Справа № 372/963/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/780/234/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 20.05.2016

УХВАЛА
Іменем України
20 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю представників ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Археологічна спадщина і сучасність»- ОСОБА_6 та ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу директора ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Археологічна спадщина і сучасність» ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 12 травня 2016 року, якою в задоволенні скарги директора ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Археологічна спадщина і сучасність» на бездіяльність слідчого зобов`язання вчинити певні дії, було відмовлено,
В С Т А Н О В И Л А :

Згідно з ухвалою, 23.10.2014 року до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.190 КК України за №0000851.

Під час провадження вказаного кримінального провадження слідчим було встановлено обставини, що вказують на таємне викрадення невідомою особою музейних експонатів в музеї Трипільської культури «Прадавня Аратта-України» в с.Трипілля Обухівського району Київської області, у зв`язку з чим ним було подано клопотання до Обухівського районного суду Київської області про надання дозволу на проведення обшуку в приміщеннях будівель за адресою: Київська область, Обухівський район, с.Трипілля, вул. Риболовецька, 1, що належить ТОВ «Науково-виробничому об`єднанню «Археологічна спадщина і сучасність», яке ухвалою суду від 08.04.2016 року було задоволено та надано старшому слідчому дозвіл на проведення обшуку в приміщеннях будівель за вищезазначеною адресою.

09.04.2016 року старшим слідчим ОСОБА_9 було проведено обшук на підставі ухвали суду від 08.04.2016 року в приміщеннях будівель за адресою: Київська область, Обухівський район, с.Трипілля, вул. Риболовецька, 1, що належить ТОВ «Науково-виробничому об`єднанню «Археологічна спадщина і сучасність», під час якого були виявлені та вилучені предмети.

11.04.2016 року ТОВ «НВО «Археологічна спадщина і сучасність», з метою недопущення порушення права власності на майно, було надіслано вимогу старшому слідчому ОСОБА_9 та керівнику Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області про негайне повернення вилученого майна, відповідь на яку надано не було.

25.04.2016 року до Обухівського районного суду Київської області надійшла скарга від директора ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Археологічна спадщина і сучасність» на бездіяльність слідчого та зобов`язання вчинення певних дій, в якій було зазначено, що в межах кримінального провадження № 000851 від 23.10.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України, слідчим Обухівського відділу поліції ГУ НП Київської області ОСОБА_9 09.04.2016 року під час проведення обшуку в будівлі, яка належить ТОВ «Археологічна спадщина і сучасність», було вилучено майно, яке на даний час не повернуто власнику та незаконно утримується слідчим, тому просив суд винести ухвалу, якою зобов`язати слідчого негайно повернути вилучені речі.

Відмовляючи в задоволенні скарги слідчий суддя послався на недоведеність доводів скарги про наявність факту бездіяльності слідчого в частині не повернення тимчасово вилученого майна при проведенні обшуку та визнав їх такими, що не узгоджуються із наданими скаржником матеріалами, оскільки дані дії слідчого проведені в межах розслідування кримінального провадження.

Не погоджуючись з ухвалою суду, директор ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Археологічна спадщина і сучасність» ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою визнати бездіяльність старшого слідчого ОСОБА_9 щодо неповернення тимчасово вилученого під час обшуку майна протиправною та зобов`язати його негайно повернути скаржнику усе майно, вилучене під час обшуку 09.04.2016 року у приміщеннях будівель, розташованих за адресою: Київська область, с.Трипілля, вул. Риболовецька,1, в обґрунтуванні звертає увагу на порушення конституційних прав особи, яка оскаржує неправомірно винесене рішення, яке грубо порушує вимоги норм чинного законодавства, в підтвердженні вказує на практику Європейського суду з прав людини, а саме на рішення у справі Руслан Яковенко проти України, на Конвенцію, пленуми Верховного суду України та рішення Конституційного суду, звертає увагу, що слідчим суддею неправомірно було залишено без задоволення скаргу на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні вилученого під час обшуку майна, з тих підстав, що нормами діючого законодавства України, а саме ч.5 ст.171 КПК України передбачено, що на тимчасово вилучене майно, не пізніше наступного дня після вилучення, повинно бути подане клопотання про арешт цього майна, в інакшому випадку майно повинно бути повернуто володільцю, чого слідчим зроблено не було, а вимоги апелянта про повернення його майна залишились без офіційної відповіді.

Заслухавши доповідача, представників ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Археологічна спадщина і сучасність»- ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, та вивчивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Статтею 309 КПК України визначено перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування в апеляційному порядку, до яких ухвала про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого не відноситься.

Разом з тим, ч.3 ст.309 КПК України передбачено, що на інші, окрім зазначених у ч.1,2 ст.309 КПК України, ухвали слідчого можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження.

