УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/6448/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 186 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №296/6448/16-к за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 18 жовтня 2016 року, -
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок суду, застосувати до призначеного йому покарання ст. 69 КК України, перейти до більш м`якого виду покарання не пов`язаного з позбавленням волі. Вважає призначене йому покарання надто суворим. Зазначає, що вину визнав та щиро розкаявся, але судом не було враховано вказані обставини.
Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 18 жовтня 2016 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, без постійного місця реєстрації, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 20.03.2014 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.15, ч.2 ст.289, 75, 76 КК України на 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
- 25.04.2016 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі, -
засуджено за ст.ст. 15 ч.2, 186 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25.04.2016 року і визначено обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання 5 років 3 місяці позбавлення волі.
Початок строк відбування покарання вирішено обчислювати з 14 липня 2016 року.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишений у вигляді тримання під вартою.
Відповідно ч.5 ст.72 КК України вирішено зарахувати у строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 14 липня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно вироку суду, 14.07.2016 року близько 15 год. 50 хв. ОСОБА_7 знаходився у магазині «Взуттєвий Бум», що за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 120, де помітив на підлозі неподалік виходу вказаного магазину жіночу сумку, що належала ОСОБА_8 . Перебуваючи у вказаному магазині у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме: жіночої сумки синього кольору, вартістю 200 грн. 00 коп. та мобільного телефону марки «Нокіа С-206», вартістю 1 300 грн. 00 коп.; жіночого гаманця виготовленого із шкірозамінника вартістю 150 грн.; грошових коштів в сумі 400 грн. 00 коп., які знаходилися всередині жіночої сумки.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме вищевказаних речей, в цей же час, день та місці ОСОБА_7 , усвідомлюючи що за його злочинним діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непомітними, взяв вказану жіночу сумку із зазначеними речами всередині та почав рухатися до виходу із приміщення даного магазину.
Після чого, при виході із зазначеного магазину, злочинні дії ОСОБА_7 , направлені на таємне викрадення вищезазначеного чужого майна, були помічені продавцем даного магазину ОСОБА_9 та іншими працівниками вказаного магазину, котрі прослідували за ОСОБА_7 та почали кричати йому вслід, вимагаючи останнього зупинитись.
В цей час та за вказаних вище обставин, ОСОБА_7 усвідомлюючи, що його таємні дії помічено сторонніми особами, а злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, викрито, незважаючи на вищенаведені обставини, продовживши реалізацію свого злочинного умислу, проігнорувавши вимогу зупинитись, почав бігти у невстановленому напрямку з метою доведення злочинного умислу до кінця та залишення місця вчинення злочину.
Утримуючи при собі вищевказане майно, ОСОБА_7 продовжив відкрите викрадення чужого майна, належного ОСОБА_8 , однак, перебуваючи на прилеглій території був затриманий перехожими.
Таким чином, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки останнього було затримано на місці сторонніми особами.
Потерпіла в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.
Заслухавши доповідача, міркування прокурора в заперечення апеляційної скарги обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ст.ст. 15 ч.2, 186 ч.2 КК України кваліфіковані правильно.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно з ст. 12 КК України відноситься до тяжких, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, судом зазначено, що обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у вчиненому визнав. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд визнав щире каяття; обставиною, що обтяжує його покарання суд визнав рецидив злочинів, також судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, за місцем тимчасового проживання характеризується посередньо, на обліку в обласному наркологічному диспансері не перебуває, а тому суд, з врахуванням встановлених обставин справи та особи винуватого, призначив останньому покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальному розмірі санкції, передбаченою ч.2 ст. 186 КК України.
З наведеним висновком місцевого суду погоджується і апеляційний суд та вважає, що призначене судом покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не можна визнати несправедливим внаслідок суворості.
Місцевим судом вірно застосовано правила ст. 71 КК України та визначено обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбуте покарання за вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25.04.2016 року щодо останнього.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про неврахування судом обставин, що пом`якшують покарання, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки судом було враховано щире каяття останнього.
Крім того, для застосування ст. 69 КК України необхідна наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання.
Таким чином, колегією суддів за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_7 не встановлено підстав для застосування до призначеного останньому покарання ст. 69 КК України.
На підставі викладеного вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 слід залишити без зміни.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 18 жовтня 2016 року щодо нього - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: