Справа № 369/3906/16-к
Провадження № 1-кп/369/259/16
В И Р О К
іменем України
20.12.16 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця м. Києва, який має середньо-спеціальну освіту, не одружений, працює фасадчиком в ТОВ «Політбутсервіс плюс», зареєстрований за адресою по АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , засуджений вироком Святошинського районного суду м. Києва від 24.06.2015 за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 21.10.2015 від відбування покарання звільнений на підставі ст. 75 КПК України з іспитовим строком на 2 роки, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом, поєднаного із проникненням у сховище, за наступних обставин.
27.03.2016 близько 23 год. 40 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , проник на охоронювану стоянку транспортних засобів, де в цей час був припаркований загальний автобус марки «РУТА 22» жовтого кольору, р.н. НОМЕР_1 , який належить ПП «А.Т.Н.», де маючи прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб поблизу себе, через незачинені дверцята проник до салону автобусу, де сів за водійське сидіння та за допомогою ключа запалення, який знаходився в замку запалення, привів двигун до роботи, увімкнувши першу передачу перемикання швидкостей рушив з місця, тим самим незаконно заволодів загальним автобусом марки «РУТА 22» жовтого кольору, р.н. НОМЕР_1 .

В подальшому, рухаючись на вищевказаному автобусі по вул. Жовтнева в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, поблизу будинку № 31 на вищевказаній вулиці не впорався з керування внаслідок чого здійснив зіткнення із припаркованим поблизу будинку автомобілем марки «Mercedec-Benz C220», р.н. НОМЕР_2 , чим заподіяв матеріальну шкоду ПП «А.Т.Н.» у зв`язку з пошкодженням загального автобуса марки «РУТА 22» жовтого кольору, р.н. НОМЕР_1 на суму 897,00 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та показав суду, що 27.03.2016 посварився із своєю цивільною дружиною, розхвилювався, зустрівся зі своєю давньою знайомою ОСОБА_6 , з якою вживав спиртні напої - вино і пиво. Після цього, проводивши її додому, близько 21-ї години з зупинки громадського транспорту «Електронмаш» поїхав на маршрутному таксі до брата в м. Вишневе, відсвяткувати день народження останнього. Сів в маршрутку і заснув. Коли прокинувся в автобусі нікого не було. Водія також не було. Було темно. Вийти з автобуса не зміг, оскільки двері автобусу були зачинені. Як вони відчиняються він не знав. Водійські дверцята були взагалі відсутні. У той же час побачив у замку запалення ключ запалення. Сів за кермо маршрутки, оскільки вміє керувати такими транспортними засобами, і поїхав до брата, сподіваючись за допомогою останнього звільнитись з маршрутки. На вул. Жовтневій в м. Вишневе, поруч з будинком брата вчинив ДТП з припаркованою там машиною. Зупинився. Вийти з автобуса не міг, оскільки двері були зачинені. Як вони відчиняються він не знав. Потім прибігли люди - власник пошкодженої машини та інші, а згодом і водій автобуса, які відчинили двері автобуса. Разом з ними він дочекався на патрульну службу. Все що відбулось вважає неймовірним збігом обставин, а саме: що посварився із своєю цивільною дружиною, дуже розхвилювався, переживав, через це вжив в той день алкогольні напої; заснув в автобусі; водій його не виявив і зачинив автобус, залишивши з невідомих причин ключ у замку запалення; він не зміг вийти з автобуса, оскільки не знав як відчиняються в ньому двері; йому спала думка доїхати на цьому автобусі до брата, щоб звільнитись; шлагбаум на стоянці був відкритий і охорона стоянки не намагалась його зупинити. У вчиненому кається.

В судовому засіданні досліджені наступні докази, якими сторона обвинувачення обгрунтовує винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Так, свідок ОСОБА_7 показав суду, що автобус марки «РУТА 22», р.н. НОМЕР_1 , належить ПП "АТН", де він працює водієм. Після закінчення робочого дня 27.03.2016 він, як завжди, залишив автобус на стоянці. Жінка - охоронник стоянки показала йому місце де поставити автобус, взяла гроші і видала чек. Ключі від замка запалення він залишив на місці водія в автобусі, на торпеді, щоб у разі, якщо цей автобус комусь заважав би виїхати зі стоянки, його могли б посунути на інше місце. Коли уходив, в салоні автобуса нікого не бачив. В 00-10 йому зателефонував диспетчер, та повідомила, що їй подзвонив свідок ОСОБА_8 , який сказав: " ОСОБА_9 твоя машина в мене у дворі з п`яним водієм". Він прибіг на стоянку і охоронниця сказала, що в автобус сів білий парень та поїхав. Потім його затримали і визвали слідчу групу. На місці події, після ДТП він питав обвинуваченого як той попав в автобус, але той сказав, що не знає. Пошкоджена права сторона автобуса.