При цьому, ч.2 ст. 314 КПК України визначено вичерпний перелік осіб, за участю яких відбувається підготовче засідання. Участь власника тимчасово вилученого майна, який не є стороною у кримінальному провадженні, у підготовчому засідання не передбачена, а тому Кримінальним процесуальним кодексом України фактично позбавлено таку особу права на захист своїх порушених прав і повернення законному володільцю безпідставно вилученого з його користування майна.

ТОВ «НВО «Археологічна спадщина і сучасність» не є стороною у кримінальному провадженні, в рамках якого відбулось тимчасове вилучення майна, а є тільки його власником, тому має право на захист своїх прав і оскарження рішення слідчого судді, в тому числі в апеляційному порядку на підставі норми прямої дії ст. 55 Конституції України, якою передбачено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Дане право підтверджено Рішенням Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року К6-рп/2001, в якому зазначено, що право на судовий захист належить до основних, невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина та відповідно до частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану, а недосконалість інституту судового контролю за досудовим слідством не може бути перепоною для оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб зазначених органів.

Згідно з ст.ст. 13, 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним і держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права і Конституція України, яка має найвищу юридичну силу. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Дану позицію підтримує Верховний Суд України у своїй постанові Пленуму № 9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», в якій зазначив, що Конституцією України кожній людині гарантовано право звернутися до суду для захисту своїх конституційних прав і свобод та роз`яснив судам між іншим, що для гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Також підтвердженням права ТОВ «НВО «Археологічна спадщина і сучасність» на апеляційне оскарження судового рішення, оскарження якого не передбачено КПК України, є зміст Рішень Конституційного суду України від 02.11.2011 року № ІЗ-рп/2011, від 30 січня 2003 року N З-рп/2003, від 25 грудня 1997 року N 9-зп, відповідно до яких суд не може відмовити у правосудді, якщо мають місце ущемлення прав і свобод громадян, інакше це буде порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" -кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Водночас ст. 13 Конвенції закріплено, що «кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.»

Згідно з Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Зокрема, у п. 79 рішення у справі Руслан Яковенко проти України від 04.06.2015 року зазначено: «Суд повторює, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див, рішення у справах «Ейрі проти Ірландії» від 9 жовтня 1979 року, п. 24, Series А № 32, та «Гарсія Манібардо проти Іспанії»? заява № 38695/97, п. 43, ЕСНК 2000-ІІ). Пам`ятаючи про зазначений принцип, суд у своїх рішеннях також встановлював, що фактична перешкода може суперечити Конвенції так само, як і юридична перешкода (див. рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року, п. 26, Series А № 18, та, у якості більш нового посилання, ««Центр правових ресурсів Валентина Кемпяну» проти Румунії».

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів, наведеним вище нормам законодавства повністю відповідають положення пункту 26 частини 1 статті З КПК України, яким серед інших основних термінів Кодексу визначено, що учасниками судового провадження є сторони кримінального провадження, а також: інші особи, за клопотанням або скаргою яких у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється судове провадження.

Таким чином, ТОВ «НВО «Археологічна спадщина і сучасність» на підставі ст. 55 Конституції України, Конвенції про захист прав і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, має право на судовий захист своїх порушених прав, шляхом подачі скарги на ухвалу слідчого судді, яка підлягає розгляду по суті судом апеляційної інстанції.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги на обґрунтування неправомірності винесеної ухвали судом першої інстанції та відмови в задоволенні клопотання апелянта , то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається у випадках, передбачених ч.5 ст.171 КПК України.

Згідно ч.5 ст.171 КПК України слідчий чи прокурор повинні звернутися до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна не пізніше наступного робочого дня після вилучення, інакше майно підлягає негайному поверненню.

Як вбачається з матеріалів справи, обшук в у приміщеннях будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , був проведений 09.04.2016 року, за результатами якого було виявлено та вилучено предмети- музейні експонати.

Однак, в порушення вимог ч.5 ст.171 КПК України, а ні слідчий, а ні прокурор станом на 20.05.2016р. з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, законним власником якого є ТОВ «НВО «Археологічна спадщина і сучасність» до суду не звернувся.

Тому, колегія суддів вважає, що тимчасово вилучене майно, відповідно до п.2 ч.1 ст.169 КПК України, підлягає поверненню законному володільцеві, та звертає увагу , що це є прямим обов`язком слідчого, а утримання майна у зв`язку із визнанням його речовими доказами, без накладення арешту, кримінальним процесуальним кодексом не передбачено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Київської області,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу директора ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Археологічна спадщина і сучасність» ОСОБА_10 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 12 травня 2016 року, якою в задоволенні скарги директора ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Археологічна спадщина і сучасність» на бездіяльність слідчого зобов`язання вчинити певні дії, було відмовлено скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою зобов`язати старшого слідчого СВ Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 негайно повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничому об`єднанню «Археологічна спадщина і сучасність» усе майно, яке було тимчасово вилучено, згідно протоколу обшуку від 09.04.2016 року у приміщеннях будівель, розташованих за адресою: Київська область, Обухівський район, с.Трипілля, вул.Риболовецька, 1.
Головуючий:
Судді: