, повинен був впевнитись у безпеці, і заходячись поза пішохідним переходом, не мав на першочерговий рух, що не відповідає дійсності, обставинам справи та є невірним, оскільки відповідні дії пішохода повинні бути здійсненні останнім відповідно до п. 4.9. Правил дорожнього руху в місцях, де рух регулюється, на яких пішоходи повинні керуватись сигналами регулювальника або світлофору на регульованому пішохідному переході.
У день ДТП 01.11.2015 пішохідний перехід був нерегульованим. Пішохід вже пройшов першу частину дороги по пішохідному переходу та вже знаходився безпосередньо на пішохідному переході. Островки безпеки, як технічна споруда, призначені для пішоходів, які не встигли закінчити перехід проїзної частини дороги одного напрямку на регульованому (світлофором або регулювальником) пішохідному переході. Відповідно, островок безпеки на нерегульованому пішохідному переході не перериває сам пішохідний перехід, а тому пішохід ОСОБА_6 у день ДТП діяв відповідно до п. 4.7. Правил дорожнього руху, мав право на першочерговий рух відповідно до п. 4.16. Правил дорожнього руху, а водій ТЗ повинен був діяти відповідно до вимог п. 1.5., 2.3. б). 12.2. (у тому числі рухатись, як можна ближче до правого краю проїзної частини), п. 18.1. Правил дорожнього руху, чого не зробив.
Звертає увагу, що при допиті 13.06.2016 свідок ОСОБА_7 зазначив, що потерпілого ОСОБА_6 побачив у місці, яке показав під час проведення 28.11.2015 слідчого експерименту за участі представника потерпілого. Перешкод для огляду крайньої правої полоси для руху у напрямку центру м. Дніпропетровська з того місця, де він рухався не було.
Відповідно до 4.9. Правил дорожнього руху у місцях, де рух регулюється, пішоходи повинні керуватися сигналами регулювальника або світлофора. У таких місцях пішоходи, які не встигли закінчити перехід проїзної частини дороги одного напрямку, повинні перебувати на острівні безпеки або лінії, що розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, а у разі їх відсутності - на середині проїзної частини і можуть продовжити перехід лише тоді, коли це буде дозволено відповідним сигналом світлофора чи регулювальника та переконаються в безпеці подальшого руху.
Згідно із п. 1.10. Правил дорожнього руху острівець безпеки - технічний засіб регулювання дорожнього руху на наземних пішохідних переходах, конструктивно виділений над проїзною частиною дороги та призначений як захисний елемент для зупинки пішоходів під час переходу проїзної частини дороги. До острівця безпеки належить частина розділювальної смуги, через яку пролягає пішохідний перехід.
Таким чином, експертом складено неправильний висновок, який не може бути покладено в основу рішення про закриття провадження. А тому вважає, що слід провести експертизу в іншій експертній установі, зокрема, Харківському НДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса з поставленням відповідних питань, про що він і зазначав у клопотанні.
Окрім того, слідчий в оскаржуваній постанові посилається на висновок ДНДЕКЦ МВС України № 70/27- 785 від 28.12.2015, виконаний спеціалістом - автотехніком ОСОБА_12 , який є працівником МВС України, який може бути залежним від діючого працівника прокуратури Дніпропетровської області. Тому є підстав вважати, що його висновок є упередженим.
Слідчий посилається на вищезазначений висновок, згідно якого в діях водія ОСОБА_7 не вбачається не відповідностей вимогам п. 12.2. Правил дорожнього руху, відповідно до якого у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, так як останній не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода.
Висновок не відповідає обставинам ДТП, оскільки оснований на протоколі слідчого експерименту від 28.11.2015 та свідченнях водія ТЗ ОСОБА_7 , згідно яких видимість пішохода з робочого місця водія ТЗ у 31, 5 та 32 м була заниженою та не відповідала дійсності. Про це свідчать дані про видимість елементів проїзної частини з робочого місця водія ТЗ 92,5 м (дорожньої розмітки 1.14.2, яка не переривається, островка безпеки). Це при тому, що ТЗ рухався по крайній лівій полосі руху (відстань від правої та лівої осі до правого краю проїжджої частини (островку безпеки) складає - 5,1 м.). Видимість, з якої можна побачити мигаючий жовтий сигнал світлофору на пішохідному переході та знак 5.35.1. «пішохідний перехід» (розташований над крайньою правою частиною полоси руху транспорту) - більше 300 м.
Відтак, не зрозуміло, на якій підставі авто-технік вирішив, що водій ТЗ не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. В той час як водій не виконав вимоги п. 12.2. (не рухався як можна ближче до правого краю проїзної частини), п. 18.1., 18.2 Правил дорожнього руху (не знизив швидкості руху перед пішохідним переходом), оскільки відсутні сліди гальмування, а також за свідченнями учасників справи, рухався не по тій полосі руху (лівій полосі).
Окрім того, у висновку зафіксовані не вірні дані, які стали підставою невірного визначення технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. А саме, відстань видимості пішохода з робочого місця водія - 31, 5...32 м не відповідає дійсності. Відстань, яку пішохід подолав з моменту виходу на проїжджу частину дороги до моменту наїзду як 5,5 м, а відповідно до встановлених даних -18 м. Час, який минув з моменту виходу пішохода на проїжджу частину дороги до моменту наїзду зазначено як 1.8....2,0 с, а відповідно до встановлених даних - не менше ніж як 17 секунд. Відстань від бокового габариту ТЗ до правого краю проїжджої частини дороги до моменту виявлення водієм пішохода зазначено як 5,1 м, а відповідно до встановлених та зафіксованих даних видимість складає 17,6 м.
Також зупиночний шлях ТЗ при екстреному гальмуванні в умовах місця пригоди визначено як 38,9...37,3 6 м. Дана відстань визначена за формулою із застосуванням часу, який не відповідає методичним рекомендаціям «Застосування диференційованих значень часу реакції водія в експертній практиці», де передбачено, що при оцінці правильності вибору водієм швидкості часу реакції останнього експерту слідує застосовувати 0, 3 сек., а не 0, 8 сек, як зазначено у висновку.
