Справа № 748/580/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/93/2017
Категорія - ч. 2 ст. 191 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 січня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 7 квітня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичів Житомирської області, громадянина України, з вищою освітою, інваліда ІІІ групи, не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого згідно вироку Сосницького районного суду Чернігівської області від 10 вересня 2015 року за ч.2 ст.397 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 5100 грн, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2016 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, і йому призначено покарання:

- за ч.2 ст.191 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах та організаціях усіх форм власності на строк 2 роки;

- за ч.1 ст.366 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах та організаціях усіх форм власності на строк 1 рік.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах та організаціях усіх форм власності на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та на підставі ст. 76 КК України на нього покладено обов`язок періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти в ці органи про зміну місця проживання і роботи.

На підставі ч. 4 ст. 70 та ч. 3 ст. 72 КК України ухвалено вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 10 вересня 2015 року згідно якого ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.397 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 5100 грн., з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки, виконувати самостійно.

Стягнуто на користь держави з ОСОБА_7 2148,30 грн. процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судових експертиз.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати його, як незаконний і необґрунтований та закрити кримінальне провадження. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновки суду про доведеність його вини не відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, які відповідно до вимог закону є недопустимими, мають суб`єктивний та упереджений зміст, а також не спростовують тих доводів та обставин, на які він посилався під час розгляду справи, як на підставу його невинуватості.

Вважає, що судом не було взято до уваги часткове виконання умов договору, зокрема, виконані підключення, встановлення обладнання, яке з`єднує точки доступу до мережі Інтернет, на чому наполягали свідки та потерпіла сторона в судовому засіданні, а слідством та судом не було встановлено вартість таких робіт за умовами договору.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції та досудове слідство не довели, які саме дії він вчинив щодо розкрадання, розтрати та заволодіння майном установи, оскільки вважає, що з показань свідків вбачається його намагання забезпечити доступ Менської ВК № 91 до мережі Інтернет.

Вважає, що при підписанні акту виконаних робіт та платіжного доручення № 657 від 13 вересня 2013 року, яке було реалізоване 15 листопада 2013 року, недотримання ст.. 49 Бюджетного кодексу України не погіршило становище установи, оскільки було встановлено обладнання для підключення до мережі Інтернет.

Також, на його думку, судом не було надано оцінки показанням свідка ОСОБА_8 , технічного директора ТОВ «Нео КОМ», який пояснив, що їх компанія та інші надають послуги по підключенню до мережі Інтернет на підставі 100 % передоплати. Автор скарги вказує, що судом не взято до уваги ухвалу Господарського суду м. Києва від 1 липня 2015 року, згідно якої ТОВ «Старнет» визнало свою вину по неналежному виконанню договору і повернуло кошти Менській ВК № 9, які були зараховані до держаного бюджету, а отже розтрати, привласнення, заволодіння чужим майном не було.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 , працюючи згідно наказу начальника УДПС України в Чернігівській області №88 від 27 серпня 2013 року на посаді начальника Менської виправної колонії №91, маючи спеціальне звання капітана внутрішньої служби, будучи працівником правоохоронного органу, представником влади та службовою особою і маючи відповідно до п.п.3.3 посадової інструкції від 28 серпня 2012 року повноваження на укладання угод, вчинив розтрату грошових коштів установи шляхом зловживання своїм службовим становищем та службове підроблення.

Так, Орловський 06 вересня 2013 року підписав з товариством з обмеженою відповідальністю «Старнет» договір №Г 63 про підключення та надання доступу до мережі Інтернет проводами, з підключення до мережі VРN без обмеження трафіку у Менській виправній колонії №91 для забезпечення роботи телекомунікаційної мережі між територіальними органами управління в Чернігівській області та підпорядкованими йому підрозділами до мережі передачі даних зі швидкістю Uр 10/10 Мбіт/с.

Відповідно до пункту 3.2 договору загальна суму договору склала 63150 грн, з яких 50000 грн - вартість послуг підключення до мережі передачі даних.

Згідно пункту 5.1 договору виконавець підключає канали передачі даних у всіх точках протягом 2 місяців з дати підписання Договору.

Цього ж дня, у невстановлений час, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що роботи з підключення установи до мережі Інтернет товариством «Старнет» не виконувалися, перебуваючи у приміщенні свого службового кабінету за адресою: пров. Леніна, буд 5, смт. Макошино, Менський район, Чернігівська область, діючи умисно, підписав завідомо неправдивий офіційний документ акт прийому-передачі робіт до договору №Г 63 від 06 вересня 2013 року щодо підключення до мережі Інтернет проводовими/безпровідними мережами, який було скріплено гербовою печаткою і який став підставою для перерахування грошових коштів у сумі 50000 грн ТОВ «Старнет».