Свідок ОСОБА_10 показала суду, що працює паркувальницею в ТОВ «Анкстрен" та що раніше обвинуваченого не знала. Бачить його вперше в судовому засіданні. В ніч з 27.03.2016 вона чергувала на стоянці автотранспорту. В її обов`язки входить паркувати машини та видавати чек після проплати. До 24-ї години проїзд на парковку не закривається. Потім закриваються ворота і шлагбаум. Водія автобуса - ОСОБА_11 в той вечір бачила. Він заїхав і поставив маршрутку, розрахувався, залишив машину. Вона вибила йому чек і той пішов додому. Після цього на парковку ще заїзджали інші машини. Через деякий час ОСОБА_11 прибіг і запитав: "де моя маршрутка". Вона сказала, що не знає. Він сказав, що її знайшли на АДРЕСА_4 , і побіг. Приблизно о 3-й годині ночі прийшли люди з міліції, допитали її та пішли. Стоянка огороджена бетонним забором висотою приблизно 2-2,5 м. З будь-якими водіями у неї домовленості, що вони лишають ключі в машині ніколи не було.

Свідок ОСОБА_8 показав суду, що в ніч з 27.03.2016 прийшов додому, був на кухні, де відкрите вікно, вечеряв. Почув, що на вулиці щось гуде, реве. Виглянув. Побачив як їде маршрутка. Почув скрегіт пластмаси. Вибіг на вулицю, побачив, що маршрутка вдарила його "Мерседес", а водій в маршрутці щось копирсається. Він тому сказав: "відкривай". На що той сказав: «я не знаю як». Він відчинив двері маршрутки з вулиці. Водій почав тікати. Він його із своїм знайомим затримали, визвали групу охорони «Дельта». Хлопці з «Дельти» прикували наручниками обвинуваченого до труби. Потім приїхала міліція. Він особисто зателефонував диспетчеру маршрутки. Обвинувачений був в стані алкогольного сп`яніння. Говорив, що заснув у маршрутці. Коли він розблокував двері автобуса, той вийшов, деякий час ходив біля "Мерседеса" і кричав: "дурак що я натворив", а потім почав тікати, але його наздогнали.

В судовому засіданні досліджені також інші докази, якими сторона обвинувачення обгрунтовує винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, а саме:

- дані з протоколу прийняття заяви ОСОБА_12 , представника ПП "АТН", про незаконне заволодіння ОСОБА_5 автобусом марки «РУТА 22», р.н. НОМЕР_1 , що належить ПП "АТН", від 28.03.2016 (т.1, а.с.6);

- дані з протоколу огляду місця події від 28.03.2016, згідно якого оглянутий автомобіль марки «Mercedec-Benz C220», р.н. НОМЕР_2 , пошкоджений внаслідок зіткнення з автобусом марки «РУТА 22», р.н. НОМЕР_1 (т.1, а.с. 13-15);

- дані з протоколу огляду місця події від 28.03.2016, згідно якого оглянутий автобус марки «РУТА 22», р.н. НОМЕР_1 , що належить ПП "АТН" та зафіксовані його пошкодження (т.1, а.с. 7-9);

- дані з протоколу огляду місця події від 28.03.2016, згідно якого оглянута парковка автомобілів за адресою: вул. Ломоносова, 1-А, в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, де зберігався автобус марки «РУТА 22», р.н. НОМЕР_1 , що належить ПП "АТН" перед тим як відбулось незаконне заволодіння цим транспортним засобом (т.1, а.с. 7-9);

- дані з протоколу від 04.04.2016 перегляду відеозапису від 27.03.2016 з камер спостереження з автостоянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , де зберігався автобус марки «РУТА 22», р.н. НОМЕР_1 , на якому зафіксовані час прибуття даного ТЗ на парковку і виїзду даного ТЗ під керуванням ОСОБА_5 з парковки (т.1 а.с. 24);

- дані з висновку товарознавчої експертизи від 13.04.2016 № 8-04/155, згідно якого матеріальна шкода, заподіяна ПП "АТН" у зв`язку з пошкодженням автобусу марки «РУТА 22», р.н. НОМЕР_1 , 2014 року випуску могла становити 897 гривень (т.1 а.с. 92-96).

