Справа № 755/5983/16-к
В И Р О К
іменем України
"15" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали у кримінальному провадженні № 0000215 по обвинуваченню ОСОБА_3 , 1989 року народження., у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

пред-ка потерпілого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченоого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :
17.03.2016 року в провадження суду надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000215 по обвинуваченню ОСОБА_3 , 1989 року народження., у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.15 ч.2, ст..27 ч. 3, ст..121 ч.2 КК України, який ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року призначений до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у тому, що він, в період часу з кінця жовтня по початок грудня 2015 року вчинив умисні дії, спрямовані на організацію вчинення умисного вбивства ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, в період часу з 20 по 30 жовтня 2015 року (більш точну дату досудовим розслідування встановити не надалось можливим), ОСОБА_3 , діючи умисно, переслідуючи мету організувати вчинення особливо тяжкого злочину, підшукав двох осіб, як безпосередніх виконавців вчинення злочину, а саме, ОСОБА_9 (анкетні дані особи змінено на підставі конфіденційного співробітництва) та невстановлену особу на ім`я ОСОБА_10 , для вчинення вбивства ОСОБА_6 .

У вказаний період часу (з 20 по 30 жовтня 2015 року), перебуваючи за місцем свого тимчасового мешкання в буд. АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_9 та невстановленій особі на ім`я ОСОБА_10 , за грошову винагороду в сумі 10 000 доларів США здійснити вбивство ОСОБА_6 , на що останні, начеб то надали свою згоду.

Наступного дня, який слідував за днем, коли ОСОБА_3 запропонував вчинити вбивство ОСОБА_6 (приблизно з 20 по 30 жовтня 2015 року), при зустрічі біля метро «Шулявська», неподалік від ТРЦ «Більшовик», останній передав ОСОБА_9 аркуші паперу, на яких містились фотографії ОСОБА_6 , його водія та охоронця, а також інформація щодо місця мешкання та роботи ОСОБА_6 і засобів пересування. Разом із цим, діючи як організатор, керуючи підготовкою до вчинення злочину, ОСОБА_3 , порекомендував даним особам конкретні місця, де на його думку, буде найбільш сприятлива обстановка для вчинення злочину, акцентувавши увагу на тому, що найсприятливішим місцем для здійснення нападу на ОСОБА_6 може бути територія паркінгу або арка біля центрального входу до будинку, де мешкає останній.

Крім цього, перебуваючи біля станції метро «Славутич» з боку ресторану «Мак Дональдс» в м. Києві, в останніх числах жовтня 2015 року (приблизно з 20 по 30 жовтня), для забезпечення можливості пересування по м. Києву від місця мешкання до місць можливого вчинення злочину стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , надав ОСОБА_9 та невстановленій досудовим розслідуванням особі на ім`я ОСОБА_10 , грошові кошти в сумі 200 доларів США. При цій же зустрічі ОСОБА_3 передав 2 портативні камери «GoPro», та зазначив, що умовою виплати винагороди в розмірі 10 000 доларів США буде подальша передача йому відеозапису вбивства ОСОБА_6 .

Також, в середині листопада 2015 року, (більш точну дату досудовим розслідуванням встановити не надалось можливим), ОСОБА_3 , продовжуючи свої умисні дії, направлені на організацію вчинення злочину, а також керуючи його підготовкою, два рази особисто, на автомобілі Тойота Ленд Крузер, яким він користувався, привозив ОСОБА_9 та невстановлену особу на ім`я ОСОБА_10 , до будинку, де мешкав ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_2 , для здійснення спостереження за пересуванням останнього в очікуванні слушної нагоди для скоєння злочину.

На початку грудня, а саме 4 або 5 грудня 2015 року, перебуваючи за місцем свого мешкання в буд. АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_9 та особу на ім`я ОСОБА_10 , що не треба вбивати ОСОБА_6 , а необхідно серйозно його покалічити, запропонувавши як варіант, розстріляти його з травматичної зброї, простріливши ноги або коліна і разом з цим повідомив, що у такому разі винагорода буде складати 5 000 доларів США.

Таким чином, ОСОБА_3 , в період приблизно з 20 жовтня по 5 грудня 2015 року, вчинив умисні дії, спрямовані на організацію вчинення тяжкого злочину, які виразились у підшуканні безпосередніх виконавців вчинення злочину, визначенні об`єкту злочинного посягання, керуванні його підготовкою, здійсненні інструктажу залучених осіб щодо виконання ними відповідних злочинних дій, а також, а також вчинив інші дії, направленні на створення умов для вчинення злочину.

