ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
іменем україни

08 листопада 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ
у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 липня 2016 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

За вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2016 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Лозуватка Приморського району Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні та засуджено до покарання за ч. 3 ст. 153 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_4 в строк призначеного покарання зараховано строк попереднього ув`язнення у період з 07 грудня 2015 року по 18 травня 2016 року протягом 166 днів з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання процесуальних витрат.
Ухвалою суду апеляційної інстанції вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він приблизно о 09 год., знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 разом зі своєю малолітньою двоюрідною сестрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , використавши те, що потерпіла лежала в ліжку на животі, а він сидів зверху на її ногах, фіксуючи своєю вагою ноги та тулуб останньої, переконався, що ОСОБА_5 не може чинити опір з використанням безпорадного стану малолітньої потерпілої, вступив з нею у статевий зв`язок шляхом аногенітального контакту.

У касаційній скарзі прокурор зазначає вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м`якості. На думку прокурора, апеляційний суд, залишаючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 , не врахував, що останній вину не визнав та не розкаявся у вчиненні цього злочину.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги, перевіривши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.
Прокурором не оскаржуються доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 153 КК України.
У касаційній скарзі не наведено також доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається із судових рішень, при призначенні покарання ОСОБА_4 судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості злочину, що є особливо тяжким, дані про особу засудженого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, навчався в Запорізькому національному технічному університеті.
Врахувавши ці обставини у сукупності суд першої інстанції визначив ОСОБА_4 мінімальне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, передбачене санкцією ч. 3 ст. 153 КК України.
При цьому, суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, у тому числі і скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та даним про особу засудженого, які за змістом були аналогічними доводам його касаційної скарги, дійшов висновку про те, що розмір покарання, призначеного ОСОБА_4 є обґрунтованим та не знайшов підстав для постановлення нового вироку, навівши докладні мотиви прийнятого рішення. Таким чином, обставини на які посилається прокурор були повною мірою враховані при призначенні покарання засудженому.
Отже, з мотивів, наведених у касаційній скарзі прокурора не вбачається підстав для висновку, що призначене покарання є несправедливим внаслідок м`якості. Ухвала суду апеляційної інстанції є достатньо обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Інших доводів, які б свідчили про невідповідність призначеного ОСОБА_4 покарання вимогам закону касаційна скарга прокурора не містить.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
З огляду на викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 липня 2016 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3