04.08.2016 Справа № 756/6909/15-к

Унікальний № 756/6909/15-к
Провадження № 1-кп/756/523/15

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2016 року м.Київ
Оболонський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Оболонського районного суду м. Києва кримінальне провадження стосовно

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженного, не працюючого, раніше судимого:

29.12.2001 року вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 142, ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
25.06.2005 року вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавленя волі; 30.08.2005 ухвалою Апеляційного суду м. Києва на підставі ст. 5 КК України, ст. 366, ст. 376 КПК України кримінальна справа закрита за обвинуваченням за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 25.06.2005 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України;

07.06.2011 року вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавленя волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

08.11.2011 року вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

14.03.2013 року вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 1 місяця позбавленя волі;

17.07.2014 року звільнений від відбування покарання на підставі ст.7 ЗУ «Про амністію у 2014 році», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: : АДРЕСА_2 ,
що обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_12 , близько 19 години 45 хвилин 11.02.2015, перебуваючи в тролейбусі №24, що рухався від зупинки громадського транспорту станції метро «Мінська» в м. Києві у напрямку ТЦ «Караван», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Лугова, 12, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувши свою увагу, на те, що в останньої в правій кишені джинсів знаходиться мобільний телефон, і в цей момент у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, а саме: зазначеного мобільного телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно і бажаючи збагатитися за рахунок чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_14 в той же день, в той же час, перебуваючи у тролейбусі №24, що рухався у напрямку ТЦ «Караван», неподалік від зупинки громадського транспорту «Богатирська», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка, 3, вважаючи, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, своєю правою рукою дістав мобільний телефон марки «LENOVO А-656» загальною вартістю 2300 гривень, який належить ОСОБА_13 та поклав його собі до лівої внутрішньої кишені курточки в яку був одягнений. Виконавши всі дії, які ОСОБА_14 вважав необхідними для таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, однак кримінальне правопорушення йому не вдалося закінчити з причин, що не залежали від його волі, оскільки його протиправні дії були викриті потерпілою ОСОБА_13 , після чого ОСОБА_14 повернув назад ОСОБА_13 її мобільний телефон марки «LENOVO А-656».

В подальшому на зупинці громадського транспорту «Богатирська», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка, 3, ОСОБА_14 був затриманий працівниками міліції.

Своїми протиправними діями, в разі доведення злочину до кінця, ОСОБА_14 міг би заподіяти матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_13 на загальну суму 2300 гривень.

Крім того, ОСОБА_12 10.03.2015 приблизно, о 19 годині 30 хвилин, перебував в салоні маршрутного таксі №485 на зупинці громадського транспорту, яка розташована за адресою: м. Київ, пр-т. Г. Сталінграда, 2-Г. В той час у ОСОБА_15 виник умисел направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, ОСОБА_14 таємно, шляхом вільного доступу, умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, впевнившись в тому, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, з лівої кишені пальто, в якому була одягнена ОСОБА_16 , своєю рукою дістав мобільний телефон марки «IPhone 5s» вартістю 7000 гривень який був в чохлі сірого кольору вартістю 400 грн. та з сім-картою мобільного оператора МТС вартістю 15 грн., який належить ОСОБА_16 та поклав його у праву кишеню своєї куртки, в яку був одягнений на той час.

В подальшому, ОСОБА_14 вийшов із салону маршрутного таксі на зупинці громадського транспорту за адресою: м. Київ, пр-т. Г. Сталінграда, 2-Г але в цей момент до нього звернулась ОСОБА_16 із вимогою зупинитись та повернути їй викрадений мобільний телефон. Після цього у ОСОБА_15 , який, почувши вимогу ОСОБА_16 та усвідомлюючи, що його дії були викриті і вже не являються таємними, виник раптовий злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно ОСОБА_14 з викраденим майном почав тікати з місця вчинення кримінального правопорушення, однак потерпіла його наздогнала та знову звернулась з вимогою повернути її майно. В цей час до них почали підходити працівники міліції і ОСОБА_14 усвідомлюючи що його дії є протиправними, з метою уникнення кримінальної відповідальності правою рукою з правої кишені своєї куртки, в яку був одягнутий, дістав мобільний телефон який належить гр. ОСОБА_16 та кинув його на землю.