11 грудня 2015 року, приблизно о 09 год. 00 хв., ОСОБА_9 , діючи на умовах конфіденційного співробітництва, прийняв участь у проведенні негласної слідчої дії - контроль за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину.

В ході проведення зазначеної вище негласної слідчої дії, ОСОБА_9 , використовуючи автомобіль марки «Шкода Фабія», під керуванням невстановленої особи на ім`я ОСОБА_10 , приїхав за місцем мешкання ОСОБА_6 , а саме до буд. АДРЕСА_2 , де почав очікувати на появу ОСОБА_6 з метою імітування виконання замовленого та організованого ОСОБА_3 злочину та фіксування його на одну з портативних камер «GoPro», надану останнім.

Приблизно о 10 год. 30 хв. ОСОБА_6 разом з ОСОБА_12 , який грав роль охоронця, вийшли з будинку та направлялись до автомобіля «БМВ». В цей час ОСОБА_9 , вибіг з автомобіля та підбіг до ОСОБА_6 і ОСОБА_12 , направивши на останнього імітаційний засіб пістолет та наказав йому лягти на землю. Після виконання ОСОБА_12 вимоги ОСОБА_9 , останній здійснив два постріли холостими набоями з імітаційного засобу пістолету у бік ОСОБА_6 , після чого швидко повернувся до автомобіля та залишив місце імітування обстановки злочину.

Посягання на ОСОБА_6 (в даному випадку імітування обстановки злочину), на вимогу ОСОБА_3 , було зафіксовано на одну з портативних камер «GoPro», яке проводила невстановлена особа на ім`я ОСОБА_10 , перебуваючи за кермом автомобіля «Шкода Фабія».

В цей же день, 11 грудня 2015 року, в період часу з 13 год. 21 хв. по 13 год. 32 хв., перебуваючи в закладі громадського харчування «Муракамі», розташованого у ТРЦ «Піраміда», за адресою: м. Київ, вул. Мішугі, буд. № 4, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_9 портативну камеру «GoPro», на якій містився відеозапис організованого ОСОБА_3 посягання на ОСОБА_6 .

У подальшому, ОСОБА_3 , 11 грудня 2015 року, ознайомившись із відеозаписом посягання на ОСОБА_6 , переконався, що свого злочинного умислу направленого на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , досяг.

12 грудня 2015 року, перебуваючи біля ТРЦ «Гулівер» у м. Києві, розташованого по вул. Спортивна, 1-а, в проміжок часу з 12 год. 30 хв. до 12 год. 37 хв., ОСОБА_3 передав ОСОБА_9 частину грошових коштів в сумі 2 500 доларів США як винагороду за скоєння злочину стосовно ОСОБА_6 .

В подальшому, 14 грудня 2015 року, перебуваючи на паркувальному майданчику торговельного центру «Новус», розташованого за адресою: м. Київ, проспект Броварський, буд. 17, ОСОБА_3 передав ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 2500 доларів США, як другу частину обіцяної винагороди за скоєння злочину стосовно ОСОБА_6 .

У зв`язку із проведенням заходів, передбачених ст. 271 КПК України, суспільно-небезпечні наслідки для ОСОБА_6 не настали, а отже ОСОБА_3 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, і ОСОБА_6 не було завдано каліцтва або інших тяжких тілесних ушкоджень.

Зазначені дії ОСОБА_3 були кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 121 КК України, а саме як закінчений замах на організацію заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, на замовлення.

Будучи допитаною в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в скоєнні злочину за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 121 КК України визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння злочину, викладені в установочній частині, щиро розкаявся у скоєному. Крім повного визнання своєї вини у вчинені злочину, ОСОБА_3 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті ОСОБА_3 роз`яснено.

Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченої у вчиненні злочину за обставин, встановлених судом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 125 КК України закінчений замах на організацію заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

В судовому засіданні обвинуваченим було повідомлено про те, що між ним та потерпілим було укладено угоду про примирення на підставі ст..ст. 469, 471 КПК України.

Сторони цієї угоди про примирення, в рамках справи №755/5983/16-к, яка розглядається Дніпровським районним судом м. Києва, а саме: потерпілий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець Донецької області міста Маріуполя, українець, громадянин України, освіта вища, не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий, обвинувачений за ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 125 КК України.

