Справа №488/4581/15-к 12.06.2017

Провадження № 11-кп/784/130/17
Категорія: ст. ст. 115 ч. 2 п. 6, 187 ч. 4, 263 ч. 1 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

Головуючої (судді-доповідача): ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження № 0002069 за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2016 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ст. ст. 115 ч. 2 п. 6, 187 ч. 4, 263 ч. 1 КК України

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_9

перекладач ОСОБА_10

представник потерпілої ОСОБА_11

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційних скарг.
Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марнеулі Грузії, громадянина Грузії, азербайджанця, який місця реєстрації та постійного місця проживання на території України не має, раніше не судимого; -

- засуджено:

- за ч. 1 ст. 263 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 187 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна;

- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України на 15 років позбавлення волі із конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено 15 років позбавлення волі із конфіскацією усього належного йому майна.

Постановлено:

- запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою;

- початок строку відбування покарання обчислювати з дати фактичного затримання - з 06 серпня 2016 року;

- у строк покарання зарахувати на підставі ст. 72 КК України період знаходження обвинуваченого під вартою у даному кримінальному провадженні з 06 серпня 2016 року по день, що передує дню набрання вироком законної сили включно із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі;

- задовольнити позов прокурора в інтересах держави в особі департаменту фінансів Миколаївської міської ради та стягнути з ОСОБА_7 на користь держави в особі департаменту фінансів Миколаївської міської ради 6 800,24 грн.;

- стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати, пов`язані із проведенням експертиз, в сумі 2 9871,45 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 просить вирок в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі. Остаточне покарання по сукупності злочинів визначити шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

За змістом апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок та закрити провадження відносно нього.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій та доведеності вини засудженого ОСОБА_7 , вважає зазначений вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню, з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 судом не повною мірою враховано характер суспільної небезпеки, ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів. Зазначає: що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні трьох злочинів за обтяжуючих обставин; що обвинувачений ОСОБА_7 після пострілів в її чоловіка намагався вбити і її, здійснював постріли і в її бік, однак промахнувся і влучив в ворота; що ОСОБА_7 до затримання проживав на території України без реєстрації, ніколи не мав постійного місця проживання в м. Миколаєві, за місцем утримання характеризується посередньо; незважаючи на достатність доказів його вини у скоєнні злочинів, вину у скоєнні цих злочинів не визнав, матеріальні збитки не відшкодував, що, на її думку, свідчить про його суспільну небезпечність та можливість вчинення ним аналогічних або більш тяжких злочинів. Посилається на п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» і вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не сприятиме його виправленню та є явно несправедливим внаслідок його м`якості.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначає:

що висновки суду першої інстанції не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. При цьому твердить, що ніякої зброї у вказаний у вироку час 31 липня 2016 року - не міг придбати, оскільки знаходився під вартою в СІЗО м. Миколаєва;

що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли суттєво вплинути на його висновки, зокрема: що потерпіла і двоє свідків є близькими родичами покійного ОСОБА_12 і є заінтересованими в результаті справи з обвинувальним ухилом, а свідок ОСОБА_13 , як колишній працівник правоохоронних органів, надає допомогу своїм колегам, і тому також є заінтересованою особою; що потерпіла ОСОБА_6 та свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_13 обмовляють його та помилково вказують на нього як на злочинця, переплутавши його з дійсним нападником на ім`я ОСОБА_16 , з котрим він має зовнішню схожість;

що за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. При цьому твердить, що за висновком експертів № 1059-702-1060 від 26 серпня 2015 року генетичні ознаки кліток у змивах з рукоятки та ствола пістолета є змішаними, мають генетичні ознаки не менш двох осіб, в тому числі і його, але вважає, що цей факт не говорить про його причетність до нападу та вбивства. Також твердить, що у вироку не зазначено причини, з якої суд розцінив його показання як спосіб захисту з наміром уникнути відповідальності за вчинені злочини. Крім того, посилається і на невідображення у вироку факту застосування до нього незаконних методів слідства.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що у невстановлений час, але не пізніше 31 липня 2016 року обвинувачений ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу, у невстановленому місці придбав у невстановленої особи короткоствольну вогнепальну зброю, а саме гладкоствольний самозарядний пістолет калібру 9 мм. перероблений з пістолета моделі «ПСШ -790» серії НОМЕР_1 , виробництва СП «Шмайсер» з набоями в кількості не менше 3 патронів. В подальшому обвинувачений, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне зберігання зазначеного пістолету та набоїв до нього, після його придбання, став зберігати їх без передбаченого законом дозволу.

