АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003467 від 14 серпня 2016 року за апеляційними скаргами: обвинуваченої ОСОБА_6 та прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_7 , який приймав участь в суді першої інстанції, на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, із неповною середньою освітою, одруженої, офіційно не працевлаштованої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

-обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_8
потерпілої: ОСОБА_9
обвинуваченої: ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 витрати по проведенню судовотрасологічної експертизи у розмірі 703,68 грн. на користь держави.

Також, вирішено питання згідно ст. 100 КПК України щодо речових доказів.

Згідно вироку суду, 13 серпня 2016 року, близько о 18 години 30 хвилин ОСОБА_6 , знаходилась на кухні у квартирі АДРЕСА_3 , де на побутовому ґрунті між нею та ОСОБА_9 виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_6 раптово виник умисел на спричинення потерпілій ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння.

ОСОБА_6 , перебуваючи на кухні у квартирі АДРЕСА_3 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений спричинення потерпілій умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння, на ґрунті виниклих неприязних відносин з ОСОБА_9 , під час сварки з останньою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, стоячи обличчям до ОСОБА_9 , яка перебувала в сидячому положенні на стільці, умисно завдала їй предметом, що володів колюче-ріжучими властивостями, схожим на ніж, який тримала у правій руці, один удар в область грудної клітини ліворуч, тим самим спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч, що за своїм характером, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Умисні дії, ОСОБА_6 , які виразились в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, яке небезпечне для життя в момент заподіяння, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року змінити, призначити їй більш м`яке покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Зазначає,що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, а також у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

На думку обвинуваченої, суд першої інстанції при призначенні покарання не враховано таку обставину, що пом`якшує покарання як активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину внаслідок провокаційних та аморальних дій потерпілої.

Вказує, що під час розслідування завжди приходила за викликом слідчого, дала правдиві покази щодо вчинення злочину, брала участь у проведенні слідчого експерименту, під час якого детально продемонструвала, яким чином завдала удар ножем, тобто активно сприяла розкриттю злочину. Також, щиро розкаюється у вчиненому злочині, вибачилась перед потерпілою.

Крім того, зазначає, що за місцем проживання характеризується позитивно, скарг щодо неї до правоохоронних органів не надходило, веде звичайний спосіб життя, не є соціально небезпечною, неофіційно працює, допомагає своїй неповнолітній дитині, хоча її позбавлено батьківських прав, вона все одно її виховує та допомагає матеріально, має стійкі соціальні зв`язки.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Просить зазначити в мотивувальній частині вироку таку обставину, що пом`якшує покарання активне як сприяння розкриттю злочину. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що в ході судового розгляду обвинувачена повністю визнала свою вину, детально розповіла про обставини вчинення злочину, крім того, під час досудового розслідування обвинувачена взяла участь у проведенні слідчого експерименту, під час якого показала, яким чином завдала удар ножем, тобто активно сприяла розкриттю злочину.
Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченої, яка просила її апеляційну скаргу задовольнити, пом`якшити призначене їй вироком суду першої інстанції покарання та застосувати вимоги ст. 75 КК України, апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, думку потерпілої, який просила пом`якшити покарання обвинуваченій, думку прокурора, яка апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції просила задовольнити в повному обсязі, вирок в частині призначеного покарання залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку що апеляційні скарги обвинуваченої та прокурора не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини кримінального правопорушення, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та викладених у вироку суду, а також правильність правової кваліфікації за ч. 1 ст. 121 КК України в апеляційних скаргах обвинуваченої та прокурора не оскаржуються.

В зв`язку із викладеним, фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації за ч.1 ст. 121 КК України апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при вирішенні питання про призначення обвинуваченій покарання, суд у повній мірі дотримався вимог зазначеного закону.

Норми Особливої частини КК України мають базуватися на нормах Загальної частини КК України. Це спеціально зазначено законодавцем у ст. 65 КК України, якою встановлено загальні засади призначення покарання

Згідно до ч.1 цієї статті суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Дотримуючись наведених вимог, суд першої інстанції, обираючи обвинуваченій, покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини скоєння злочину, а саме, що обвинувачена ОСОБА_6 наносячи удар предметом, що володів колючо-ріжучими властивостями, схожим на ніж, в область грудної клітини ліворуч потерпілій ОСОБА_9 , передбачала спричинення будь - якого за ступенем тяжкості тілесного ушкодження потерпілій і свідомо допускала його настання та фактично спричинила тяжкі тілесні ушкодження потерпілій.

Суд також врахував дані про особу обвинуваченої, яка в порядку ст. 89 КК України не судима, із своєю сім`єю тривалий час не проживає та позбавлена батьківських прав відносно свого сина за рішенням суду, офіційно не працевлаштована, суспільно-корисною працею не займається і веде дозвільний образ життя.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав щире каяття - пом`якшуючою покарання обставиною. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував думку потерпілої у судовому засіданні, яка просила призначити суворе покарання, оскільки обвинувачена жодного разу не прийшла до потерпілої у лікарню, не надала матеріальну допомогу у лікуванні, навіть не поцікавилася станом потерпілої.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про застосування покарання у виді позбавлення волі, однак в мінімальних межах санкції ч.1 ст. 121 КК України.

Призначення покарання є виявом справедливості. Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у Рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі про призначення судом більш м`якого покарання. Так, у Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.»
Справедливе застосування норм права означає, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, та покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

В апеляційній інстанції обвинувачена не навела інших переконливих не менш двох обставин, які істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину та є підставами для застосування вимог ст.ст. 69 КК України, оскільки на даний час обвинувачена не займається суспільно - корисною працею, будучи працездатною особою не вважає за необхідне змінювати свою поведінку, а тому є матір`ю, яка позбавлена батьківських прав.

Колегія суддів також не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої стосовно застосування при призначені покарання вимог ст. 75 КК України, оскільки як зазначено скоєно тяжкий злочин із застосуванням предмета схожого на ніж та ніяких провокуючих дій потерпілої судом не встановлено та фактичні обставини скоєння злочину сторонами кримінального правопорушення не оспорювались.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої та прокурора щодо помилкового невизнання судом першої інстанції обставиною, що пом`якшує покарання -активне сприяння розкриттю злочину, колегія суддів вважає необґрунтованими так як вони не підтверджені матеріалами кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в обвинувальному акті не зазначено дану обставину як таку, що пом`якшує покарання, також, прокурор не долучав до обвинувального акту протокол проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченої та даний протокол не досліджувався судом першої інстанції, крім того, в судових дебатах ( згідно до технічного запису судового засідання) прокурор та обвинувачена визнати дану обставину пом`якшуючою не просили, тому суд першої інстанції не мав підстав визнавати таку обставину пом`якшуючою покарання.

Не має наявних підстав визнавати пом`якшуючою обставиною - активне сприяння розкриттю злочину і апеляційним судом, оскільки з вироку суду вбачається , що ОСОБА_6 не надала органам досудового розслідування ніж, яким було спричинено тяжкі тілесні ушкодження (встановлено що обвинувачена умисно завдала удару потерпілій предметом, предметом схожий на ніж) та визнала свою вину тільки у зв`язку з показами потерпілої та іншими доказами скоєння злочину, що не можна вважати активним сприянням розкриттю злочину,тому апеляційна скарга прокурора та обвинуваченою не підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції що саме призначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових правопорушень.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

По с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції- ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення .

Судді апеляційного суду:
----------------------- ----------------------- ----------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4