Єдиний унікальний номер 185/4432/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2017 року. Павлоградський міськрайонний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001060 від 13 квітня 2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-20.02.2006 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 186, ст.69, 104 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України з випробуванням на 1 рік;

-12.12.2007 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 186, ч.2 ст.296, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, приєднаний не відбутий строк за вироком Павлоградського міськрайонного суду від 20.02.2006 року до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

-30.11.2011 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, приєднавши не відбутий строк за вироком Павлоградського міськрайонного суду від 12.12.2007 року, до 4 років позбавлення волі. Покарання відбув,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України

В С Т А Н О В И В :
10.02.2017 року о 09.00 годині ОСОБА_3 разом із особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, достовірно знаючи, що в квартирі АДРЕСА_2 ніхто не проживає, а всередині квартири є цінні речі, домовилися спільно проникнути до вказаної квартири та викрасти звідти цінне майно. Одразу після того особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, спільно із ОСОБА_3 , за попередньою змовою, реалізуючи свій спільний злочинний умисел направлений на незаконне, протиправне заволодіння чужим майном, розуміючи незаконність і протиправність своїх дій, але не бажаючи відмовлятись від своїх злочинних намірів, скориставшись що за їх діями ніхто не спостерігає та вони ніким не помічені, таємно, домовившись спільно виконати протиправні дії для досягнення єдиної протиправної мети, що полягала у заволодінні чужим майном, прибули до квартири АДРЕСА_2 . Знаходячись у під`їзді будинку, біля дверей вказаної квартири ОСОБА_3 реалізуючи спільний злочинний умисел, шляхом удару ногою у двері, зламав кріплення замків вхідних дверей квартири та після того разом із особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, незаконно проникли до приміщення вказаної квартири. Оглянувши приміщення будинку особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, спільно із ОСОБА_3 , переслідуючи корисливі мотиви направлені па протиправне отримання матеріальної вигоди, виявили газову плиту марки «Електра 1001» білого кольору, яка знаходилася у кухонній кімнаті квартири та спільно вирішили її викрасти. Після того особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, спільно із ОСОБА_3 таємно, повторно викрали з вказаної квартири газову плиту марки «Електра 1001.» білого кольору, з викраденою плитою з місця злочину зникли та розпорядилися нею на свій розсуд - продали, чим своїми злочинними діями спричинили потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 188,33 гривень, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1155-17 від 15.03.2017 року.
Крім того, 15.02.2017 року о 13.00 годині ОСОБА_3 разом із особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, достовірно знаючи, що в квартирі АДРЕСА_2 ніхто не проживає, а в кухонній кімнаті квартири є холодильник марки «Дпепр-2», домовилися спільно проникнути до вказаної квартири та викрасти звідти вказаний холодильник. Одразу після того особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, спільно із ОСОБА_3 , за попередньою змовою, реалізуючи свій спільний злочинний умисел направлений на незаконне, протиправне заволодіння чужим майном, розуміючи незаконність і протиправність своїх дій, але не бажаючи відмовлятись від своїх злочинних намірів, скориставшись, що за їх діями ніхто не спостерігає та вони ніким не помічені, таємно, домовившись спільно виконати протиправні дії для досягнення єдиної протиправної мети, що полягала у заволодінні чужим майном, прибули до квартири АДРЕСА_2 . Знаходячись у під`їзді будинку, біля дверей вказаної квартири ОСОБА_3 реалізуючи спільний злочинний умисел, шляхом удару плечем у двері, зламав кріплення замків вхідних дверей квартири та після того особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, разом зі ОСОБА_3 незаконно проникли до приміщення вказаної квартири, де винесли з кухонної кімнати вказаний холодильник на балкон, та скинули його з балкону вказаної квартири на землю. Після того особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, разом із ОСОБА_3 вийшли з вказаної квартири, а потім з будинку та підійшли до розбитого холодильника, який лежав на землі, за будинком, з метою його перенесення. Таким чином особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, та ОСОБА_3 спільно виконали всі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено, тому що їх було затримано працівниками поліції біля вказаного холодильника, при спробі його перенесення.
Своїми злочинними діями особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, та ОСОБА_3 могли спричинити потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 166,67 гривень, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1155-17 від 15.03.2017 року.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, та суду пояснив, що з обставинами, які зазначені в обвинувальному акті він згоден. Дійсно 10.02.2017 року він разом з ОСОБА_7 проникли до квартири АДРЕСА_2 де ніхто не проживає, та викрали газову плиту білого кольору, яка знаходилася у кухонній кімнаті квартири, яку потім продали. Крім того, 15.02.2017 року він та ОСОБА_7 знову проникли до вказаної квартири, та викрали холодильник марки «Дпепр-2», який винесли на балкон, та скинули його з балкону вказаної квартири на землю. Після того вони вийшли з будинку та підійшли до розбитого холодильника, який лежав на землі, за будинком, з метою його перенесення, але розпорядитись ним не змогли, так як були затримані працівниками поліції. Матеріальну шкоду ним відшкодовано потерпілому, та останній претензій до нього не має.
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого, суд вважає, що він винен у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло.

Його дії кваліфікуються за ч.3 ст.185 КК України.

ОСОБА_3 винний у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло.

Його дії кваліфікуються за ч.2 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України.

Під час визначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений вчинив злочини, які відноситься до категорії тяжких, раніше судимий, непрацює, за місцем проживання характеризується позитивно.

Згідно ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Згідно ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив злочинів.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкцій ч.3 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України за їх сукупністю шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує дані про особу останнього, а саме те, що він має молодий вік, працює не офіційно, проживає однією сім`єю, є єдиним сином, та має на утриманні маму ОСОБА_8 - пенсіонера, батька ОСОБА_9 - інваліда з тяжким захворюванням, та який потребує постійного нагляду. Суд враховує також повне відшкодування шкоди потерпілому, те що сусіди обвинуваченого, та потерпілий клопочуть не позбавляти останнього волі. Обвинувачений раніше притягався до кримінальної відповідальності, але щиро розкаявся в скоєнні злочинів, які відносяться хоч до категорії тяжких, але тяжких наслідків не настало.
Ставлення обвинуваченого до скоєного, впливу призначеного покарання на виправлення обвинуваченого, з метою захисту прав і законних інтересів особистості, суспільства і держави, з урахуванням вимог справедливості і цілей правосуддя, суд приходить висновку, що останній не становить небезпеку для суспільства, в зв`язку з чим його виправлення можливе без ізолювання від суспільства, та вважає можливим відповідно до ст.75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, протягом якого він не скоїть нового злочину, та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. 1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України.
На переконання суду, в данному конкретному випадку призначення покарання у виді позбавлення волі, не відповідає тяжкості злочину, особі обвинуваченого та обставинам справи.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело., зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи».

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 802 (вісімсот дві) грн. 68 коп. слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Речові докази слід розподілити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

за ч.3 ст. 185 КК України три роки шість місяців позбавлення волі;

за ч.2 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України три роки позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_3 призначити покарання за їх сукупністю шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на два роки, з виконанням обов`язків, передбачених п. 1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід до ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою скасувати.
ОСОБА_3 звільнити з-під варти в залі суду.
Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 802 (вісімсот дві) грн. 68 коп. слід стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: холодильник марки «Днепр 2», переданий на зберігання ОСОБА_6 залишити останньому за належністю.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1 .