Таким чином, кримінальне правопорушення ОСОБА_17 не вдалося закінчити з причин, що не залежали від його волі так як він був затриманий ОСОБА_16 та працівниками міліції.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у разі доведення його до кінця, ОСОБА_14 міг би спричинити майнову шкоду потерпілій ОСОБА_16 на загальну суму 7415 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_14 в судовому засіданні вину у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України визнав повністю і пояснив, що дійсно при вказаних в обвинувальному акті обставинах він 11.02.2015 року намагався здійснити крадіжку мобільного телефону, який належить ОСОБА_13 але коли вона помітила крадіжку від добровільно повернув, викрадений ним мобільний телефон.

Вину у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України не визнав та пояснив, що 10.03.2015 року о 19 годині 30 хвилин, став на підніжку з метою пройти до салону маршрутного таксі №485 м.Києва, при цьому перед собою побачив потерпілу ОСОБА_16 , після чого залишив маршрутку,оскільки в неї було багато людей, телефон у неї не викрадав, вважає, що докази стосовно скоєння ним цього злочину є суперечливими, що вони сфабриковані працівниками правоохоронних органів.

Потерпіла ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила 19 години 45 хвилин 11.02.2015, перебуваючи в тролейбусі №24 м.Києва, виявила відсутність мобільного телефону «LENOVO А-656» у своєї кишені, після чого побачила рядом з собою ОСОБА_15 ,який на її питання щодо викрадення у неї мобільного телефону повідомив, що її мобільний телефон знаходиться у нього і він її його поверне, тільки якщо вона не буде викликати міліцію, після чого повернув їй телефон.

Потерпіла ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що 10.03.2015 року приблизно о 19 годині 30 хвилин, вона перебувала в салоні маршрутного таксі №485 м. Києва, а за нею стояв ОСОБА_14 , який рукою з її кишені витягував мобільний телефон «IPhone 5s», після чого залишив маршрутне таксі та намагався втекти. Вона за ним погналась, наздогнала, просила повернути телефон, після чого, коли підійшли працівники міліції він кинув телефон на землю і був на вулиці затриманий працівниками міліції.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснив, що він знаходився на добовому чергуванні у складі автопатруля, та побачив, як обвинувачений вибіг з маршрутного таксі, а потерпіла ОСОБА_16 бігла за ним та просила повернути її телефон, який він потім викинув на землю.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні надав пояснення аналогічні показам свідка ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснив, що працював водієм маршрутного таксі, та бачив чоловіка за яким бігла жінка-потерпіла та як той чоловік викинув мобільний телефон на землю.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні пояснив, що на початку весни 2015 р. в вечірній час біля озера «Вербное» у м.Києві за проханням працівників міліції погодився бути понятим. У той час там були працівники міліції, потерпіла та ОСОБА_22 , потерпіла пояснювала, що у маршрутці обвинувачений викрав у неї телефон за яким вона побігла, зупинила та він був зупинений працівниками міліції. Також, він бачив, що на землі у траві знайшли мобільний телефон, який знаходився у чохлі і як працівники поліції поклали цей телефон до поліетиленового пакету, після чого почали проводити слідчі дії та склали протокол, який він прочитав та підписав.

Окрім показань потерпілих та свідків, вина ОСОБА_14 підтверджується:

- постановою від 11.02.2015 року про визнання мобільного телефону «LENOVO А-656» речовим доказом;

- постановою від 11.03.2015 року про затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, згідно якого ОСОБА_12 було затримано 10.03.2015 року о 19.45 год. за адресою: м.Київ,пр.-т. Г.Сталінграда, 2г;

- довідкою про вартість мобільного телефону «LENOVO А-656» вартість складає 2300 гривень;

- постановою від 10.03.2015 року про визнання мобільного телефону «IPhone 5s»речовим доказом;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 11.02.2015 року згідно якого ОСОБА_13 впізнала обвинуваченого,

-протоколом протоколом пред`явлення особи для впізнання від 11.02.2015 року згідно якого свідок ОСОБА_23 впізнав обвинуваченого;

-протоколом протоколом пред`явлення особи для впізнання від 11.02.2015 року згідно якого свідок ОСОБА_24 впізнала обвинуваченого;

-постановою від 12.02.2015 року про затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення згідно якого ОСОБА_12 було затримано 12.02.2015 року о 20.15 год. за адресою: м.Київ,вул.Тимошенко,3;

-протоколом огляду місці події від 10.03.2015 року згідно якого за адресою: м.Київ по пр.-т.Г.Сталінграда, напроти озера «Вербне» виявлено мобільний телефон «IPhone 5s»

