Справа № 308/799/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2016 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 308/799/16-к, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000163 від 19.01.2016 р. про обвинувачення:

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , без місця реєстрації, тимчасово не працюючого, розлученого, українця, громадянина України, з середньою освітою, раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч. 1 ст.263 та ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 у період з 22.12.2015 року до 16 год. 10 хв. 19.01.2016 року умисно, незаконно, без передбаченого законом дозволу носив при собі та зберігав предмети ззовні схожі на патрони у кількості 17 штук до моменту виявлення та вилучення о 16 год. 10 хв. 19.01.2016 року у нього працівниками поліції.

Крім того, 19 січня 2016 року близько 16 год. 10 хв. ОСОБА_4 перебуваючи на ринку «Білочка», що по вул. Белінського в м. Ужгороді, намагався збути металеві предмети схожі на патрони у кількості 17 шт. Проте, довести свій умисний злочинний намір до кінця ОСОБА_4 не зміг із-за причин, що не залежали від його волі, оскільки працівниками поліції були вжиті заходи, щодо припинення даного кримінального правопорушення та вилучено у ОСОБА_4 металеві предмети схожі на патрони у кількості 17 штук, які упаковано у спец. пакет експертної служби №2897634.

Згідно висновку експерта НДЕКЦ при УМВС України в Закарпатській області №1/20 від 22.01.2016 року вилучені у ОСОБА_4 металеві предмети є боєприпасами, патронами військового взірзя калібру 5,45х39 мм., призначені для стрільби із автоматів системи Калашнікова та іншої зброї відповідного калібру, виготовлені в заводський спосіб та придатні для проведення пострілів.

Обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, тобто носіння, зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу та кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.1 ст.263 КК України, як закінчений замах на збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

До суду надійшов обвинувальний акт разом з угодою про визнання винуватості укладеної 28 січня 2016 року в приміщенні Ужгородської місцевої прокуратури між прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності захисника ОСОБА_5 про визнання винуватості з додержанням наступних умов.

На підставі наведеного, суд розглянув справу відповідно положень ст. ст. 472, 473, ч.4 ст.474 КПК України.

Зі змісту угоди вбачається, що слідчим слідчого відділу Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області за погодженням з прокурором 25 січня 2016 року ОСОБА_4 була висунута підозра у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч. 1 ст.263 та ч. 1 ст. 263 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. При цьому сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки (три роки) та за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць (три роки один місяць). Згідно вимог ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць (три роки один місяць), із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 /два/ роки та покладенням на нього обов`язків передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Із запропонованим видом та мірою покарання ОСОБА_4 згідний. Наслідки укладення та затвердження означеної угоди, згідно ст.ст. 394, 424, 473, 474, 476 КПК України та ст.389-1 КК України оговорені сторонами.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах викладених у обвинувальному акті визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що права надані йому законом в зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості він повністю розуміє; з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обізнаний; характер обвинувачення та його суть зрозумілі; обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим; свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.2 ст. 15 ч. 1 ст.263 та ч. 1 ст. 263 КК України України визнав повністю.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив суду, що угода про визнання винуватості від 28.01.2016 року укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просив її затвердити.

В підготовчому судовому засіданні прокурор та захисник висловили думку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 28.01.2016 року.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст. 15 ч. 1 ст.263 КК України як закінчений замах на збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу та за ч. 1 ст. 263 КК України як носіння, зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу - вірно.

Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, оскільки не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання вини.

Судом на виконання вимог ст.474 КПК України сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено. В підготовчому судовому засіданні суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і що угода про визнання винуватості від 28.01.2016 року не є наслідком застосування насильства, примусу погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та оцінені судом, відповідно до ст.94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , склад кримінального правопорушення з кваліфікуючими ознаками носіння, зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу вказує на кваліфікацію діяння за ч. 1 ст. 263 КК України, а склад кримінального правопорушення з кваліфікуючими ознаками - закінчений замах на збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу вказує на кваліфікацію діяння за ч.2 ст. 15 ч. 1 ст.263 КК України, обвинувачений визнав свою вину повністю.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені КК України.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 за ч.2 ст. 15 ч. 1 ст.263 КК України та ч. 1 ст. 263 КК України, є тяжким злочином.

Згідно п.1 ч. 4 ст. 469 КПК України - угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

При вирішенні питання про відповідність угоди про визнання винуватості від 28.01.2016 року вимогам ст.ст.469, 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього кодексу, зокрема щодо змісту та порядку укладення угоди, а також щодо узгодженої між сторонами міри покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Суд при прийняті рішення у підготовчому судовому засіданні згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України має право затвердити угоду.

Згідно ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Згідно ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

За таких обставин суд вважає, що виправленню та перевихованню обвинуваченого ОСОБА_4 може сприяти покарання, не пов`язане з його ізоляцією від суспільства і призначає узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання : ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки (три роки) та за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць (три роки один місяць). Згідно вимог ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць (три роки один місяць), із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 /два/ роки та покладенням на нього обов`язків передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

З врахуванням вищевказаного, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального законодавства, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження та роз`яснивши їм обмеження права щодо оскарження вироку, передбачені ст. 473 КПК України, суд приходить до висновку про затвердження угоди про визнання винуватості укладеної 28 січня 2016 року в приміщенні Ужгородської місцевої прокуратури між прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності захисника ОСОБА_5 .

За наведених обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 263 КК України та ч. 1 ст. 263 КК України.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368,370,374,376,395,472, 473,474,475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

Угоду про визнання винуватості від 28 січня 2016 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , з участю захисника ОСОБА_5 затвердити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 263 КК України, ч. 1 ст. 263 КК України і призначити йому покарання :

-за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді 3 /роки/ роки позбавлення волі;

-ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді у вигляді 3 /роки/ роки 1 /один/ місяць позбавлення

волі;

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточно до відбуття покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (місяць) місяць .

На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом 2/двох/ років іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням відповідно до ст.76 КК України на засудженого ОСОБА_4 обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін - особисте зобов`язання.

Стягнути на користь держави з ОСОБА_4 судові витрати по справі в розмірі 245 гривень (двісті сорок п`ять гривень, 52 коп.) за проведення експертиз.

Речовий доказ по справі боєприпаси у кількості 17 штук які упаковані у спец. пакет експертної служби № 0335248 знищити.

Оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставин не допускається.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України в апеляційний суд Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1