26.10.2016
Справа № 494/1149/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.10.2016 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілої - ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, уродженець с. Сахарове Березівського району Одеської області з середньою освітою, не одружений, на утриманні нікого не має, урядових нагород не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз 14.08.2014 року Березівським районним судом за ст.. 395 Кримінального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КК України),
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українець, уродженець смт. Комінтернівське Одеської області з неповною середньою освітою, не одружений, на утриманні нікого не має, урядових нагород не має, не працює, зі слів зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,-
в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 186 КК України;
ВСТАНОВИВ:
04.08.2016 року о 21:00 ОСОБА_5 спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою заволодіння майном ОСОБА_4 , прибули до домоволодіння АДРЕСА_3 , проникнувши на територію домоволодіння, ОСОБА_7 разом з Гойдою прослідкував до будинку та шляхом ривка за ручку вхідних дверей, вирвали скобу, чим відчинили вхідні двері будинку. Реалізуючи свій умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, згідно раніше розподілених ролей, розуміючи , що ОСОБА_4 не зможе чинити їм опір, так як є літньою людиною, обвинувачені діючи умисно, з корисливих мотивів, відкрито, в присутності потерпілої, застосувавши до неї насильство, яке є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, яке виразилось в нанесені ударів у голову ОСОБА_4 ,- почали заштовхувати її до кімнати та постійно розпитувати про знаходження грошових коштів. Потерпіла ОСОБА_4 розуміюче застосоване до неї насильство, як небезпечне для життя та здоров`я, повідомила місце знаходження грошових коштів. Обвинувачені діючи умисно, з корисливих мотивів, відкрито в присутності потерпілої ОСОБА_4 заволоділи грошовими коштами в розмірі 1800 грн., які знаходились у шухляді шафи та жіночій сумочці та мобільним телефоном «Nokia» С1-01, чорного кольору, імеі: НОМЕР_1 , вартістю 250 грн., з сім-картою мобільного оператора МТС № НОМЕР_2 , яка цінності для потерпілої не представляє, та на якій були грошові кошти у розмірі 10 грн., після чого втекли, усвідомлюючи при цьому, що потерпіла розуміє протиправний характер здійснюваних над нею дій і сприймає їх як злочинні. В результаті злочинних дій ОСОБА_5 діючи умисно за попередньою змовою з ОСОБА_7 спричинили потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 2060.00 грн.
На розгляд суду досудовим слідством внесено обвинувачення ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України тобто у відкритому викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло.
На розгляд суду досудовим слідством внесено обвинувачення ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України тобто у відкритому викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло.
Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченого та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.
Крім того, суд з`ясував, що обвинувачені правильно розуміють зміст наданих їм прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав вину у вчиненні злочину передбаченого частиною третьою статті 186 КК України, що він щиро розкаюється у вчинені злочину.
Водночас, відповідно до ст.63 Конституції України обвинувачений ОСОБА_5 відмовився надавати пояснення та свідчити проти себе.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 визнав вину у вчиненні злочину передбаченого частиною третьою статті 186 КК України та надав суду пояснення про те яким чином ним було скоєно кримінальне правопорушення, що він щиро розкаюється у вчинені злочину та просив суд призначити йому найменш суворе покарання з випробовуванням.
Крім визнання вини обвинуваченим під час судового розгляду, їх вина у вчиненні злочину доведена показами потерпілої ОСОБА_4 , яка у судовому засіданні 26.10.2016 року пояснила, що 04.08.2016 року у неї працювали обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на території її домоволодіння за АДРЕСА_3 . Після виконаної роботи, потерпіла розрахувалась з обвинуваченими та пішла додому дивитись телевізор. Надвечір, приблизно о 21.00 год. цього ж дня вона почула, що хтось вибив двері, вона увійшла до веранди свого будинку та намагалась закрити двері, однак її заштовхали двоє людей з масками на голові та почали розпитувати про гроші. Вона одразу ж дізналась по голосу, що це ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Отримавши удар по голові та заштовхнувши її до кімнати, вона розповіла та віддала усі гроші разом з телефоном Нокиа. Претензії до обвинувачених щодо відшкодування та повернення коштів не має, оскільки працівники поліції її віддали їх.
Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особи обвинувачених, які не перебувають на наркологічному і психоневрологічному обліку. ОСОБА_5 характеризуються за місцем проживання негативно, раніше неодноразово судимий. ОСОБА_7 характеризується посередньо, раніше не судимий.
Згідно зі статтею12 КК України вчинений обвинуваченими злочини за частиною третьою ст. 186 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_7 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття.
На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким вони скористались.
Обставини, які обтяжують обвинуваченим покарання згідно статті 67 КК України вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння; вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за частиною третьою статті 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі. Також державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за частиною третьою статті 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі. ОСОБА_5 та ОСОБА_7 просили застосувати мінімальне покарання та суворо не засуджувати. ОСОБА_7 просив застосувати щодо нього покарання з випробовуанням. Потерпіла щодо міри покарання, яку необхідно призначити обвинуваченим, покладається на суд, однак просить суворо не засуджувати.
У відповідності до ст.8 ч.1 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Разом з цим, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 та ОСОБА_7 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Злочин вчинений обвинуваченими є дійсно небезпечним, оскільки посягає на життя, здоров`я та на право власності потерпілої особи. Однак мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
Так, у п. 1 ст. 5 Конвенції зазначено: «Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом».
У справі «Гарькавий проти України» (рішення від 18.02.2010) Європейський суд з прав людини зазначив, «що, коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінна вимога полягає в тому, що умови, за яких має здійснюватися позбавлення свободи, мають бути чітко сформульовані в національному законі і що застосування самого цього закону має бути передбачуваним і відповідати в цьому відношенні нормі «законності», яку встановлює Конвенція».
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинувачених обставин, наданих суду відомостей щодо осіб обвинувачених, тяжкості вчиненого ними злочину відповідно до статті 12 КК України, позицію державного обвинувача та самих обвинувачених, думку захисника ОСОБА_5 та потерпілого, з врахуванням ставлення обвинувачених до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що вони щиро розкаялися у скоєному, а також з урахуванням думки потерпілої ОСОБА_4 , яка просить покарати обвинувачених відповідно до закону, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 та попередження вчинення ними нових злочинів можливо тільки фактичною ізоляцією від суспільстваз призначенням покарання у виді позбавлення волі на 5 та 4 роки відповідно в межах санкції статті обвинувачення, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілої.
Водночас, суд доходить висновку про відсутність підстав застосування ст.. 75 КК України на прохання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо призначення йому міри покарання, оскільки злочин є тяжким, суду не надано позитивної характеристики на вказану особу. Суд також ураховує, що досліджуючи дані про ОСОБА_7 встановлено, що він постійного місця мешкання не має, ніде не працює, сім`ї не має. Більш того, суд критично відноситься до скоєного злочину ОСОБА_7 відносно особи похилого віку у стані алкогольного сп`яніння та застосування до неї насильства, у вигляді удару в голову.
Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у виді тримання під вартою необхідно залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Термін відбування покарання слід рахувати з часу фактичного затримання обвинувачених.
Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлений.
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.
Суд вважає, що речові докази, а саме: 40 гривень купюрами по 20 гривень та мобільний телефон Nokia C1-01, - необхідно залишити потерпілій - по-приналежності.
Керуючись ст.ст. 368,370, 374 КПК України, статтею 186 КК України, суд,-
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_7 залишити тримання під вартою.
Термін відбування покарання слід рахувати з часу фактичного затримання засуджених.
Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлений.
Речові докази, а саме: 40 гривень купюрами по 20 гривень та мобільний телефон Nokia C1-01, - необхідно залишити потерпілій - по-приналежності.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1