-протоколом пред`явлення речей до впізнання від 10.03.2015 року згідно якого ОСОБА_16 впізнала мобільний телефон,який було вилучений під час огляду 10.03.2015 року;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 10.03.2015 року згідно якого ОСОБА_16 впізнала обвинуваченого;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 11.03.2015 року згідно якого ОСОБА_18 впізнала обвинуваченого;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 11.03.2015 року згідно якого ОСОБА_25 впізнала обвинуваченого;

-висновком трасологійчної експертизи від 26.03.2016 року згідно якого слід попілярного узору вилучений під час огляду місця події від 10.03.2016 року м.Київ,пр.-т. Г.Сталінграда, 2г з поверхні мобільного телефону «IPhone 5s» залишений ОСОБА_12 .

Аналізуючи вищевказані докази у купі, суд вважає, що вина обвинуваченого у скоєнні злочинів за вищевказаних обставин доказана. Суд вважає ці доказами належними та допустимими оскільки відомостей, що вони були отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою Україною суду не надано. Суттєвих протиріч, які б давали підстави сумніватись у цих доказах суд не вбачає. Усі потерпілі та свідки давали стабільні показання, які узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами, тому сумніватись в їх достовірності у суду не має підстав.
Показання обвинуваченого ОСОБА_15 про те, що мобільний телефон у потерпілої ОСОБА_16 він не викрадав, що докази за цим фактом є неналежними, суд не приймає до уваги, вважає їх недостовірними, даними з метою ухилитись від кримінальної відповідальності, бо вони не є логічними, спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_16 , свідків які безпосередньо вказують на те, що саме обвинувачений, а не хтось інший намагався відкрито викрасти у потерпілої її мобільний телефон.

Показання свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_27 суд, відповідно до ст.97 КПК України, не приймає до уваги, вважає їх не допустимими доказами, бо вони не були безпосередніми свідками під час скоєння злочинів, про обставини скоєння злочинів їм стало відомо з чужих слів і вказані ними обставини не підтверджуються іншими доказами.

Належних та допустимих доказів того, що вищевказані докази по справі було сфабриковано, що вони були зібрані з порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства суду не надано, відповідне судове рішення за цим фактом відсутнє.

Суд вважає, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ст. ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_17 суд враховує ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, які відноситься до середньої тяжкості та тяжких злочинів, що злочині є не закінченими, а також відомості які характеризують особу обвинуваченого: раніше неодноразово судимий, офіційно не працює, не одружений, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_15 суд не

вбачає.

Враховуючи обставини справи, дані про особу ОСОБА_15 ступень тяжкості злочинів, а також те, що обвинувачений будучі раніше неодноразово засудженим повторно скоїв декілька умисних корисних злочинів, суд приходить до висновку, що його виправлення можливо лише з призначенням реального покарання у вигляді позбавлення волі, що підстави для застосування ст.ст.69,75 КК України відсутні.
Судові витрати за проведення судово-криміналістичної експертизи у сумі 491,04 грн. (висновок експерта №170 від 26.03.2015 року) слід стягнути з ОСОБА_15 на користь держави.

Речові докази: мобільний телефон «LENOVO А-656» який знаходяться на зберіганні у ОСОБА_13 , слід залишити їй, як законному власнику та мобільний телефон «IPhone 5s» який знаходяться на зберіганні у ОСОБА_16 слід залишити їй, як законному власнику.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 376 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:
ОСОБА_12 визнати винним у скоєнні злочинів, передбаченних ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України призначивши йому покарання:

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді двох років позбавлення волі,

- за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

Відповідно до ст.70 КК України ОСОБА_12 призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначивши йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_12 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_12 рахувати з моменту його затримання -10 березня 2015 року.
Зарахувати до строку відбуття покарання ОСОБА_12 один день його затримання 12.02.2015 р.

Судові витрати за проведення судово-криміналістичної експертизи у сумі 491,04 грн. слід стягнути з ОСОБА_15 на користь держави.

Речові докази: мобільний телефон «LENOVO А-656» який знаходяться на зберіганні у ОСОБА_13 , залишити їй, як законному власнику та мобільний телефон «IPhone 5s» який знаходяться на зберіганні у ОСОБА_16 залишити їй, як законному власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання його копії.

Головуючий ОСОБА_1