Суд заслухавши думку представника потерпілого та потерпілого, які підтримали угоду та просив суд її затвердити, думку захисників, прокурора, які не заперечували проти затвердження угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим, оглянувши наданні матеріали, приходить до наступного.

ОСОБА_3 свою вину визнає та розкаюється у скоєному кримінальному правопорушенні. Потерпілий ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_3 визнають, що обставини події досудовим розслідуванням і судовим розглядом встановлено правильно, а також підтверджують те, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті. Інші учасники досудового розслідування також не оспорюють викладених вище фактичних обставин правопорушення, сторони не мають сумнівів щодо добровільності та істинності їхніх позицій.

Сторони визнають правильність кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 125 КК України закінчений замах на організацію заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

З врахуванням того, що обвинувачений щиро розкаявся, сторони узгоджують вид і розмір покарання громадські роботи на строк 200 (двісті) годин.

Відповідно до правил зарахування строку попереднього ув`язнення, визначених ч. 5 ст. 72 КК України, суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 був попередньо ув`язнений в Київському слідчому ізоляторі з 10.02.2016 по 18.06.2016 (включно), що складає 130 днів попереднього ув`язнення. За правилами вищенаведеної статті, строк попереднього ув`язнення переводиться у строк позбавлення волі відповідно до співвідношення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто 130*2=260 днів позбавлення волі. Далі, за вимогами тієї ж статті, строк позбавлення волі переводиться в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення з розрахунку один день позбавлення волі відповідає восьми годинам громадських робіт, тобто 260*8=2080 годин громадських робіт.

Потерпілий ОСОБА_6 підтверджує,що немає жодних вимог щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих вчиненням кримінального правопорушення.

Обвинувачений дає згоду на застосування узгодженого за цією угодою покарання та звільнення від його відбування на умовах, визначених цією угодою.

Сторони розуміють наслідки укладення та затвердження цієї угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, а саме обмеження права оскарження вироку згідно зі ст.ст. 394, 424 КПК України, та відмову від прав, передбачених ст. 474 КПК України.

Ініціювання та укладення угоди було здійснено у відповідності до положень ст. 469 КПК України та порушень норм останньої, у підготовчому судовому засіданні, судом не встановлено.

Безпосередньо в самій угоді про примирення викладено усі імперативні реквізити останньої, визначені ст. 471 КПК України, та доведено до відома її сторін наслідки укладення та затвердження, регламентовані ст. 473 КПК України, наслідки не виконання, визначені ст. 476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого обвинувачення, а саме: його класифікації за ст. 12 КК України, особливостей обставин вчинення: форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, характеру і ступіня тяжкості наслідків, що настали, даних про особу обвинуваченої, обставин, що пом`якшують та обтяжують останнє.

Підстав регламентованих п.п. 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК України для відмовити у затвердженні угоди прокурором не було доведено та судом не виявлено.

Таким чином, судом, у підготовчому судовому засіданні, встановлено, що умови даної угоди в повній мірі відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України та закону.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 та ч. 1 ст. 475 КПК України, у підготовчому судовому засіданні, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між сторонами шляхом ухвалення вироку і призначення обвинуваченому узгодженої міри покарання.

Питання речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 314, 369-371, 373-374, 468-469, 471, 473-475 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Затвердити угоду про примирення укладену 15 12 2016 року між потерпілим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та обвинуваченим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у рамках кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000215 від 24 11 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочину), передбачених ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 125 КК України.

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених . 2 ст. 15, ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у вигляді громадських робіт строком 200 годин.

Речі, які визнані речовими доказами по кримінальному провадженню № 0000215 від 24 11 2015 року згідно постанови про визнання речових доказів від 09 лютого 2016 року, 15 березня 2016 року, повернути законному власнику.

Речі, які визнані речовими доказами по кримінальному провадженню № 0000215 від 24 11 2015 року згідно постанови про визнання речових доказів від 28 березня 2016 року, а саме грошові кошти в розмірі 5 000 (п"ять тисяч) доларів США, які передані на зберігання на дипозитний рахунок УФЗБО ГК Національної поліції у м. Києві звернути в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України та з урахуванням обмежень визначених ч. 2 ст. 473 КПК України до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я :