Крім того, в судовому засіданні також досліджені докази сторони захисту.

Так, свідок сторони захисту ОСОБА_6 підтвердила суду, що обвинуваченого знає давно, що той є другом її чоловіка; що дійсно вони з ОСОБА_5 та її іншим знайомим ОСОБА_13 27.03.2016 о 9-й годині ранку зустрілися та вживали пиво. Приблизно о 22-й годині попрощалися. ОСОБА_5 сказав що поїде до брата у Вишневе. Провів її до під`їзду та пішов.

Свідок сторони захисту ОСОБА_14 показав суду, що обвинувачений є його братом. 25.03.2016 він святкував свій день народження, але брат не приїхав, сказав що буде пізніше і вони домовились зустрітись 27.03.2016. В той вечір ОСОБА_5 йому зателефонував і сказав, що їде в маршрутці до нього. Потім ОСОБА_5 знову зателефонував йому і сказав, що знаходиться у маршрутці, але вийти з неї не може, оскільки в ній нікого немає і двері зачинені. Просив допомогти йому вибратись. У той же час той не міг пояснити де знаходиться. Через деякий час ОСОБА_5 знову зателефонував йому і сказав, що їде до нього за кермом маршрутки. Він його чекав, але той так і не приїхав.
Оцінивши та проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов до висновку, що обвинувачений та свідки в цілому давали правдиві показання суду, які відповідають фактичним обставинам справи, узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами та свідчать про те, що діяння, яке ставилось у вину обвинуваченому, ним вчинено, а саме - обвинувачений, який не мав права на користування транспортним засобом автобусом марки «РУТА 22», р.н. НОМЕР_1 , отримав можливість керувати цим транспортним засобом і здійснювати рух на ньому.
Проте, оцінивши та проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази, суд також дійшов до висновку, що дії, які ставились у вину обвинуваченому кримінальним законом не визнаються злочинними, зокрема, вони лише формально містять ознаки злочину, але ці дії вчинені у стані крайньої необхідності.

Таких висновків суд дійшов виходячи з наступного.

Стороною обвинувачення не надано суду доказів на підтвердження кваліфікуючої ознаки «проникнення у сховище», яка інкримінована обвинуваченому.

Крім того, суд враховує, що згідно п. 19 Постанови від 23.12.2005 N 14 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», не є незаконним заволодіння транспортним засобом у стані крайньої необхідності, наприклад, для того, щоб терміново доставити тяжко хвору людину до лікарні, приборкати стихійне лихо, усунути іншу небезпеку, яка загрожує людям, інтересам суспільства чи держави.
Згідно ст. 39 КК України, не є злочином заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.
Перевищенням меж крайньої необхідності є умисне заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам, якщо така шкода є більш значною, ніж відвернена шкода.
Особа не підлягає кримінальній відповідальності за перевищення меж крайньої необхідності, якщо внаслідок сильного душевного хвилювання, викликаного небезпекою, що загрожувала, вона не могла оцінити відповідність заподіяної шкоди цій небезпеці.
Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає, що ОСОБА_5 27.03.2016 у нічний час, у стані алкогольного сп`яніння, залишився у невідомому для нього місці, в салоні незнайомого йому автомобіля, де не мав можливості вийти з салону через необізнаність з механізмом за яким відчиняються двері маршрутки і через це, фактично, був позбавлений можливості пересуватись поза салоном транспортного засобу і можливості здійснювати природню життєдіяльність - був позбавлений їжі, води, можливості відправляти в належних умовах природні потреби, не маючи при цьому можливості покликати сторонніх осіб на допомогу, оскільки на парковці в той час людей в межах досяжності ОСОБА_5 не бачив, викликати по телефону знайомих не мав можливості, оскільки не знав адреси автостоянки.
Ці обставини підтверджується показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 і ОСОБА_10 .

