Єдиний унікальний номер 725/4465/16-к
Номер провадження 1-кп/725/201/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.10.2016 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000100 від 22 вересня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із вищою освітою, одруженого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України при наступних обставинах.

Так, 23 жовтня 2015 року молодший сержант ОСОБА_4 призваний на військову службу за контрактом та зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 23.10.2015 №204 ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та призначений на посаду командира 2 аеромобільного - десантного відділення 1 аеромобільного - десантного взводу 2 аеромобільної - десантної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1

Положенням ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до вимог ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Положеннями статей 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Статтями 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку ілтравил, встановлених військовим статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Відповідно до статті 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі - Статуту) військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та беззастережно виконувати накази командирів (начальників) виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Крім того, статті 131, 216 Статуту передбачають, що військовослужбовці зобов`язані постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби в службовий час і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Згідно положення ст. 1 Закону України «Про оборону України» встановлено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14 січня 2015 року оголошено часткову мобілізація у тому числі в Чернівецькій області, що є підтвердженням особливого періоду, крім воєнного стану, на момент вчинення ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення, по теперішній час.

Поряд із цим, 01.09.2016 року приблизно о 08 год. 00 хв. молодший сержант ОСОБА_4 самовільно залишив територію військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та вибув до місця свого постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд до 16 вересня 2016 року.

Таким чином, молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, який проходить службу за контрактом, у порушенні вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 11, 16, 131, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, 01.09.2016 року приблизно о 08 год. 00 хв. самовільно залишив територію військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та вибув до місця свого постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд до 16 вересня 2016 року, чим вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, підтвердивши при цьому викладені в обвинуваченні фактичні обставини вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, вказавши, що дійсно з 01.09.2016 року по 16.09.2016 року самовільно залишив територію військової частини. Просив суворо його не карати.

Враховуючи, що фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 та кваліфікація його дій учасниками процесу не оспорюється, суд, роз`яснивши їм порядок та наслідки розгляду справи в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, зокрема те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, та переконавшись при цьому, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, а також відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, аналізуючи всі докази у справі в їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведеною у повному обсязі і кваліфікує його дії як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При цьому, суд вважає, що органом досудового слідства правильно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.4 ст. 407 КК України.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому покарання, суд відповідно до ст.ст. 65-67 КК України враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини справи, особу винного та його відношення до скоєного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Зокрема, обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги те, що вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення належить до категорії тяжких злочинів.

Також судом враховуються і дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проходження служби характеризуються позитивно, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, має задовільний стан здоров`я, що підтверджується наявними в матеріалах справи медичною характеристикою, одружений та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, приймав участь в антитерористичних операціях.

При цьому, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину суд визнає відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, суд ураховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, визнання вини, щире каяття, що суд визнає як обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які б обтяжували покарання, приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції його від суспільства, і вважає за можливе призначити йому покарання в межах санкції ч.4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі та застосувавши ст. 75 КК України, звільнити останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням.

При цьому, підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України суд не вбачає.

Саме такий вид покарання на погляд суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 65-67 КК України ст.ст. 368, 369-371, 373-376, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межи України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченому ОСОБА_4 негайно.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1