У подальшому, ОСОБА_7 , зловживаючи своїм службовим становищем, умисно, діючи в інтересах ТОВ «Старнет», достовірно знаючи про невиконання умов вищевказаного договору товариством, відповідно до платіжного доручення №657 від 13 вересня 2013 року перерахував кошти в сумі 50000 грн на розрахунковий рахунок ТОВ «Старнет», чим завдав матеріальної шкоди (збитків) державі на суму 50000 грн.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушення за обставин, встановлених судом є правильним, оскільки відповідає фактичним обставинам по справі, обґрунтований сукупністю розглянутих в судовому засіданні доказів, які досліджені, належно оцінені судом та детально викладені у вироку.

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у пред`явленому йому обвинуваченні не визнав, погодившись з неправомірністю своїх дій, зазначив, що не вважає їх злочинними, оскільки матеріальної зацікавленості не мав і такі дії вчинив під тиском керівництва служби.

Визнаючи ОСОБА_7 винним у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем та у видачі службовою особою завідомо неправдивого офіційного документа, суд навів у вироку переконливі судження на обґрунтування цього висновку.

Зокрема, суд поклав у основу вироку показання представника потерпілої сторони Менської виправної колонії №91 ОСОБА_9 , яка працює на посаді юрисконсульта УДПС України в Чернігівській області та в судовому засіданні місцевого суду пояснила, що Державною пенітенціарною службою України було прийнято рішення підключити всі установи виконання покарань всієї системи до глобальної мережі Інтернет, ними було розроблено програму, виділено кошти і запропоновано провайдера ТОВ «Старнет». До Менської колонії надійшли вже оформлені документи на виконання послуг від ТОВ «Старнет». Управління завжди рекомендує щоб в установах не було передоплати. У договорі було вказано: «Оплата коштів за підключення здійснюється замовником у строк 10 банківських днів з дня підписання сторонами акту виконаних робіт та згідно виставлених рахунків». Супровідного документу, безпосередньо як вказівки, щоб Менська установа підключалася саме до ТОВ «Старнет», Управління не видавало, оскільки Управління лише пересилає на казначейські органи кошториси, тобто розподіляє кошти. Як стало відомо пізніше, Менська виправна колонія із-за технічних проблем так і не була підключена ТОВ «Старнет» до мережі Інтернет. На її думку, зважаючи на те, що були проблеми підключення до мережі Інтернет в місці розташування колонії, то ОСОБА_7 міг би взагалі не підписувати не тільки акту виконаних робіт, а й самого договору.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_10 , працюючого на посаді начальника Менської виправної колонії, йому відомо про те, що колонія у 2013 році повинна була бути підключена до мережі Інтернет, але на час його вступу на посаду начальника колонії підключення не відбулось. З осені 2014 року колонія була підключена до мережі Інтернет через іншого оператора.

Свідок ОСОБА_11 під час допиту у місцевому суді пояснив, що працює на посаді начальника відділу інженерно-технічних засобів охорони Менської виправної колонії і йому було відомо про укладання у 2013 році договору з ТОВ «Старнет» на підключення колонії до мережі Інтернет, було підписано акт виконаних робіт, здійснено попередню оплату і через рік було розпочато роботи, але вказана компанія так і не підключила колонію до мереж, безпосередньо Інтернет був проведений компанією «Інтертелеком».

Допитаний в судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона працює на посаді начальника фінансово-економічного відділу. На її думку, акт виконаних робіт мали б ще підписувати зацікавлені служби і лише тоді він був би придатним. Якщо це технічний акт, то технічна служба мала б поставити свою візу про те, що роботи проведені. Акт про виконання робіт відноситься до Державної казначейської служби, безпосередньо до казначейської служби його несе бухгалтер колонії. У Державній казначейській службі перевіряють умови договору, правильність складання договору, відповідність документів всім нормативним актам, і тільки після перевірки правильності складання всіх документів проводиться платіж. Розпорядниками коштів є головний бухгалтер та керівник колонії, тому вся відповідальність лягає на них.

Свідок ОСОБА_13 під час судового засідання у суді першої інстанції пояснила, що працює на посаді бухгалтера Менської виправної колонії і у вересні 2013 року було укладено договір між установою та ТОВ «Старнет», а 13 вересня 2013 року увесь пакет документів був пред`явлений до казначейської служби для реєстрації. Виділені кошти були цільові і оплата проводилась на підставі пакету документів, тобто договору, акту виконаних робіт, рахунку і згідно платіжного доручення були перераховані ТОВ «Старнет» 15 листопада 2013 року. Усі документи були підписані начальником колонії. Платіжне доручення було підписано нею та начальником колонії. Що стосується акту виконаних робіт, то вона його також бачила, але чи були виконані роботи не знає. Договір про надання послуг вона читала, виконавець робіт зобов`язався з моменту підписання договору у 2-х місячний термін виконати роботи. Щодо оплати, то вона не пам`ятає чи по факту виконаних робіт чи як попередня.

У судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_14 пояснив, що працює на посаді головного спеціаліста з технічного забезпечення Менської виправної колонії і по своїм функціональним обов`язкам він займався технічною стороною і контролем підключення всього Інтернету та контролював це питання з технічної сторони. Фактично ТОВ «Старнет» не підключив колонію до мережі Інтернет.

Встановлені судом обставин, щодо винуватості ОСОБА_7 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, крім показань свідків та самого обвинуваченого, згідно яких ОСОБА_7 підписав акт виконаних робіт за обставин коли останні виконані не були, також підтверджується даними, що містяться у наступних доказах:

- рапортах старшого прокурора прокуратури Менського району Чернігівської області ОСОБА_15 від 7 квітня 2015 року, з яких встановлено, що ним проведено перевірку дотримання вимог чинного законодавства Менською виправною колонією №91 при укладанні договору з ТОВ «Старнет» про підключення та надання послуг доступу до мережі Інтернет, та виявлено, що на момент підписання акту прийому виконаних робіт та при перерахуванні коштів, договірні зобов`язання виконавцем робіт не були виконані взагалі і дані відображені в акті не відповідають дійсності;

- акті №6-24/5 від 11 червня 2015 року позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Менської виправної колонії №91 за період з 01 вересня 2013 року по 20 квітня 2015 року, з якого встановлено, що з вини колишнього начальника Менської виправної колонії ОСОБА_7 , який в порушення ч.1 ст.49 Бюджетного кодексу України, підписав акт виконаних робіт по договору №Г-63 від 06 вересня 2013 року щодо підключення та надання послуг доступу до мережі Інтернет, без фактичного отримання послуг на суму 50000 грн., завдано матеріальної шкоди (збитків) на вказану суму;

- довідці №6-24/30z від 05 червня 2015 року зустрічної перевірки документального підтвердження виду, обсягу, якості операцій та розрахунків Менської виправної колонії УДПС України в Чернігівській області з ТОВ «Старнет», з якої встановлено, що по Менській виправній колонії відсутні проводові підключення до мережі Інтернет і надання послуг доступу до мережі ТОВ «Старнет» не проводилось. Фактично на адміністративному приміщенні колонії встановлено представником ТОВ «Вінетика» радіоточка, яка не підключена до телекомунікаційних мереж;

- довідці №6-24/28z від 04 червня 2015 року зустрічної перевірки документального підтвердження виду, обсягу, якості операцій та розрахунків ТОВ «Старнет» з ТОВ «Вінетика», з якої встановлено, що виконання робіт згідно договору №Г-63 від 06 вересня 2013 року щодо підключення Менської виправної колонії до мережі Інтернет не підтверджено;

- виписці по рахунку від 03 червня 2015 року, з якої видно, що ТОВ «Старнет» повернуло грошові кошти в сумі 50000 грн. на розрахунковий рахунок Менської виправної колонії №91 у УДКС України у Менському районі, у зв`язку з невиконанням договору №Г-63 від 06 вересня 2015 року;

- протоколі огляду та постанові про визнання речовими доказами від 26 травня 2015 року документів, зокрема: акту до договору №Г-63 від 06 вересня 2013 року з вказівкою про те, що всі роботи ТОВ «Старнет», з приводу підключення до мережі Інтернету Менської виправної колонії №91, виконало в повному обсязі. Претензій одна сторона до іншої не має. Акт підписано генеральним директором ТОВ «Старнет» ОСОБА_16 і скріплено печаткою товариства та начальником Менської виправної колонії №91 ОСОБА_7 і скріплено печаткою установи; рахунку №0812АР1022/13, згідно якого Менська виправна колонія №91 перерахувала на рахунок ТОВ «Старнет» грошові кошти у сумі 50000 грн. за підключення до мережі Інтернет. Рахунок підписано генеральним директором ТОВ «Старнет» ОСОБА_16 і скріплено печаткою товариства; платіжного доручення №657 від 13 вересня 2013 року згідно якого Менська ВК № 91 перерахувала грошові кошти у сумі 50 тис. грн. на розрахунковий рахунок ТОВ «Старнет». Фактичне перерахування 15 листопада 2013 року;

- висновку судової почеркознавчої експертизи №595 від 26 червня 2015 року, згідно якого підписи у договорі №Г-63 від 06 вересня 2013 року та акті прийому виконаних робі до цього договору виконані навальником Менської ВК №91 ОСОБА_7 ;