Слідчим не встановлена швидкість руху ТЗ, а прийняті лише показання водія ОСОБА_7 , якій зазначив, що рухався зі швидкістю 60 км/г. Не встановлена швидкість руху за свідченнями пасажира - свідка ОСОБА_13 , яка знаходилась на передньому пасажирському сидінні.
Отже, фактично водій ОСОБА_7 допустив порушення вимог п. 1.5., 2.3. б), 12.2., п. 18.1. Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід ОСОБА_6 не врахував дорожню обстановку, яка виражалась у наявності інформаційних дорожніх знаків 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» і дорожньої розмітки 1.14.2., які інформували його про наявність цього переходу. Не зменшив швидкість і не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_6 , який перебував на пішохідному переході, внаслідок чого скоїв наїзд на останнього спричинивши тяжкі тілесні ушкодження.
На підставі вищевикладеного, представник потерпілого просив скаргу заволинити, надавши аналогічні пояснення в судовому засіданні.
Прокурори та слідчий в судовому засіданні проти вимог скарги заперечували, просили відмовити у її задоволенні, надавши для огляду матеріали кримінального провадження. У запереченнях на скаргу зазначили, що враховуючи, що 27.09.2016 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001052 було закінчено винесенням постанови про його закриття, слідчий, прокурор не мали повноважень щодо розгляду в порядку ст. 220 КПК України клопотань сторони захисту з питань досудового розслідування, які надійшли після 27.09.2016.
Крім того, судово-автотехнічна експертиза, проведена експертом Дніпропетровського НДІСЕ з висновком № 3426-16 від 27.07.2016 якої не згоден адвокат ОСОБА_3 , проведена саме за клопотанням та за питаннями, поставленими стороною захисту. При цьому, адвокатом, який відповідно до ст.94 КПК України не наділений правом оцінки доказів, та відповідно до вимог закону України «Про судову експертизу» не може надавати свій власний експертний висновок, не наведено жодного доказу наявності суперечності висновка експерта вихідним даним або нормам чинного законодавства.
Щодо висновку Дніпропетровського НДІСЕ №3426-16 від 27.07.2016, то зазначення експертом загальної довжини ділянки пішохідного переходу пр. Слобожанського в місці ДТП, по якій рухався пішохід перед наїздом - 14,85 м, не суперечить ані протоколу огляду місця події від 29.06.2016 та схемі до нього, ані протоколу проведення слідчого експерименту від 28.11.2015, оскільки лише під час проведення цієї експертизи стало відомо про наявність у цьому місці трьох пішохідних переходів замість одного. Оскільки під час проведення експертом ДНДЕКЦ МВС України судово-автотехнічної експертизи № 70/27-785 від 28.12.2015 це запитання не ставилось, а слідчий та інші учасники огляду не володіли спеціальними знаннями про те, що пішохідний перехід може бути лише на проїжджій частині і не може бути на інженерній конструкції (острівку безпеки), у протоколах було зазначено загальну ширину трьох проїжджих частин - 39,98м, з яких середня складає 14,85м.
З припущення адвоката про те, що пішохідний перехід у цій частині один та його довжина складає 39,98 м, що не ґрунтується на жодній нормі закону, випливає його наступне помилкове припущення про те, що пішохід до моменту наїзду пройшов не 5 м, а 18 м, та мав перевагу під час переходу всіх трьох пішохідних переходів як одного цілого, що також не відповідає вимогам законодавства.
Адвокатом зроблено помилковий висновок про те, що у темну пору доби пішохід, виділений дорожньою розміткою, який рухається по пішохідному переходу, не потребує виділення. Вказане твердження також суперечить діючому законодавству. Так, відповідно до п.4.4 Правил дорожнього руху України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а за можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху. Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху України пішохідний перехід ділянка проїзної частини. А отже обов`язок пішохода виділити себе у темну пору доби поширюється на нього і під час руху по пішохідному переходу, оскільки це теж ділянка проїзної частини. Не можна назвати виділенням пішохода дорожню розмітку пішохідного переходу, виконану несвітловідбиваючою фарбою.
Адвокатом зазначено, що слідчим не вилучено як доказ одяг потерпілого ОСОБА_6 , яким під час ДТП 01.11.2015 за свідченням останнього під час допиту 14.07.2016 були світло-сині куртка та джинси світло-синього кольору. Проте вказаний одяг був у володінні сторони захисту та протягом майже року розслідування не був наданий ними. Це пояснюється тим, що куртка та джинси мали темно-синій колір та не мали світловідбиваючих елементів, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , а також світлинами, що зроблені під час надання потерпілому медичної допомоги одразу після ДТП.
Адвокатом зазначено, що експерту було недостатньо вихідних даних для оцінки дій водія та він не витребував додаткові матеріали, проте у постанові про призначення судово-автотехнічної експертизи не ставилось питання щодо оцінки дій водія автомобіля «Хюндай Туксон», тому відсутність таких даних не завадила експерту дати повну та обґрунтовану відповідь на всі поставлені запитання, зокрема, по питанням 4,5, у відповіді на які містилось це зауваження.
На запитання адвоката щодо підстав, з яких експерт вирішив, що пішохід розташувався в межах острівка безпеки, слід відмітити, що для того, щоб перейти будь-який пішохідний перехід, треба спочатку розташуватись з одного чи іншого боку цього переходу. Враховуючи, що за вихідними даними пішохід рухався справа наліво відносно руху автомобіля, експерт взяв острівець безпеки, зазначений на зображенні №6 висновку, як вихідну точку для початку руху пішохода по пішохідному переходу, розташованому на середній проїзній частині. Ці дані підтверджуються і протоколом допиту самого потерпілого ОСОБА_8 , який надав з цього питання свідчення, про те, що пам`ятає, що світлофор працював у режимі жовтого миготіння. Підійшовши до вказаного пішохідного переходу, він оглянувся ліворуч та не побачивши з цього боку будь-якого транспорту, перейшов цю частину пр. ім. Газ. «Правда», яка має напрямок руху у бік центру міста. При цьому він рухався звичайним, спокійним кроком. Підійшовши до першого по ходу його руху островку безпеки на пр. ім. Газ. «Правда», зупинився та знову оглянувся ліворуч та праворуч. Впевнившись у тому, що жодного транспорту по цій полосі для руху не було, продовжив свій рух по пішохідному переходу у бік протилежної частини дороги, вийшовши з островку безпеки. Який час він рухався по проїзній частині дороги після того, як вийшов за межі островку безпеки у напрямку протилежної частини дороги, не пам`ятає.
Щодо зауваження захисника про надання експертом оцінки діям пішохода слід відзначити, що відповідно до положень ч. 3 ст.102 КПК України, якщо при проведенні експертизи будуть виявлені відомості, які мають значення для кримінального провадження і з приводу яких не ставилися питання, експерт має право зазначити про них у своєму висновку.
Адвокатом ОСОБА_3 зазначено, що експертом нібито неправомірно зазначено про раптовість дій пішохода, проте у висновку експерта не міститься твердження про це, а лише викладаються положення п.4.14 Правил дорожнього руху України.
Заперечення адвокатом ОСОБА_3 порушення потерпілим ОСОБА_6 п.4.14 Правил дорожнього руху ґрунтується на показаннях свідка ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_6 , які не є експертами з питань судово-автотехнічної експертизи, та на припущенні, що через пр. Слобожанський проходить один пішохідний перехід, а не три, а також на даних, що не відповідають дійсності. Зокрема, твердження адвоката про те, що дорожня розмітка 1.14.2 не переривається спростовується фототаблицею до протоколу огляду від 29.06.2016,, з якої видно, що в місцях розташування острівків безпеки дорожня розмітка 114.2 переривається (відсутня). Вказане заперечення, а також твердження захисника про те, що потерпілий, знаходячись на острівку безпеки, перебував одночасно на пішохідному переході, суперечить чинному законодавству, оскільки відповідно до положень п.1.10 пішохідний перехід є ділянкою проїзної частини, а острівець безпеки - технічний засіб, конструктивно виділений над проїзною частиною дороги, тобто одне і те саме місце не може одночасно бути частиною проїзної частини і не бути нею. Крім незгоди з висновком експерта про наявність в цьому місці пр. Слобожанського трьох пішохідних переходів, адвокатом не наведено жодних фактичних даних, вимог законодавства чи встановлених обставин справи, яким би суперечив висновок експерта.
Адвокатом ОСОБА_3 наведено офіційні дані Ленінградської науково- дослідної лабораторії судових експертиз 1966 року, відповідно до яких визначена середня швидкість руху пішохода чоловіка віком від 20 до 30 років складає: повільний шаг - 4,2 км/год спокійний шаг - 5,7 км/год швидкий шаг - 6,9 км/год спокійний біг - 11 км/год швидкий біг - 16,7 км/год
При цьому адвокатом допущено помилки у арифметичному перерахуванні з км/год на м/с, внаслідок яких він дійшов хибного висновку про те, що швидкість руху повільним шагом складатиме 85 см/ секунду, а при швидкому бігу - 21 см / секунду. Насправді ж при перерахуванні з км/год на м/с отримуємо наступні дані: повільний шаг - 1,17 м/с, спокійний шаг - 1,58 м/с, швидкий шаг - 1,92 м/с, спокійний біг - 3,06 м/с, швидкий біг - 4,64 м/с.
Враховуючи наведені адвокатом середньостатичні дані щодо швидкості руху пішохода, а також отримані дані у ході слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 23.09.2016, відповідно до якого швидкість руху потерпілого становила 1 метр за 0,95 секунд, тобто 1,05 м/с, що є повільнішим за повільний шаг, отриманий результат є дуже сумнівним, а тим паче він жодним чином не стосується саме обставин ДТП, оскільки потерпілий не пам`ятає, з якою швидкістю він рухався саме по пішохідному переходу середньої проїжджої частини.
Адвокатом також в обґрунтування неправильності висновку експерта наведено неправдиві відомості щодо нормативних підстав прийнятих експертом рішень. Зокрема, ним наведено, що твердження про те, що пішохід, розташовуючись на острівку безпеки, який вже пройшов одну з проїзних частин, перед початком виходу на другу частину пішохідного переходу, повинен був впевнитись у безпеці і, знаходячись поза пішохідним переходом, не мав переваги на першочерговий рух, прийнято на підставі п.4.9 Правил дорожнього руху, тоді як експертом цей висновок зроблено на підставі п.4.14 (а, б) і жодного посилання на п.4.9 у висновку не міститься.
При проведенні вказаної судово-автотехнічної експертизи дотриманий процесуальний порядок, висновок експерта відображає вирішення питання, що стояло перед експертом, висновки експерта обґрунтовані дослідницькою частиною висновку, в ході дослідження експерт застосовував надійні методи, які відповідають сучасному рівню даної методики; фактичні дані, викладені у висновках експерта, належать до розслідуваної справи і мають доказове значення, експерт у своїх висновках не вийшов за межі своєї компетенції, на всі питання дано вичерпні відповіді, висновки зроблені у категоричній формі, тому підстави для призначення повторної експертизи відсутні.
Щодо висновку ДНДКЕКЦ МВС України №70/27-785 від 28.12.2015, то твердження адвоката ОСОБА_3 про те, що цей висновок є упередженим, у зв`язку з тим, експертизу проведено спеціалістом-автотехніком ОСОБА_12 , який є працівником МВС України, а свідок ОСОБА_7 будучи працівником прокуратури мав вплив на підконтрольні (піднаглядні) йому ОВС, не відповідають дійсності, оскільки відповідно до розподілу функціональних обов`язків прокурор ОСОБА_7 здійснював нагляд за СБУ, і жодного відношення до ОВС не мав, що виключає будь-який вплив на експерта.