Окрім того, 31 липня 2015 року обвинувачений, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на заволодіння майном ОСОБА_12 , знаючи, що останній займається купівлею - продажем іноземної валюти та виробів із дорогоцінних металів на ринці «Колос» в м. Миколаєві та з`ясувавши, що ОСОБА_12 проживає в будинку АДРЕСА_1 , зустрів його біля вказаного будинку та, наблизившись, з метою реалізації свого злочинного наміру, переслідуючи мету незаконного збагачення та умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_12 , із застосуванням заздалегідь підготовленої ним незаконно придбаної короткоствольної вогнепальної зброї, здійснив у бік ОСОБА_12 не менше 3-х пострілів, поціливши останньому у голову та живіт, спричинивши тим самим пошкодження кісток черепа, деструкції речовини головного мозку правої півкулі, судбуральної гематоми (клінічної) в правій потиличній області, пошкодження тонкого і товстого кишечника, ушкодження брижейки, гемоперитонеуму (100мл). Від отриманих вогнепальних поранень ОСОБА_12 впав на землю. В свою чергу обвинувачений, керуючись корисливим мотивом, підійшов до непритомного ОСОБА_12 та заволодів належною останньому чоловічою сумкою, в якій знаходились грошові кошти в сумі 52 000 російських рублів, що еквівалентно в національній валюті України 18 720 гривень, 400 доларів США, що еквівалентно в національній валюті України 8 644 грн., та 24 000 грн., після чого зник з місця вчинення злочину з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши тим самим своїми діями матеріальну шкоду на загальну суму 51 364 грн.

Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 вказаний пістолет сховав на території паркової зони, розташованої поблизу будинку АДРЕСА_2 , де його було виявлено та вилучено в ході проведення огляду місця події від 07 серпня 2015 року.

Від отриманих вогнепальних поранень ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в лікарні швидкої медичної допомоги міста Миколаєва. Смерть ОСОБА_12 настала в результаті сліпого пневматичного (травматичного) поранення голови з пошкодженням речовини головного мозку, кісток черепа - поранення правої лобно - тім`яної області, дирчатого переламу правої тім`яної кості, пошкодження твердої мозкової оболонки, деструкції речовини правої півкулі головного мозку, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, що спричинило за собою смерть, та знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 на підтримку апеляційної скарги першого та їх заперечення проти апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 ; доводи представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 на підтримку апеляційної скарги першої та його заперечення проти апеляційної скарги обвинуваченого; доводи-заперечення прокурора ОСОБА_8 проти обох поданих апеляційних скарг; дослідивши матеріали кримінального провадження № 0002069; обговоривши доводи апеляційних скарги в їх межах, апеляційний суд вважає їх не підлягаючими задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Суд першої інстанції повно дослідив надані сторонами кримінального провадження докази, надав їм належну оцінку, у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, правильно встановив фактичні обставини справи і прийшов до вірного висновку про доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме: у придбанні, зберіганні вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу; у нападі з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; у умисному протиправному заподіянні смерті особі (вбивстві), вчиненому з корисливих мотивів.

Доводам обвинуваченого, аналогічним викладеним в апеляційній скарзі, суд першої інстанції дав належну оцінку, критично поставившись до таких його показань, і вірно вказав, що твердження ОСОБА_7 про його непричетність до вчинення інкримінованих йому злочинів та їх вчинення особою на ім`я ОСОБА_16 , не були відвертими, не знайшли свого підтвердження та спростовані сукупністю досліджених судом доказів. Обрану обвинуваченим ОСОБА_7 позицію суд правильно розцінив як спосіб захисту від обвинувачення, спрямований на уникнення відповідальності за вчинені дії.

При цьому суд вірно поклав в обґрунтування вироку показання потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , дані протоколів певних слідчих дій, висновків певних експертиз, тощо.

За показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні, він, заперечуючи свою причетність до розбійного нападу на потерпілого та його вбивства із застосуванням пістолету, вказував, як на злочинця, на особу на ім`я ОСОБА_16 , якого підвозив на його прохання до вказаного ним місця і чекав в машині, коли ОСОБА_16 пішов на зустріч із ОСОБА_12 . Потім почув постріли і побачив, як ОСОБА_16 декілька разів вистрелив у ОСОБА_12 , підбіг та сів до машини і вони уїхали з місця вчинення злочину. Потім пішли до лісосмуги, де ОСОБА_16 сховав пістолет. Рауф повідомив, що вбив ОСОБА_12 , оскільки той був винен йому гроші та забрав його сумку з грошима, в якій були 52 000 російських рублів, 400 доларів, 20 000 грн.

