Ухвала
іменем україни
21 березня 2017 року м. Київ

Вищийспеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000264, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК,

установив:

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. На думку скаржника, апеляційний суд необґрунтовано звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 289 КК, оскільки саме потерпілий повідомив правоохоронним органам про повернення йому обвинуваченим транспортного засобу, а не ОСОБА_7 . Тому вважає, що ухвала суперечить положенням статей 370, 419 КПК.

У запереченні на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 , посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів, просить залишити ухвалу апеляційного суду без змін.

За вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 червня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 цього Кодексу ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки й покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 24 ч. 1 ст. 76 КК. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 02 березня 2016 року близько 00.30 год., знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , проник у гараж вказаного будинку й заволодів належним ОСОБА_9 мопедом марки Honda Today AF-61E (державний номерний знак НОМЕР_1 ) вартістю 8000 грн, чим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Апеляційний суд Хмельницької області, задовольнивши скарги ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , ухвалою від 02 вересня 2016 року скасував вирок суду першої інстанції та на підставі ч. 4 ст. 289 КК звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 цього Кодексу, а кримінальне провадження щодо нього закрив.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання касаційної скарги сторони обвинувачення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі й поданих на неї запереченнях, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.
У силу ст. 370 КПК ухвала апеляційного суду має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Згідно зі ст. 404 КПК апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку на відповідність нормам матеріального та процесуального права. У разі встановлення допущених порушень закону при судовому розгляді справи й ухваленні вироку суд апеляційної інстанції приймає рішення про його зміну або про скасування на підставах, передбачених ст. 409 вказаного Кодексу, і однією з таких підстав є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Проте апеляційний суд не дотримався зазначених вимог закону.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_8 , не погодившись із ухваленим вироком, подали на нього апеляційні скарги. Суть доводів, наведених у скаргах зводилася до того, що місцевий суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Обґрунтовуючи свою позицію, стверджували, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, добровільно заявив у правоохоронні органи про скоєння злочину через потерпілого, повернув йому мопед і повністю відшкодував збитки, що є безумовною підставою для звільнення його від кримінальної відповідальності згідно з ч. 4 ст. 289 КК. Тому апелянти просили скасувати згаданий вирок і закрити кримінальне провадження.
Апеляційний суд, розглянувши подані скарги, задовольнив їх у повному обсязі, однак усупереч вимогам статей 370, 419 КПК не зазначив в ухвалі, у чому саме полягає неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність вироку вимогам ст. 374 цього Кодексу щодо висновків про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК, та юридично правової оцінки вказаного діяння.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 02 березня 2016 року потерпілий ОСОБА_9 подав до правоохоронних органів заяву про злочин.

У судовому засіданні місцевого суду потерпілий повідомив, що після звернення в поліцію з приводу викрадення мопеда знайомий його сина ОСОБА_6 повернув указаний транспортний засіб і відшкодував усі збитки, завдані його викраденням, а тому жодних претензій до обвинуваченого він не має.

Разом із цим, свідок ОСОБА_10 суду дав показання про те, що в день звернення до поліції із заявою про злочин до нього зателефонував його знайомий ОСОБА_6 і повідомив, що це він забрав мопед і хоче його повернути, про що свідок одразу повідомив правоохоронним органам.

Указану заяву обвинуваченого про злочин апеляційний суд визнав добровільною, а тому звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 289 КК.

Однак із такими висновками апеляційного суду колегія суддів не може погодитись, оскільки відповідно до приписів вищевказаної частини статті винувата особа без будь-якого зовнішнього примусу безпосередньо або за допомогою інших осіб повинна добровільно повідомити правоохоронним органам про те, що вона вчинила незаконне заволодіння транспортним засобом.

Проте саме потерпілий повідомив працівникам правоохоронного органу про повернення йому транспортного засобу, а не винувата особа.

Крім того, у результаті перевірки матеріалів кримінального провадження було встановлено, що на підставі повідомлення ОСОБА_11 про злочин працівники поліції розпочали розшук транспортного засобу та осіб, які могли ним заволодіти. Опитували близьких та родичів потерпілого, у тому числі й ОСОБА_6 . Втім, працівникам поліції останній не зізнався, а, навпаки, заперечував свою причетність до вчиненого кримінального правопорушення.
Незважаючи на вказане, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК, на підставі ч. 4 ст. 289 цього Кодексу.
Таким чином, апеляційний суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Тому ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною, обґрунтованою й вмотивованою. Це рішення на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК підлягає скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Отже, касаційну скаргу прокурора слід задовольнити повністю.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати викладене, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційних скаргах засудженого та захисника, дати на все вичерпну відповідь, і ухвалити справедливе рішення, що відповідає положенням ст. 370 КПК.

Керуючись статтями 433, 436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 02 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3