Стверджуючи про необ`єктивність висновку експерта, адвокат ОСОБА_3 посилається на те, що експертизу проведено на підставі вихідних даних, отриманих від свідка ОСОБА_7 , а інших очевидців ДТП не встановлено. Втім потерпілий не пам`ятає ані швидкості свого руху, ані швидкості руху та розташування автомобіля, тому твердження захисника, який не був очевидцем подій, про невідповідність вихідних даних, наданих свідком ОСОБА_7 , фактичним обставинам справи, є безпідставним.
Твердження захисника про заниженість видимості пішохода з робочого місця водія транспортного засобу (31,5 м за показаннями одного понятого, 32 м - за показаннями другого), яке він обґрунтовує видимістю елементів проїзної частини у 92,5 м, позбавлені логічного змісту, оскільки пішохід рухається перпендикулярно лінії руху автомобіля і потрапляє у пучок світла фар автомобіля, коли знаходиться значно ближче, ніж елементи дороги, розташовані паралельно лінії руху автомобіля і відповідно лінії спрямування світла фар.
Не відповідають дійсності твердження адвоката ОСОБА_3 щодо порушення слідчим вимог ст.9, 94 КПК України щодо повного, неупередженого та всебічного дослідження обставин в частині не встановлення швидкості руху ТЗ під час ДТП. Водій ОСОБА_7 є єдиним джерелом даних про швидкість руху транспортного засобу, оскільки ані потерпілий ОСОБА_6 , ані свідок ОСОБА_13 не змогли надати інформацію з цього питання. Інших свідків ДТП, які б могли надати вказану інформацію, не встановлено. Відеоспостереження за вказаною ділянкою дороги не велось. Встановити швидкість транспортного засобу експертним шляхом з урахуванням слідів гальмування неможливо у зв`язку з відсутністю вказаних слідів (на автомобілі встановлено ABS - антиблокувальна система гальмування).
Крім того, якщо взяти за вихідні дані показання свідка ОСОБА_6 , зокрема, щодо того, що перед початком руху по другому пішохідному переходу він впевнився, що автомобілі по проїжджій частині не рухалися, а він пересувався повільним шагом, що відповідно до приведених захисником офіційних даних Ленінградської НДЛСЕ 1966 року складатиме 4,2 км/г, або 1,16 м/с, час, витрачений ним для подолання відстані до місця зіткнення складатиме 4,3 с (відповідно до протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 останній пройшов від початку проїжджої частини 17,5 м; за вирахуванням ширини першої проїжджої частини, яка відповідно до протоколу огляду складає 9,32 м, та ширини островку безпеки 3,18м, відстань, яку він пройшов для того, як переконався у відсутності транспортних засобів, складатиме 5 м; 5м/1,16м/с=4,3с). Тоді швидкість транспортного засобу, який раптово виїхав з верхньої точки віадуку, від якої до пішохідного переходу більше 400 метрів, має складати 400м/4,3с=93м/с, або 334 км/г, що неможливо з технічної точки зору.
Враховуючи викладене, під час досудового розслідування вичерпано всі можливості отримання вказаної інформації.
На підставі викладеного, слідчий та прокурори просили відмовити у задоволенні скарги.
Вислухавши заявника, слідчого, прокурорів, дослідивши матеріали кримінального провадження та скарги, приходжу до такого висновку.
Завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
На підставі ч. 2 ст. 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно із ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених випадках, - на потерпілого.
Статтею 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 94 чинного кримінального процесуального закону слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як встановлено судом, постановою слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 27.09.2016 закрито кримінальне провадження № 0001052, внесене до ЄРДР 01.11.2015 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю у діянні водія ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.
В оскаржуваній постанові йдеться про наступне.
01.11.2015 о 01.15 год., водій автомобілю марки «Хюндай Туксон», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , рухаючись на вказаному автомобілі по лівій смузі для руху пр. Газети «Правда» в районі буд. № 12 у м. Дніпропетровську, з боку вул. Калинової у напрямку до пр. Воронцова, з включеним ближнім світлом фар, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїжджу частину дороги справа наліво у напрямку руху автомобілю.
В результаті наїзду потерпілому ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку III ступеню, внутрішньомозкової кровотечі, перелому зводу черепа, кісток носу.
01.11.2015 відомості внесені до ЄРДР за № 0001052 за попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 1 ст. 286 КК України.
Встановлено, що зіткнення автомобіля під керуванням ОСОБА_7 з пішоходом ОСОБА_14 сталося у нічний час доби, на сухому дорожньому покритті, на неосвітленій ділянці дороги.
Водій ОСОБА_7 побачив пішохода, який перетинав проїжджу частину дороги заправа наліво по напрямку руху його автомобілю після проїзду ним стоп-лінії в районі пішохідного переходу на пр. Газети «Правда» в районі буд. № 12. Пішохід був одягнений у темний одяг. Виявивши пішохода, він застосував відворот рульового колеса ліворуч та гальмування. Наїзд на пішохода стався передньою правою частиною автомобіля «Хюндай Туксон».
Технічний стан автомобіля «Хюндай Туксон» згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події, справний.
В автомобілі на момент зіткнення знаходились дві особи, у т.ч. водій ОСОБА_7 .
Зіткнення відбулося на горизонтальної ділянці дороги з асфальтобетонним покриттям. Ширина проїжджої частини у місці наїзду на пішохода складає 7,5 м та має дві полоси для руху в одному напрямку.
Місце наїзду згідно схеми до протоколу огляду місця ДТП від 01.11.2015 (пляма крові та осип скла) зафіксовані на відстані 5,5 м від початку розділювальної смуги.
Будучи допитаним як потерпілий ОСОБА_6 показав, що 31.10.2015, приблизно о 23.00 годин, він разом зі своїми знайомими ОСОБА_15 та ОСОБА_16 після відпочинку на території бази «Рибальський стан», прибув до кафе «Фієста», яке розташовано на пр. Газ. Правда, нині пр. Слобожанський у м. Дніпропетровську. Там вони приєднались до їх знайомих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . У вказаному кафе він з друзями знаходився приблизно годину, розпиваючи спиртні напої. На початку першої години ночі 01.11.2015, коли саме не пам`ятає, ОСОБА_19 та ОСОБА_20 запропонували їхати додому, для чого останній, вийшовши з кафе, направився, з його слів, на інший бік проїжджої частини пр. ім. Газ. «Правда», де збирався випити кави та викликати таксі, на якому вони разом повинні були їхати додому.
Він був одягнений у світло-синю куртку середньої довжини з логотипом на лівому рукаві зелено-коричневого кольору, з капюшоном, джинси світло-синього кольору, туфлі темного кольору. При цьому капюшон куртки був частково накинутий на голову.
Він спокійним кроком пішов по тротуару до пішохідного переходу в районі зупинки транспорту «Виконкомівська», до якого дібрався приблизно за 2-3 хвилини, коли саме це сталось, не пам`ятає. Підійшовши до вказаного пішохідного переходу, світлофор на якому працював у режимі жовтого миготіння, оглянувся ліворуч та не побачивши з цього боку будь-якого транспорту, перейшов цю частину пр. ім. Газ. «Правда», яка має напрямок руху у бік центру міста. При цьому він рухався звичайним, спокійним кроком. Підійшовши до першого по ходу його руху островку безпеки на пр. ім. Газ. «Правда», він зупинився та знову оглянувся ліворуч та праворуч. Впевнившись у тому, що жодного транспорту по цій полосі для руху не було, він продовжив свій рух по пішохідному переходу у бік протилежної частини дороги, вийшовши з островку безпеки. Який час він рухався по проїзній частині дороги після того, як вийшов за межі островку безпеки у напрямку протилежної частини дороги, не пам`ятає. Скільки кроків зробив, рухаючись по проїзній частині дороги теж не пам`ятає. Що з ним сталось не знає. Зараз розуміє, що на нього здійснив наїзд автомобіль, але цього свідок не пам`ятає. Прийшовши до тями, зрозумів, що знаходиться у лікарні.
Свої показання потерпілий ОСОБА_6 підтвердив та деяким чином змінив під час проведення за його участі слідчого експерименту. Так, під час зазначеної слідчої дії останній показав місце на вказаному пішохідному переході від його початку до місця на ньому, яке він запам`ятав востаннє перед наїздом, стверджуючи при цьому, що не пам`ятає точного місця наїзду на нього автомобіля тієї ночі. Замірами встановлено, що вказана відстань на даному пішохідному переході складає 17,5 м.
Будучи допитаним як свідок у кримінальному провадженні ОСОБА_9 (таксист) показав, що 01.11.2015 приблизно о 00.50 год. ночі, був викликаний диспетчером служби для перевезення пасажиру на ім`я ОСОБА_21 від будинку АДРЕСА_1 . З ОСОБА_21 він зустрівся 01.11.2015, приблизно о 01.00 год. ночі, поблизу ресторану «Макдональдс», в районі будинку № 1 на пр. Газети «Правда» у м. Дніпропетровську. Вони проїхали до пішохідного переходу на пр. Газети «Правда», поблизу РАГС Індустріального району м. Дніпропетровська, де стали чекати на знайомого ОСОБА_21 . На вказаному місці свідок знаходився протягом приблизно 5-7 хвилин, після чого ОСОБА_21 показав йому на чоловіка, одягненого у темний одяг, який у той час вже перетинав вказаний пішохідний перехід з іншого боку дороги. Коли він побачив його, той вже знаходився на пішохідному переході в районі першого по ходу його руху островку безпеки та продовжував рухатись у їх бік. Будь-яких транспортних засобів, які б рухались у той час по пр. Газети «Правда» у бік потерпілого він не бачив, можливо, просто не звернув на них уваги. Потім свідок відвернув свою увагу на свій мобільний телефон і деякий короткий проміжок часу взагалі не спостерігав за дорожньою обстановкою. Саме у цей час він почув сильний удар, обернувся та побачив, що до проїжджій частині дороги, у середньому ряду пр. Газети «Правда» у напрямку до центральної частини міста зупинився автомобіль марки «Хьюндай Туксон» темного кольору. Тоді ж він звернув увагу на те, що чоловік, на якого вони чекали та який перед цим переходив дорогу в районі пішохідного переходу, відсутній. Він зрозумів, що його збив вищевказаний автомобіль. Разом з ОСОБА_21 він одразу вийшов зі свого автомобілю та вони попрямували до місця події, де посередині дороги на крайній лівій полосі руху у бік центру міста Дніпропетровська лежав чоловік, обличчя якого було залите кров`ю. Автомобіль «Хьюндай Туксон» стояв ще далі потерпілого, приблизно напроти зупинки транспорту «Виконком» на пр. Газ. «Правда», у напрямку руху до вул. Калинової. З вказаного автомобілю вийшов водій та дівчина, яка голосно прохала усіх надання допомоги потерпілому. Була зупинена швидка, яка рухалась по пр. Газ. «Правда». Медичні працівники встановили, що потерпілий живий, надали первинну медичну допомогу. Приблизно через 15-20 хвилин прибув ще один автомобіль швидкої медичної допомоги, на який через деякий час було переміщено потерпілого та на якому його було вивезено з місця ДТП до лікарні.
Характер руху автомобілю, що здійснив наїзд на потерпілого безпосередньо перед ДТП, саме: швидкість руху, світло фар, переміщення по проїжджій частині, відстань від краю проїжджої частини тощо, свідок описати не зміг.