Проте, такі твердження ОСОБА_7 щодо випадкового потрапляння на місце вчинення злочинів стосовно потерпілого ОСОБА_12 та непричетності до їх вчинення, спростовані матеріалами справи, як вірно вказав суд першої інстанції.

Так, заперечення обвинуваченим своєї причетності до вчинення інкримінованих йому злочинів, спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_6 (дружини вбитого), свідків ОСОБА_14 (сина вбитого), ОСОБА_15 (доньки вбитого), відповідно до яких 31 липня 2015 року в період часу з 19.12 год. приблизно до 19.20 год. 19.25 год. чекали на подвір`ї ОСОБА_12 (чоловіка потерпілої та батька свідків), який телефоном повідомив, що за декілька хвилин буде вдома. Почули три приглушені звуки пострілів та крики ОСОБА_12 . Вибігши з подвір`я на вулицю, побачили за 3-4 метри ОСОБА_12 , що лежав на землі, а біля нього стояв обвинувачений з пістолетом з глушителем в правій руці та сумкою ОСОБА_12 (в якій той носив гроші, оскільки займався обміном валюти) у лівій. Побачивши їх, обвинувачений двічі вистрелив в їх бік та почав тікати в бік проспекту Богоявленського (Жовтневого). Підійшовши до ОСОБА_12 , побачили у нього поранення голови та в області живота, паху. Викликали швидку, яка забрала ОСОБА_12 до лікарні.

Потерпіла та свідки впевнено вказали, що з пістолетом в руці біля їх чоловіка та батька (відповідно) вони бачили саме обвинуваченого ОСОБА_7 , якого добре запам`ятали, і якого впізнали і в залі судового засідання. При цьому зауважили, що у обвинуваченого в день події було більш довге волосся та не було бороди.

Той факт, що потерпіла ОСОБА_6 , свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 є рідними вбитого ОСОБА_12 не спростовують того факту, що вони були очевидцями вчинених злочинів, а тим більш за умови, що озброєний напад на ОСОБА_12 стався біля будинку, де той проживав зі своєю родиною. Зазначене також не свідчать про наявність у них підстав обмовляти обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому апеляційна скарга в цій частині є голослівною і ці її доводи, по суті, є лише приущенями та міркуваннями.

Показання потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в частині місця, дати та часу нападу на ОСОБА_12 , а також локалізації спричинених йому тілесних ушкоджень узгоджуються з показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 , котра пояснила, що 31 липня 2015 року, приблизно о пів на восьму почула крики сестри ОСОБА_15 та вибігла з будинку на вулицю, де побачила ОСОБА_12 , що лежав на землі і у нього йшла кров з голови, з живота та в області паху. Поруч з ним були потерпіла ОСОБА_6 , свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Остання викликала швидку. На місці події бачила гільзи, що були вилучені співробітниками поліції.

Показання потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , в частині місця, дати, часу та знаряддя злочину узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_18 - охоронця на складі на вул. 295-ої Стрілецької дивізії в м. Миколаєві, який суду пояснив, що 31 липня 2015 року знаходився на роботі і у вечірній час, у світлу пору доби вийшов на вулицю на лай собаки, що охороняє територію складу. Побачив обвинуваченого ОСОБА_7 (прізвище якого дізнався під час досудового розслідування), котрий пробігав повз нього, тримаючи в руці перед собою сумку, що прикривала предмет, який спочатку прийняв на велосипедний насос. Потім збагнув, що це пістолет з прибором безшумної стрільби. Як колишній співробітник органів внутрішніх справ, добре обізнаний із зовнішнім виглядом як зброї, так і подібних пристроїв. Обвинувачений, повернувши у провулок Островського, сів на переднє пасажирське сидіння автомобіля ВАЗ 2101 зеленого кольору, який відразу поїхав. Вікна в автомобілі були тоновані і тому не бачив хто сидів в автомобілі. Записав реєстраційний номер, модель та колір автомобіля в журнал охорони і згодом повідомив їх співробітникам міліції. Місце його (свідка) роботи знаходиться приблизно на відстані 100 метрів від місця вбивства ОСОБА_12 , тому пострілів не чув.

