Справа №473/3332/16-к 16.01.2017
Провадження: № 11-сс/784/18/17 Слідчий суддя: ОСОБА_1
Категорія: оскарження ухвали слідчого судді Доповідач апеляційного суду:
про відмову у відкритті провадження ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2016 року про відмову у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_6 щодо звільнення з місця відбування основного покарання у зв`язку з закінченням строку основного покарання в порядку ст. 206 КПК України,

учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_7

засуджений: ОСОБА_6

захисник: ОСОБА_8

В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Ухвалою слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2016 року у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_6 про звільнення з місця відбування основного покарання у зв`язку з закінченням строку покарання за вироком суду в порядку ст. 206 КПК України відмовлено.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд його заяви в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
На думку апелянта оскаржуване ним рішення слідчого судді є незаконним.

В обгрунтування своїх апеляційних вимог апелянт стверджує, що слідчий суддя ОСОБА_1 не мав права розглядати його заяву, а на підставі ч. 2 ст. 76 КПК України повинен був заявити самовідвід.

Апелянт посилається на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області (без зазначення дати та номера провадження), якою слідчого суддю зобов`язали розглянути по суті заяву про звільнення з місця відбування покарання, проте слідчий суддя повторно відмовив у відкритті провадження.

Апелянт перераховує ряд статей КПК України, які на його думку порушив слідчий суддя, зокрема ст.ст. 415 п. 3, 412 п. 1, 409 п. 1, 3 КПК України.

Крім того вказує на те, що слідчий суддя порушив його право на захист, оскільки розглянув заяву без його участі в судовому засіданні.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Апеляційного суду м. Києва від 19.05.2006 року за ч. 1 ст. 263, п. 8 ч. 2 ст. 115, 70 КК України на 15 років позбавлення волі і відбуває покарання у Вознесенській виправній колонії УДПтСУ в Миколаївській області (№ 72).

Зазначено, що в заяві засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на ст. 206 КПК України, просить вирішити питання щодо його звільнення з місця відбування покарання у зв`язку з закінченням строку основного покарання.

Слідчий суддя, відмовляючи у відкритті проваження за вказаною скаргою, послався на те, що питання, яке порушується в заяві засудженого ОСОБА_6 , не регламентується ст. 206 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення ухвали без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Правовою підставою для позбавлення волі засудженого ОСОБА_6 є вирок Апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2006 року, яким його визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 263, п. 8 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України на 15 років позбавлення волі.

Станом на 13 січня 2017 року засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у Вознесенській виправній колонії УДПтСУ в Миколаївській області (№ 72).

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що питання про звільнення з установи виконання покарань у зв`язку з закінченням строку основного покарання не регламентується ст. 206 КПК України, на яку в своїй заяві посилається засуджений ОСОБА_6 .

Положення ст. 206 КПК України поширюється на випадки, коли особа тримається під вартою без судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави, а засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком суду.

Твердження апелянта щодо недопустимості повторної участі судді ОСОБА_1 є необгрунтованим, оскільки положення ч. 2 ст. 76 КПК України на слідчих суддів не поширюється.

Не знайшли свого підтвердження також і твердження апелянта стосовно порушення слідчим суддею вказаних в апеляційній скарзі норм кримінального процесуального законодавства. З тексту заяви засудженого ОСОБА_6 вбачається, що він не заявляв клопотання про доставку його в судове засідання, а тому розгляд його заяви без його участі, не порушує його право на захист. А крім того, рішення про відмову у відкритті провадження слідчий суддя приймає одноособово без виклику учасників судового провадження.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 407, 422 КПК України, апеляційний суд-

П о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення
Ухвалу слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2016 року про відмову у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_6 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Головуючий:
Судді: