Справа № 1-46/11
провадження № 1-в-113/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 липня 2016 року Обухівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області заяву ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту на майно,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернулась до суду із заявою про скасування арешту на майно, в якій просила скасувати арешт на майно накладений в кримінальній справі № 27-1332 від 03.01.2010 року.
В судове засідання ОСОБА_4 не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, оскільки засуджена ОСОБА_5 вироком Обухівського районного суду Київської області від 25.11.2011 року визнана винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 306, ч. 3 ст. 307 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України їй призначено покарання у виді 8 років 5 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та даний вирок в частині конфіскації майна, що є власністю засудженої не виконаний.
Дослідивши матеріали заяви, кримінальної справи та матеріали виконавчого провадження № 36186553 суд приходить до наступного.
З матеріалів кримінальної справи № 1-46/11( номер справи слідчого органу №) вбачається, що постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_6 від 03.01.2010року в межах кримінальної справи № 27-1332 з метою забезпечення можливої конфіскації майна, що як обов`язкове покарання передбачено ч. 2 ст. 307 КК України, накладено арешт на ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 .
З матеріалів кримінальної справи та виконавчого провадження № 36186553 встановлено, що вирок Обухівського районного суду Київської області від 25.11.2011 року визнана винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 306, ч. 3 ст. 307 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України їй призначено покарання у виді 8 років 5 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та даний вирок в частині конфіскації майна, що є власністю засудженої не виконаний, оскільки виконавчий лист № 1-46/11 виданий 26.11.2012 року Обухівським районним судом Київської області щодо конфіскації всього майна, що є власністю засудженої ОСОБА_5 постановою державного виконавця ВДВС Обухівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_7 повернуто стягувачу в зв`язку з відсутністю майна на яке можливо звернути стягнення відсутнє, що не відповідає дійсності та спростовується матеріалами виконавчого провадження та матеріалами кримінальної справи.
Процесуальна дія провадиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями кримінально-процесуального закону, чинного на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення (ст. 3 КПК України 1960 року,ст. 5 КПК України). За загальним правилом, якщо інше не передбачено перехідними положеннями, після набуття відповідними змінами чинності підлягають застосуванню нові процесуальні норми, незалежно від того, коли було розпочато провадження у справі.
Зі змісту заяви слідує, що заявником фактично ініційовано питання про скасування арешту майна шляхом скасування постанови органу досудового розслідування про його накладення, постановлених в порядку, передбаченомуКПК України 1960 року.
Згідно вимог статті 126 КПК України, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт.
Окрім того, в силу вимог ст. 324 КПК України, питання відносно того, що робити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна, вирішується судом при постановленні судового рішення, яким завершується розгляд справи.
Відповідно до п. 9розділу ХI «Перехідні положення» КПК України 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
В той же час ч. 6 ст. 126 КПК України 1960 року визначено, що накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
Відтак, враховуючи вищенаведене, та те, що саме слідчий відповідно до положень КПК України 1960 року наділений повноваженнями вирішувати питання про скасування накладеного арешту та зважаючи на те, що в застосуванні цього заходу потреба не відпала, оскільки як вбачається з матеріалів кримінальної справи та матеріалів виконавчого провадження вирок в частині конфіскації майна засудженої ОСОБА_5 не виконано, вважаю, що заява до задоволення не підлягає.
Керуючись ст. 126 КПК України 1960 року, п. 9 Розділу ХІ КПК України 2012 року

ПОСТАНОВИВ:
Заяву ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту на майно накладеного в кримінальній справі № 27-1332 постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_6 від 03.01.2010 року залишити без задоволення.
На постанову суду протягом семи діб з дня її винесення сторони можуть подати апеляції до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області.

СуддяОСОБА_1