Крім того, свідок в судовому засідання заявив, що впевнений, що бачив саме обвинуваченого ОСОБА_7 , якого добре запам`ятав, оскільки той пробігав на відстані 10 - 12 метрів та знаходився в його полі зору приблизно 5 секунд. При цьому зауважив, що в той день у обвинуваченого було довше волосся і за час, що пройшов, обвинувачений дещо схуднув.

При цьому апеляційний суд зауважує, що матеріали справи не містять даних про те, що свідок ОСОБА_18 має будь яке відношення до вбитого ОСОБА_12 або до його родини, або до будь якої особи, що проводила у цій справі досудове розслідування, а тому відсутні правові підстави вважати його заінтересованою у цій справі особою, як про твердить обвинувачений.

Той факт, що вказаний свідок у минулому був працівником правоохоронних органів сам по собі не свідчить про його заінтересованість у цій справі і це автоматично не дискредитує його як свідка.

З огляду на наведене є явно надуманими та неприйнятними апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про заінтересованість свідка ОСОБА_18 у цій справі.

Суд першої інстанції з приводу аналогічних тверджень обвинуваченого вірно вказав, що за поясненнями самого ОСОБА_7 до цих подій він з потерпілою і вказаними свідками не був знайомий, а тому в судовому засіданні не встановлені обставини, які б свідчили про наявність причин у потерпілої та свідків обмовляти його.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки і під час апеляційного розгляду таких обставин не встановлено.

Також не ґрунтуються на матеріалах справи і твердження апелянта ОСОБА_7 про те, що потерпіла ОСОБА_6 , свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_18 переплутали його із іншою особою на ім`я ОСОБА_16 , з яким має схожість, оскільки потерпіла та свідки впевнено впізнали обвинуваченого ОСОБА_7 як чоловіка, що стріляв в ОСОБА_12 з пістолета з глушителем, заволодів при цьому його сумкою з грошима та тікав з цими пістолетом та сумкою з місця вчинення злочину в бік проспекту Богоявленського (Жовтневого).

При цьому в судовому засіданні ці особи також відзначили і зміни у зовнішності обвинуваченого (довжина волосся, борода, трохи схуд), що сталися за період часу, що сплив з дня вчинення злочинів. Зазначене свідчить, що вони його добре розгледіли за вказаних ними обставин.

Відсутні підстави не довіряти показанням потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , а тому і в цій частині доводи апеляційної скарги обвинуваченого є безпідставними.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції, належним чином врахував той факт, що потерпіла та троє з допитаних судом чотирьох свідків, є близькими родичами вбитого ОСОБА_12 , і тому з особливою уважністю та прискіпливістю підійшов до оцінки показань цих осіб. При цьому, суд, аналізуючи показання потерпілої та свідків, перевіряючи їх шляхом співставлення між собою та з іншими дослідженими судом доказами, правильно відмітив, що ці показання не містять суперечностей, є чіткими, впевненими та послідовними, їх деталізація відповідає обстановці їх виникнення (події вчинення насильницького злочину стосовно їх близького родича) та часу, що сплинув після даної події.

Також суд врахував:

що 07 серпня 2015 року потерпіла та свідок ОСОБА_14 в ході пред`явлення особи для впізнання впізнали ОСОБА_7 , як особу, яку вони бачили 31 липня 2015 року біля свого будинку та який забрав сумку загиблого ОСОБА_12 (т. 2 а. п. 58 - 62, 63 - 67);

і що свідок ОСОБА_18 також впевнено впізнав його як під час досудового розслідування, так і в суді, як особу, яка пробігла повз нього в день вчинення злочину та сіла в автомобіль ВАЗ 2101 зеленого кольору (т. 2 а. п. 68 - 73).

Тобто, суд першої інстанції належним чином дослідив та оцінив ці докази (показання потерпілої та свідків) з точки зору їх правдивості та достовірності з урахуванням всіх тверджень обвинуваченого ОСОБА_7 з цього приводу.