- акті від 02 червня 2015 року обстеження (огляду) виконаних робіт, з якого встановлено, що комісією виявлено факт того, що по Менській ВК №91 проводове підключення до мережі Інтернет, згідно договору №Г-63 від 06 вересня 2013 року відсутнє, надання послуг доступу до мережі Інтернет ТОВ «Старнет» не проводилось;

- претензійних вимогах від 16 травня 2014 року, 19 січня 2015 року Менської ВК №91 до ТОВ «Старнет» щодо виконання умов договору, або повернення коштів у сумі 50000 грн;

- посадовій інструкції начальника Менської ВК №91 від 28 серпня 2012 року, з якою особисто був ознайомлений ОСОБА_7 і згідно якої він мав право укладати угоди та видавати накази по питанням діяльності установи та служб, а також ніс відповідальність за завдану установі матеріальну шкоду; за зловживання службовими повноваженнями, які з точки зору моралі та права, мали наслідки, що несли збиток державі та громадянам;

- наказі №88о/с від 27 серпня 2012 року по ДПС України, згідно якого капітана внутрішньої служби ОСОБА_7 було призначено на посаду начальника Менської ВК №91.

Судом першої інстанції всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Обґрунтовано, на думку колегії, належним чином вмотивувавши своє рішення, суд першої інстанції визнав доводи сторони захисту, а саме: що ОСОБА_7 не мав прямого умислу на вчинення розкрадання та корисливого мотиву у своїх інтересах або третіх осіб; він не мав контролю за віртуальними коштами установи і вони були цільовими та витрачені за призначенням і державі фактично не завдано збитків, такими, що не заслуговують на уваги з огляду на наступне.

Особа, яка свідомо обирає кримінальний спосіб поведінки, несе відповідальність на загальних підставах.

Відповідно до вимог частини 1 статті 49 Бюджетного кодексу України розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов`язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним пунктом 5 частини першої статті 4 цього Кодексу.

Отже, в порушення вимог ч.1 ст.49 БК України, ОСОБА_7 , достовірно знаючи про те, що фактично роботи ТОВ «Старнет» по підключенню колонії до мережі Інтернет не виконало, підписав завідомо неправдивий акт виконаних робіт, видав його, дав вказівку на складання платіжного доручення, яке особисто підписав, про перерахування названому вище товариству бюджетних цільових коштів в сумі 50000 грн, а отже, умисно вчинив розтрату чужого майна, яке йому було ввірене, хоча як сам обвинувачений, так і допитані представник потерпілого та свідки у суді вказали, що у дійсності ОСОБА_7 міг не вчиняти протиправні дії, однак із-за насамперед своєї службової кар`єри допустив порушення, що призвело до завданих збитків державі.

Колегією суддів встановлено, що під час судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 досліджено всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, а тому є неспроможними доводи останнього щодо невідповідності висновків суду фактичних обставинам кримінального провадження, ґрунтування вироку на припущеннях та не мотивування судом висновків, з яких підстав взяті до уваги одні докази та відкинуті інші.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів не може погодитись з твердженням обвинуваченого про відсутність складу кримінального правопорушення, вважаючи, що суд першої інстанції належно оцінив сукупність наведених доказів і правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.191 КК України, як розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем та за ч.1 ст.366 КК України, як видача службовою особою завідомо неправдивого офіційного документа.

Призначене у відповідності з вимогами статті 65 КК України судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 , з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, наслідків злочину, завдяки діям органів прокуратури збитки завдані державі були відшкодовані ТОВ «Старнет», відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також відомостей про особу обвинуваченого, у виді обмеження волі з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням є таким, що за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

При перевірці кримінальної справи колегією суддів не встановлено істотних порушень кримінально-процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування оскаржуваного вироку.

Від ОСОБА_7 в ході розгляду апеляційної скарги надійшла заява про звільнення його від призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році».

Визначаючись у вирішенні цієї заяви колегія суддів враховує, що ст.. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України: пункт в) осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Обвинуваченим вчинено злочини до набрання чинності вищезазначеним Законом та відповідно до ст. 12 КК України їх віднесено до переліку злочинів середньої тяжкості, у зв`язку з чим на нього поширюється дія ст.1 цього Закону.

Як вбачається з наданої в адресу суду копії свідоцтва про народження ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком останнього є ОСОБА_7 і він не позбавлений батьківських прав.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що вказану заяву обвинуваченого ОСОБА_7 слід задовольнити та звільнити його від відбування покарання, призначеного вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2016 року з огляду на відсутність норми процесуального чи матеріального законів, які б встановлювали пряму заборону для одночасного застосування положень ст.75 КК України та акту амністії.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.

На підставі ст. 1 пункту в) Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2016 року.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4