Суд також визнає, що наведене сталося внаслідок необережних дій самого обвинуваченого, який 27.03.2016, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не вийшов на зупинці громадського транспорту та заснув у маршрутному таксі, прибувши на нічну охоронювану автостоянку, а також внаслідок необережних дій водія ОСОБА_7 , який після приїзду на нічну парковку не перевірив наявність чи відсутність сторонніх осіб в салоні маршрутного таксі, на якому працює, та залишив свій автобус на охоронюваній стоянці, зачинивши дверцята ззовні.
При цьому суд приймає до уваги, що водій ОСОБА_7 умисно залишив у замку запалення маршрутного таксі ключ від цього замка, саме з метою створити умови для користування вказаним транспортним засобом іншими особами, у разі виникнення в останніх такої потреби і коло таких осіб залишилось невизначеним.
Вказані обставини підтверджується дослідженими в судовому засіданні показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 , показаннями свідка ОСОБА_7 та іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.
Суд приймає до уваги, що за вказаних обставин ОСОБА_5 серед трьох можливих для нього шляхів визволення з салону автобусу, а саме: дочекатись ранку та приходу водія або інших осіб які б його визволили - в даному випадку була б заподіяна шкода його особистим правам та інтересам (право та можливість пересуватись поза салоном транспортного засобу і можливість здійснювати природню життєдіяльність, оскільки він був позбавлений їжі, води, можливості відправляти в належних умовах природні потреби) або розбити вікно, заподіявши при цьому механічні пошкодження транспортному засобу, тобто шкоду чужому майну, або скористатись навмисно залишеним водієм в салоні транспортного засобу ключем від замка запалення, завести двигун та під`їхати до близької йому людини (до брата), який зміг би надати дієву допомогу та визволити його, після чого вони мали б можливість повернути автомобіль законному володільцю, фактично не заподіявши шкоди майну, обрав останній варіант.
Оцінюючи вказані дії обвинуваченого з огляду на наявність або відсутність в цих діях перевищення меж крайньої необхідності, суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 289 КК України, звільняється від кримінальної відповідальності судом особа, яка вперше вчинила дії, передбачені цією статтею (за винятком випадків незаконного заволодіння транспортним засобом із застосуванням насильства до потерпілого чи погрозою застосування такого насильства), але добровільно заявила про це правоохоронним органам, повернула транспортний засіб власнику і повністю відшкодувала завдані збитки.
Суд також враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому суд також приймає до уваги, що матеріальна шкода, яка згідно обвинувального акту заподіяна власнику автобуса марки «РУТА 22», р.н. НОМЕР_1 , у сумі 897,00 гривень, була заподіяна внаслідок необережного порушення обвинуваченим правил дорожнього руху .

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив свої дії у стані крайньої необхідності і за наявності сукупності визначених у ст. 39 КК України умов, оскільки дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що для нього існувала небезпека, яка виникла внаслідок дій інших людей і ця небезпека була наявною, тобто такою, що безпосередньо загрожувала завданням шкоди обвинуваченому та вже її завдавала; ця небезпека була дійсною і у даній обстановці не могла бути відверненою чи усунута іншим шляхом, окрім заподіяння шкоди; при усуненні небезпеки не допущене перевищення меж крайньої необхідності
За вказаних обставин, суд дійшов до висновку про відсутність в діях обвинуваченого перевищення меж крайньої необхідності, оскільки шкоду правоохоронюваним інтересам (в частині контрольованого використання транспортних засобів) власнику транспортного засобу заподіяно, проте заподіяна шкода не є більш значною, ніж та, яку особі, що діяла у стані крайньої необхідності, вдалось відвернути; матеріальну шкоду власнику транспортного засобу заподіяно внаслідок необережних дій особи.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що діяння, яке ставилось у вину обвинуваченому, ним вчинено, але кримінальним законом воно не визнається злочинним, оскільки наявний стан крайньої необхідності і при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності, що передбачено ст. 39 КК України, зважаючи на відсутність в діях ОСОБА_5 складу злочину і його суб`єктивної провини, останній підлягає виправданню.

Цивільного позову по справі не заявлено.

Судові витрати відсутні.

Доля речових доказів вирішується відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368 - 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати невинним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 289 КК України та виправдати за відсутністю в його діях складу злочину.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту, обраний ОСОБА_5 , скасувати.

Речовий доказ - загальний автобус марки «Рута-22», р.н. НОМЕР_1 , який повернуто власнику під розписку, залишити у користуванні власника

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1