Показання потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 в ОСОБА_18 в тій частині, що стріляв в ОСОБА_12 з пістолета з глушителем саме ОСОБА_7 , а потім тікав з цим пістолетом з місця вчинення злочину, об`єктивно узгоджуються з даними:

протоколу проведеного 07 серпня 2015 року за участю обвинуваченого слідчого експерименту, згідно якого у зазначеному ОСОБА_7 місці був виявлений металевий предмет чорного кольору, схожий на пістолет (т. 2 а. п. 12 - 26), котрий 07 серпня 2015 року був вилучений протоколом огляду місця події (т. 2 а. п. 27 - 30);

висновку судової трасологічної, молекулярно-генетичної та балістичної експертизи від 26 серпня 2015 року № 1059-702-1060 (за експертними спеціальностями: дактилоскопічні, молекулярно-генетичні дослідження та дослідження вогнепальної зброї та слідів її складових деталей), відповідно до якої генетичні ознаки клітин у змивах з рукоятки і стволу даного пістолету (вилученого 07 серпня 2015 року за вказівкою обвинуваченого в ході проведення огляду місця події в парковій зоні поблизу будинку АДРЕСА_2 ) є змішаними, містять генетичні ознаки не менше двох осіб, у тому числі і обвинуваченого ОСОБА_7 (т. 2 а. п. 32 - 44).

Водночас висновок даної експертизи спростовує твердження обвинуваченого ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду про непричетність до вбивства ОСОБА_12 та про те, що він взагалі не тримав даний пістолет в руках.

Показання потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 в частині характеру, кількості та локалізації поранень у ОСОБА_12 узгоджуються з даними: виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_12 № 6420/682 (т. 1 а. п. 130); довідки міської лікарні швидкої медичної допомоги № 6420-682 від 06 серпня 2015 року (т. 1 а. п. 131) щодо діагнозу останнього вогнепальне поранення голови в правій лобно-тім`яній області з пошкодженням мозку та вогнепальні поранення живота з пошкодженням товстої та тонкої кишки; висновку судово-медичної експертизи № 1762 від 04 жовтня 2015 року, відповідно до якої смерть ОСОБА_12 настала внаслідок сліпого пневматичного (травматичного) поранення голови з пошкодженням речовини головного мозку, кісток зводу черепа (т. 1 а. п. 142-145); а також рапорту слідчого від 01 серпня 2015 року про неможливість проведення допиту потерпілого (т. 1 а. п. 134), та про залучення дружини ОСОБА_12 ОСОБА_6 до участі у кримінальному провадженні в якості потерпілої у зв`язку з тим, що 18 серпня 2015 року від тілесних ушкоджень, отриманих під час вчинення злочину, ОСОБА_12 помер (т. 1 а. п. 135, 137, 138 - 139, 140, 146).

З урахуванням викладеного, враховуючи, що показання потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_18 узгоджуються і з іншими дослідженими судом доказами, зокрема із вказаними вище висновками експертів, що підтвердили наявність на пістолеті, що був знаряддям злочину, клітин, що містять генетичні ознаки обвинуваченого, суд першої інстанції вірно визнав показання вказаних осіб правдивими, відвертими та такими, що можуть з точки зору належності та допустимості доказів, бути покладені в основу обвинувального вироку суду.

Окрім того, апеляційний суд також зауважує, що судом першої інстанції належним чином перевірені інші докази, їх належність та допустимість, з урахуванням забезпечення органом досудового розслідування дотримання прав ОСОБА_7 з моменту його затримання, у зв`язку з чим суд цілком законно та вмотивовано не взяв до уваги і не обґрунтовував свої висновки щодо винуватості обвинуваченого показаннями останнього при проведенні 07 серпня 2015 року за його участю слідчого експерименту, які він заперечив в судовому засіданні щодо обставин вчинення злочинів.

Зазначений висновок суду апелянтами не оспорюється.

За такого є безпідставними посилання апелянта ОСОБА_7 на неналежне врахування судом першої інстанції факту застосування до нього незаконних методів слідства.

Таким чином, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, є вірним висновок суду першої інстанції, що є доказаною вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених: ч. 1 ст. 263 КК України - придбання, зберігання вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу; ч. 4 ст. 187 КК України - напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України умисне протиправне заподіяння смерті особі (вбивство), вчинене з корисливих мотивів.

А апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 є такою, що не підлягає задоволенню.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України належним чином врахував:

ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, які відносяться до категорії тяжких (ч. 1 ст. 263 КК України) та особливо тяжких (ч. 4 ст. 187 КК України, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України) злочинів; сукупність усіх обставин, що характеризують дані злочини, які є умисними, а ті, що відносяться до категорії особливо тяжких, ще й корисливими та насильницькими;

дані про особу обвинуваченого, який є повнолітнім (т. 2 а. п. 159), раніше не судимим (т. 2 а. п. 160), з його слів одруженим, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей; до затримання працював неофіційно поваром у кафе та реалізатором фруктів, порушивши при цьому як умови працевлаштування іноземців в Україні, так і строки та порядок знаходження в Україні без реєстрації (т. 2 а. п. 162); на обліку у лікаря-нарколога (т. 2 а. п. 163) та лікаря-психіатра (т. 2 а. п. 164) не перебуває (що, на думку суду, є очевидним, адже обвинувачений ніколи не мав постійного місця проживання в м. Миколаєві); за місцем утримання в СІЗО характеризується посередньо (т. 2 а. п. 166, 213), на даний час має задовільний стан здоров`я (т. 2 а. п. 216 - 218); відповідно до даних акту № 430 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 04 вересня 2015 року ознак органічного ураження центральної нервової системи у ОСОБА_7 не виявлено, свідомість клінічно не порушена, орієнтований у власній особистості, обстановці, що оточує, однак відмовився відповідати на питання експертів, у зв`язку з чим експертами зроблений висновок про направлення його на стаціонарну судово-психіатричну експертизу (т. 2 а. п. 167-170), в чому слідчому відмовлено слідчим суддею (т. 2 а. п. 171).

Крім того, судом не встановлено обставин, що обтяжують, або пом`якшують покарання обвинуваченого.

Тобто, судом належним чином враховані всі ті обставини, що впливають на покарання, на яких, в тому числі, наголошувала у своїй апеляційній скарзі і потерпіла ОСОБА_6 .

Що стосується посилань потерпілої, як на підставу для погіршення становища обвинуваченого та призначення йому більш суворого виду покарання за ч. 2 ст. 115 КК України, на не визнання ним своєї вини у вчиненні цих злочинів та не відшкодування завданих матеріальних збитків, то вони не ґрунтуються на законі, оскільки право визнавати чи не визнавати свою провину обвинуваченому гарантовано як Конституцією України, так і діючим кримінальним процесуальним законом і міжнародними правовими актами.

Обговорюючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції вірно врахував, що один з трьох злочинів, що ним вчиненні, передбачає призначення покарання у виді довічного позбавлення волі (ч. 2 ст. 115 КК України). Відповідно до ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

З урахуванням усіх вищевикладених обставин, суд, незважаючи на висловлену в судових дебатах позицію потерпілої, прийшов до висновку про можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк із застосуванням до обвинуваченого додаткового покарання у виді конфіскації всього належного йому майна.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки призначене ОСОБА_7 покарання відповідає меті покарання, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, оскільки є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Покарання призначено у наближеному до максимального розміру санкції ч. 4 ст. 187 КК України, у максимальному розміру санкції ч. 2 ст. 115 КК України для обраного судом виду покарання, а тому, з урахуванням сталої судової практики щодо призначення покарання у такій категорії справ, відсутні підстави вважати його занадто м`яким, про що твердить в апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 , і відсутні підстави для призначення ОСОБА_7 найсуворішого покарання за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

З огляду на зазначене апеляційна скарга потерпілої не підлягає задоволенню.

Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за сукупністю злочинів судом першої інстанції також вірно визначено у відповідності до вимог ч. 1 ст. 70 КК України.

Що стосується твердження обвинуваченого про неможливість придбання ним зброї у вказаний у вироку день 31 липня 2016 року через перебування під вартою в СІЗО м. Миколаєва, то вони є безпідставними, оскільки, як вбачається з тексту та змісту оскаржуваного вироку, мова у ньому йде про факт розбійного нападу та вбивства потерпілого ОСОБА_12 , що за всіма об`єктивними даними справи мав місце саме влітку 2015 року, і судом першої інстанції у цій частині допущено явну описку, яка може бути виправлена судом у встановленому законом порядку. А тому зазначене не є підставою для скасування вироку та закриття провадження у справі, як про це просить апелянт ОСОБА_7 .

Всі інші доводи апелянтів не впливають на суть прийнятого судом рішення.

Апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції норм діючого кримінального процесуального законодавства при розгляді даної кримінальної справи та ухваленні оскаржуваного вироку.

З огляду на зазначене відсутні підстави для скасування вироку, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілої не підлягають задоволенню.

Разом з тим, в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, підлягає зарахуванню засудженому ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 06 серпня 2015 року по 12 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, уточнивши вирок в цій частині.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532, 376 ч. 2, 115 ч. 7 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Залишити без змін вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2016 року стосовно ОСОБА_7 .

В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати засудженому ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 06 серпня 2015 року по 12 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, уточнивши вирок в цій частині.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча

Судді