Під час проведення за участю свідка ОСОБА_9 слідчого експерименту останній показав місце на вказаному пішохідному переході, де він побачив ОСОБА_6 , а саме: на початку другої проїзної частини від умовної лінії закінчення першого островку безпеки по ходу руху пішохода ОСОБА_6 . Також свідок показав місце, де припинив спостерігати за рухом ОСОБА_6 на цьому ж пішохідному переході. Замірами встановлено, що відстань від початку другої проїзної частини пр. Слобожанського на вказаному пішохідному переході, а саме: від умовної лінії закінчення першого островку безпеки до місця, де свідок ОСОБА_9 припинив спостерігати за рухом ОСОБА_6 на цьому ж пішохідному переході, складає 4,1 м. На питання слідчого, чи пам`ятає свідок час, який пройшов після того, як він припинив спостерігати за пішоходом ОСОБА_6 01.11.2015 до того часу, як він почув звук удару від наїзду на нього, свідок ОСОБА_9 повідомив, що не пам`ятає цього часу та не може його відтворити за допомогою секундоміру.
Аналогічні показання надав свідок ОСОБА_11 , який додав, що 01.11.2015, приблизно о 01.15 год., знаходячись на передньому пасажирському сидінні автомобіля таксі біля пішохідного переходу пр. Газ. ім. «Правда», поблизу РАГС Індустріального району, у світлі кіоску, що розташовано по інший бік проспекту, побачив як ОСОБА_6 підходив до вказаного пішохідного переходу через пр. ім. Газ. «Правда» неподалік РАГСУ в АНД районі. Потім, відволікшись ненадовго, почув сильний удар. Піднявши очі, побачив на середній полосі руху автомобіль марки «Хьюндай Туксон», який знаходився приблизно в 20-30 метрах від вказаного пішохідного переходу. Моменту наїзду на пішохода ОСОБА_6 він не бачив. Останній раз бачив потерпілого на тротуарі по інший від нього бік пр. ім. Газ. «Правда» біля пішохідного переходу на ділянці місцевості, що освітлювалась вогнями від двох кіосків неподалік від цього місця. Характер руху автомобіля марки «Хьюндай Туксон» перед ДТП він не бачив.
Свої показання свідок ОСОБА_11 підтвердив під час проведення за його участі слідчого експерименту.
Будучи допитаним як свідок ОСОБА_7 показав, що 01.11.2015, приблизно о 01.15 год., він на автомобілі «Хюндай Туксон», д.р.н. НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності, рухався по лівій смузі руху в середній частині проспекту імені Газети «Правда» з боку вулиці Калинової в напрямку пр. Воронцова у м. Дніпропетровську. Праворуч від нього на пасажирському сидінні перебувала ОСОБА_13 . Тоді був темний час доби, хмарно, місяць не світив, проїжджа частина дороги ліхтарями не освітлювалася. Автомобіль знаходився в технічно справному стані, тому що незадовго до описуваних подій проходив ТО на 100000 км пробігу.
Проїхавши світлофор біля торгового комплексу «Наша правда», він продовжив рух по проспекту через віадук зі швидкістю приблизно 60 км/год, із включеним ближнім світлом фар. Кнопка протитуманних фар була включена, ліва протитуманна фара горіла, а права ні, так як в ній перегоріла лампочка. В ході руху він наблизився до пішохідного переходу, розташованого в районі будинків №12 та №13 по проспекту ім. Газети Правди, позначеному дорожньою розміткою, знаком «пішохідний перехід» і світлофором. Світлофор працював в режимі жовтого миготіння, тому він продовжив рух. Під`їжджаючи до стоп-лінії перед пішохідним переходом, в світлі фар свого автомобіля побачив силует пішохода, який переходив дорогу справа наліво по напрямку руху автомобіля. Пішохід був одягнений в темний одяг, на голову був накинутий капюшон. Пішохід рухався в темпі швидкого кроку і не дивився в бік автомобіля. Виявивши пішохода, він застосував екстрене гальмування і відворот керма вліво, однак через незначну відстань до лінії руху пішохода в момент його виявлення уникнути зіткнення не вдалося і стався наїзд правою передньою частиною автомобіля (в районі правої передньої фари, переднього правого крила, правій частині бампера) на пішохода. В результаті наїзду пішохід вдарився головою в праву нижню частину лобового скла і праву стійку, а тілом - об праве переднє крило, праву фару і праву частину переднього бампера, після чого впав на землю. Після зіткнення він повернув автомобіль на свою смугу руху, тому що при маневрі об`їзду виїхав на зустрічну, після чого зупинився. Включивши аварійну сигналізацію і вийшовши з машини, свідок підійшов до збитого пішохода, переконався, що він живий (він дихав і відчувався пульс) і викликав швидку медичну допомогу, після чого по телефону 102 повідомив до чергової частини міліції про те, що сталося дорожньо-транспортна подія.
В результаті ДТП в автомобілі «Хюндай Туксон», д.р.н. НОМЕР_1 , були пошкоджені: лобове скло, праве переднє крило і кронштейни до нього, накладка на праве переднє крило, правий підкрилок і бризговики, права передня стійка, права передня фара з електрокоректором, панель «телевізор» і кронштейни до неї, передній бампер.
Будучи допитана як свідок у кримінальному провадженні ОСОБА_13 показала, що у ніч з 31 жовтня на 1 листопада 2015 року вона разом з ОСОБА_7 на його автомобілі марки «Хьюндай Туксон», д.р.н. НОМЕР_1 , та під його керуванням рухалась з с. Орловщина Новомосковського району Дніпропетровської області до центральної часті м. Дніпропетровська. При цьому вона перебувала на передньому пасажирському сидінні вказаного автомобілю.
Приблизно о 01.15 год. 01.11.2015 вони вже рухались по пр. Газети «Правда» та проїхали віадук в районі будинку № 12. В цей час вуличне освітлення цієї частини пр. Газети «Правда» не працювало. Світлофор на пішохідному переходу працював у режимі жовтого миготіння, їх автомобіль рухався по крайній лівій полосі руху у напрямку центрального мосту через річку Дніпро з невеликою швидкістю, якою саме не знає, бо не звертала на це уваги. У цей час вона користувалась своїм мобільним телефоном та не спостерігала за дорожньою обстановкою.
