Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/523/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.07.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому кримінальне провадження №0001123 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03 травня 2017 року, яким

неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Рівне Новоукраїнського району Кіровоградської області, не працюючого, не одруженого, з загальною середньою освітою, учня ПТУ № 40 м. Новоукраїнка, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Новоукраїнського районного суду від 09.12.2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років, на підставі ст. 104, 75 КК України звільнений від відбування покарання із іспитовим строком на 1 рік, судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 09.12.2016 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (роки) 6 (шість) місяців.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази у провадженні.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, поєднане з проникненням у приміщення, за наступних обставин.

В ніч з 25.12.2016 на 26.12.2016 року неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 , з метою таємного викрадення чужого майна, повторно, разом із неповнолітнім ОСОБА_9 та малолітнім ОСОБА_10 , відносно яких, згідно ухвали Новоукраїнського районного суду від 31.03.2017 року застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до їх виправлення, на строк один рік, прибули до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та який належить ФОП ОСОБА_11 , де шляхом пошкодження вхідних дверей проникли до нього, звідки таємно викрали два блоки цигарок «ROTHMANS DEMI BLUE» по 10 пачок кожен, з вмістом нікотину 0,5 мг., вмістом смоли 6 мг., на суму в 399.00 грн., блок цигарок «L&M Loft Night Blue» (10 пачок) з вмістом нікотину 0,7 мг., вмістом смоли 8 мг. на сумі в 199,50 грн. та грошові кошти в розмірі 50 грн.
Продовжуючи свої протиправні дії, обвинувачений ОСОБА_7 біля приміщення магазину помітив установлену відеокамеру «TVI Tecsar AHDW-2Mp-20FI-THD» та запропонував ОСОБА_10 її зняти з метою приховання вчинення злочину. В подальшому ОСОБА_10 , до якого застосовано примусові заходи виховного характеру керуючись порадами обвинуваченого ОСОБА_7 викрав відеокамеру «TVI Tecsar AHDW-2Mp-20FI-THD», яка належала ФОП ОСОБА_11 та розпорядився нею на власний розсуд.
З місця вчинення кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , до яких застосовано примусові заходи виховного характеру зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 2020,75 грн.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання та застосувати до нього ст. 75 КК України, звільнивши від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Своє вимоги апелянт мотивує тим, що ОСОБА_7 за місцем проживання с. Рівне Новоукраїнського району Кіровоградської області характеризується посередньо, скарг від сусідів не надходило, виріс в багатодітній, малозабезпеченій сім ї, навчається в ПТУ № 40 м. Новоукраїнка. Також вказує на те, що обставинами, які пом`якшують покарання є вчинення злочину неповнолітнім, щире каяття у вчиненому, сприяння у розкритті кримінального правопорушення, часткове відшкодування збитків, а обставин, які б обтяжували покарання не встановлено.

Вважає, що згідно вимог ст.ст. 50, 65 КК України ОСОБА_7 має бути призначене покарання без позбавлення волі, яке буде достатнє та необхідне для його виправлення, оскільки він усвідомлює суспільно небезпечність свого діяння та бажає стати на шлях виправлення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання і застосувати до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на обґрунтованість призначеного судом першої інстанції покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з наступних підсав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю зібраних органами досудового розслідування доказами, які судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження досліджено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Враховуючи те, що фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі захисника не оспорюються, а тому колегією суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України судове рішення в цій частині не перевіряється.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 про невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 внаслідок суворості, то вони є безпідставними.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Як вбачається з вироку, при призначенні ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання, судом першої інстанції вищевказані вимоги кримінального закону та роз`яснень постанови Пленуму ВСУ дотримано в повному обсязі.
Так, мотивуючи своє рішення щодо виду та міри покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що є тяжким, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, скарг від сусідів не надходило, родом з багатодітної, малозабезпеченої сім"ї, навчається в ПТУ №40 м. Новоукраїнка, де і проживає, за місцем навчання характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за медичною допомогою не звертався, є осудним, раніше судимий за умисний корисливий злочин.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції обґрунтовано визнано вчинення злочину неповнолітнім, щире каяття у вчиненому, активне сприяння у розкритті правопорушення, часткове відшкодування збитків. Обставин, які б обтяжували покарання, судом не встановлено.
Врахувавши наведені вище обставини в сукупності, а також розмір заподіяної шкоди, особу обвинуваченого, який вчинив нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Також, враховуючи наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання, відсутності претензій з боку потерпілого суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання на мінімальний строк санкції статті кримінального закону, інкримінованої ОСОБА_7 .
Крім того, з урахуванням вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України в період іспитового строку, встановленого вироком Ноовукрїанського районного суду Кіровоградської області від 09.12.2016 року, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо необхідності призначення ОСОБА_7 остаточного покарання відповідно до вимог ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до даного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 за місцем проживання с. Рівне Новоукраїнського району Кіровоградської області характеризується посередньо, виріс в багатодітній, малозабезпеченій сім ї, навчається в ПТУ № 40 м. Новоукраїнка, наявність обставин, які пом`якшують покарання, що на думку захисту, є підставами для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з оскаржуваного вироку вказані дані, на які посилається апелянт, були враховані районним судом при обранні виду та розміру покарання.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до роз`яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_7 вчинив нове кримінальне правопорушення під час іспитового строку, колегія суддів не знаходить передбачених законом України про кримінальну відповідальність підстав для повторного застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України при призначенні покарання за ч. 3 ст. 185 КК України.
З огляду на наведене та з урахуванням мети покарання, що несе в собі, крім кари, ще й виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання без застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням є справедливим і повністю відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Підстав вважати призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання несправедливим внаслідок суворості, як про це стверджує захисник, а також підстав для його пом`якшення шляхом застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів.
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03 травня 2017 року стосовно неповнолітнього ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4