В районі пішохідного переходу на пр. Газети «Правда», поблизу будинку № 12, відчула різкий маневр їх автомобіля ліворуч і практично в цей же момент удар в його правий бік. Одразу після цього ОСОБА_7 зупинив автомобіль на тієї ж полосі руху, де саме не пам`ятаю. Вийшовши з автомобілю, вони з ОСОБА_7 побачили тіло потерпілого, якого збили. Той лежав посередині крайньої лівої полоси проїжджої частини пр. Газ. «Правда» у бік центральної частини м. Дніпропетровська. Він був одягнений у темно-сині джинси та темно-синю куртку з капюшоном, мокасини сірого кольору. На лівій частині голови потерпілого замітила відкриту рану. ОСОБА_7 перевірив його пульс та встановив, що потерпілий живий. Одразу після цього вони по телефону викликали бригаду швидкої медичної допомоги. З місця події ніхто нічого не прибирав. Розташування автомобілю після його зупинки не змінювалось.
Приблизно через 2-3 хвилини до місця події прибула бригада швидкої медичної допомоги, працівники якої одразу почали надавати потерпілому первинну медичну допомогу. Ще приблизно через 5 хвилин до місця події приїхав іншій автомобіль швидкої допомоги, до якого було поміщено потерпілого. Саме на цьому автомобілі його було доставлено до КЗ «Обласна клінічна лікарня ім. Мечникова».
Відповідно до листа заступника начальника Управління (карного розшуку) кримінальної події ГУНП в Дніпропетровській області від 30.12.2015 за № 2.1/58-963 інших очевидців даної дорожньо-транспортної події не встановлено.
Під час проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_7 встановлено, що відстань від правої та лівої осі автомобілю до правого краю проїжджої частини становить 5,1 м. Місце, на якому ОСОБА_7 побачив пішохода на проїзній частині знаходиться на правій переривистій лінії дорожньої розмітки пішохідного переходу через пр. Газ. «Правда» по ходу руху пішохода ОСОБА_6 , на відстані 1,95 м від правого краю проїзної частини по ходу руху автомобіля «Хюндай Туксон», що контактує з островком безпеки. Місце, на якому ОСОБА_7 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 знаходиться на правій переривистій лінії дорожньої розмітки пішохідного переходу через пр. Газ. «Правда» по ходу руху пішохода ОСОБА_6 , на відстані 5,5 м від правого краю проїзної частини по ходу руху автомобіля «Хюндай Туксон», що контактує з островком безпеки, тобто на тій ділянки дороги, що має двосторонній напрямок руху для автомобілів. Видимість елементів проїзної частини з робочого місця водія автомобіля «Хюндай Туксон» при ближньому світлі фар складала: 92,5 м, видимість пішохода з робочого місця водія автомобіля при ближньому світлі фар та з увімкненою протитуманною фарою, яка склала, при першому замірі з одним понятим 32 м, при другому замірі з другим понятим - 31,5 м.
Відповідно до висновків судово-автотехнічної експертизи № 70/27-785 від 28.12.2015, проведеного експертом ДНДЕКЦ МВС України, в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Хьюндай Туксон», д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 при своєчасному гальмуванні не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. Невідповідностей вимогам п. 12.2 Правил дорожнього руху у його діях не вбачається. Також, при заданому механізмі події у діях водія ОСОБА_7 не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору могли перебувати в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
Будучи допитаним як свідок у кримінальному провадженні, завідуючий лабораторією технічних досліджень Дніпропетровського НДІСЕ ОСОБА_22 показав, що під час ознайомлення з протоколами слідчих експериментів за участю свідка ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_6 , проведених в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001052 встановлено, що їх свідчення відносно механізму події обмежені та не носять конкретизованого характеру розвитку події до безпосереднього моменту контактування автомобіля з пішоходом. Оскільки експерту для вирішення питання з технічної можливості запобігти наїзду на пішохода необхідні вихідні параметри, які стосуються часу взаємного зближення автомобіля та пішохода до наїзду або взаємного розташування автомобіля та пішохода в різні моменти розвитку події, то за наданими для огляду протоколами слідчих дій неможливо проведення вказаного дослідження. Так, наприклад, місце наїзду, згідно схеми до протоколу огляду місця ДТП від 01.11.2015 (пляма крові та осип скла) зафіксовані на відстані 5,5 м від початку розділювальної смуги, а свідком ОСОБА_9 було заявлено, що він спостерігав рух пішохода по пішохідному переходу на відстані 4,1 м, що свідчить про те, що переміщення пішохода до місця наїзду могло мати будь-який характер впродовж певного часу, який визначити експертним шляхом не надається можливим. Сам потерпілий ОСОБА_6 також не надав свідчень щодо характеру та часу його переміщення безпосередньо до моменту наїзду на нього автомобіля.
Отже, встановити експертним шляхом наявність можливості у водія автомобіля «Хюндай Туксон» ОСОБА_7 запобігти наїзду на потерпілого ОСОБА_6 , за показаннями останнього та свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_23 неможливо.
Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 3426-16 від 27.07.2016, проведеної експертом Дніпропетровського НДІСЕ, встановлено, що відповідно до вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху водій ОСОБА_7 повинен був надати дорогу пішоходу ОСОБА_6 в разі, якщо той вже знаходився на пішохідному переході. В умовах місця ДТП розташування пішохода в межах острівка безпеки, з технічної точки зору, не змушувало водія ОСОБА_7 діяти у відповідності з вимогами п. 18.1 Правил дорожнього руху України. В умовах місця ДТП ОСОБА_6 , який вже пройшов одну з проїзних частин, що розташована праворуч відносно проїзної частини пр. Слобожанського, по якій рухався автомобіль під керуванням водія ОСОБА_7 , розташовуючись в межах острівка безпеки і, знаходячись поза пішохідним переходом, не мав переваги на першочерговий рух. Будь-який пішохід у темну пору доби повинен належним чином позначити себе з метою своєчасного інформування інших учасників руху про свою присутність та розташування як в межах проїзної частини, так і поза її межами, що передбачено вимогами п. 4.4 Правил дорожнього руху України.
Таким чином, можна припустити, що наїзд на пішохода ОСОБА_6 водієм ОСОБА_7 здійснено з вини самого потерпілого, який порушив п. 4.4 Правил дорожнього руху України та у темну пору доби не позначив себе з метою своєчасного інформування інших учасників руху про свою присутність та розташування в межах проїзної частини.
В результаті ДТП потерпілому ОСОБА_6 , згідно висновку СМЕ № 2055е від 26.05.2016, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла з втратою свідомості - кома 2 та порушенням зовнішнього дихання (трахеотомія), які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Слідчим зроблено висновок про те, що під час досудового розслідування не встановлено даних, які б свідчили про порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортного засобу водієм ОСОБА_7 , у діях останнього відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого повинна бути вмотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, однак дані вимоги кримінально процесуального закону прокурором не були виконані, оскільки постанова про закриття кримінального провадження не містить мотивів прийняття такого рішення та їх обґрунтування.
Ввважаю, що органом досудового розслідування не було дотримано вимог ст. ст. 9, 91, 110 КПК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, представником потерпілого адвокатом ОСОБА_3 неодноразово заявлялися клопотання про проведення повторного слідчого експерименту із залученням незалежних понятих, свідків, які не були присутні при проведенні первинного слідчого експерименту ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , із залученням експерта Дніпропетровського НДІСЕ, а також за його особистою участю. У задоволенні клопотань щодо проведення повторного слідчого експерименту було відмовлено і за результатами оскарження цих рішень до слідчого судді, у задоволенні скарг на постанови слідчого було відмовлено.
В подальшому клопотання про проведення повторного слідчого експерименту за участю самого потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , виконані слідчим. На виконання цих клопотань 23.09.2016 проведені слідчі експерименти за участю вказаних осіб та самого адвоката ОСОБА_3 , в ході яких здійснені заміри відстані на самому місці, де сталося ДТП та проведені заміри швидкості руху пішохода в умовах внутрішнього двору першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області.
Адвокат ОСОБА_3 , посилаючись на результати вказаних слідчих експериментів вважає, що з урахуванням показань свідка ОСОБА_9 , потерпілий ОСОБА_6 перетинав пр. Слобожанський по пішохідному переходу та вже від умовної лінії закінчення першого островку безпеки по ходу руху пішохода - 4,1 м та відповідно даних матеріалів справи пройшов від самого початку пішохідного переходу загальну відстань - 16,6 м.
А за свідченнями потерпілого ОСОБА_6 , з урахуванням того, що водій ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту від 28.11.2015 показав місце розташування потерпілого ОСОБА_6 безпосередньо на пішохідному переході, де він його в останній раз побачив перед наїздом - 1,95 м на розмітці пішохідний перехід від умовної лінії закінчення першого островку безпеки по ходу руху пішохода, потерпілий ОСОБА_6 вже пройшов від самого початку пішохідного переходу загальну відстань - 14,45 м.
Після проведення даних слідчих експериментів, у зв`язку із не згодою із висновком судової авто-технічної експертизи №-3426-16 від 27.07.2016 судового експерта Дніпропетровського НДІСЕ, представником потерпілого 21.09.2016 надіслано поштою клопотання про проведення повторної експертизи Харківським НДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса.
Також представником потерпілого 27.09.2016 надіслано поштою клопотання про призначення повторної СМЕ.
Отже, одне з клопотань було надіслано до закриття кримінального провадження, а інше у день його закриття. Дані клопотання отримані слідчим згідно Журналу вхідної кореспонденції 29.09.2016 та 05.10.2016 відповідно.
При цьому, оскаржувану постанову від 27.09.2016 представник потерпілого ОСОБА_3 не отримував у день її прийняття. В матеріалах кримінального провадження відсутні докази її направлення потерпілому ОСОБА_6 та його адвокату ОСОБА_3 . Про дану постанову останній дізнався 01.10.2016 під час ознайомлення із матеріалами кримінального провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Вважаю, що слідчий передчасно прийшов до висновку про закриття кримінального провадження, зважаючи на те, що за клопотанням представника потерпілого були проведені слідчі експерименти. Проте їх результати жодним чином не враховані в оскаржуваній постанові ані підтверджені, ані спростовані. У зв`язку з викладеним, суддя слідчий вважає за необхідне проведення по вказаному кримінальному провадженню додаткових слідчих дій, зокрема (але не виключно), спрямованих на надання оцінки результатам слідчих експериментів, проведених 23.09.2016 за участю потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Також після відновлення досудового розслідування, слідчому необхідно вирішити клопотання представника потерпілого про проведення повторних експертиз, про які йдеться у його клопотаннях від 21.09.2016 та від 27.09.2016 з метою, у т.ч. і з урахуванням результатів повторних слідчих експериментів, що зумовлює скасування постанови про закриття кримінального провадження та направлення матеріалів до прокуратури Дніпропетровській області для продовження досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 303 307, 532 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 27.09.2016 про закриття кримінального провадження № 0001052, внесеного до ЄРДР 01.11.2015 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України задовольнити.
Скасувати постанову слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 27.09.2016 про закриття кримінального провадження № 0001052, внесеного до ЄРДР 01.11.2015 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Матеріали кримінального провадження направити до прокуратури Дніпропетровської області для організації продовження досудового розслідування з урахуванням зауважень слідчого судді, викладених в даній ухвалі.
Вступна та резолютивна частини ухвали прийняті у нарадчій кімнаті та оголошені у судовому засіданні 18 січня 2017 року. Повний текст ухвали складений та оголошений 23 січня 2017 року.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1