АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/522/16-к Номер провадження 11-кп/786/559/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України - ТЗ
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавсько області в складі:
Головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.11.2015 за № 0001253 за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Полтавської області та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 квітня 2016 року щодо,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Широка Долина Великобагачанського р-ну, Полтавської обл., громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, працюючого приймальником молочної сировини ТОВ «Гадячсир», мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
якого визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И ЛА :
до Апеляційного суду Полтавської області звернулися з апеляційними скаргами прокурор та обвинувачений ОСОБА_8 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 квітня 2016 року

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалення нового вироку, яким вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На думку прокурора, суд при визначенні покарання безпідставно застосував положення ст. 69 КК України, оскільки не врахував належним чином наявність обтяжуючої покарання обставини щодо вчинення злочину ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, зазначає, що судом неправильно врахована як пом`якшуюча покарання обставина часткове відшкодування шкоди потерпілим, при цьому в розумінні положень ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання є, на думку прокурора, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди у повному обсязі. Через лише часткове відшкодування шкоди обвинуваченим не можна погодитися із висновком суду про врахування даної обставини як пом`якшуючої покарання та із послідуючим застосування ст. 69 КК України при визначенні міри покарання ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити, звільнивши його від відбування покарання з максимальним іспитовим строком.

Обвинувачений просить врахувати визнання ним вини та щире каяття, те, що він раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, має постійне місце роботи, клопотання трудового колективу про застосування покарання не пов`язаного з позбавленням волі, наявність на утриманні двох малолітніх дітей та непрацездатної дружини, утриманців за вироком суду, часткове відшкодування шкоди потерпілим

Іншими учасниками вирок суду не оскаржений.

Потерпілим ОСОБА_9 на апеляційну скаргу обвинуваченого подано заперечення в якому він зазначає, що всі зазначені в апеляційній скарзі обставини судом враховані, даних про хворобу та непрацездатність дружини обвинуваченим не надано, обвинувачений лише частково відшкодував матеріальну шкоду, а в даний час шкоду не відшкодовує взагалі, вчинив тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння, а тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Згідно вироку Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 квітня 2016 року ОСОБА_8 визнаний винуватим і йому призначено покарання за ст. 286 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 5 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 задоволено частково.
Ухвалено стягувати з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на відшкодування шкоди завданої смертю батька ОСОБА_12 , в зв`язку з втратою годувальника 894 грн. щомісячно починаючи з 12 листопада 2015 року і до повноліття ОСОБА_11 .

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 27000 грн. в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди завданої злочином.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 22087 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином (витрати на поховання, на придбання пам`ятника, на поїздки до органів слідства), 1341 грн. 24 коп. витрат понесених на поїздки представника потерпілого до суду та на оплату підготовки та складання цивільного позову.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди заподіяної злочином.
Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати по справі в сумі 1227 грн. 60 коп., пов`язані із залученням експерта.
За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за вчинення злочину за наступних обставин.

06 листопада 2015 року близько 19 години 50 хвилин в темний час доби ОСОБА_8 в порушення п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння керував автомобілем ВАЗ 21013, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_13 , по вул. Миргородській в с. Великі Сорочинці Миргородського району та рухався від центральної частини села у напрямку автодороги сполученням Лубни-Миргород-Опішня.

Проїжджаючи в районі будинку №1-А вищевказаної вулиці у с. В.Сорочинці Миргородського району ОСОБА_8 , у порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України проявив неуважність, не вжив заходів до належного контролю за дорожньою обстановкою, внаслідок чого допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_12 , що рухався прямолінійно, по проїзній частині дороги у попутному йому напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 згідно висновку судово-медичної експертизи були спричинені наступні тілесні ушкодження: крововиливи у м`які тканини голови тім`яно-потиличної ділянки голови та м`яку мозкову оболонку, майже по всій конвекситальній поверхні обох півкуль головного мозку; забій речовини головного мозку правої лобно-скроневої ділянки; лінійний перелом кісток склепіння черепа; переломи 1-4 ребер справа та 1,3,4 ребер зліва, по кількох анатомічних лініях; переломи правих дуг 5-7 шийних хребців; переломи правих поперечних відростків 7-го шийного хребця і 1-го грудного хребця; крововиливи у м`які тканини правого стегна та гомілки по задній поверхні; садна, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті.
Причиною смерті ОСОБА_12 стала тупа травма голови внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що призвела до виникнення крововиливів у м`які тканини голови, м`яку мозкову оболонку, забою речовини головного мозку, перелому кісток черепа.
Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків що настали у вигляді смерті особи, відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи є порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.п. 2.9 «а», 12.3 Правил дорожнього руху України.

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 знаходиться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора на підтримання доводів апеляційної скаргу та його заперечення проти апеляційної скарги обвинуваченого, ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу , просив її задовольнити, а в задоволенні скарги прокурора відмовити, представника потерпілого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_7 , який заперечив проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого та просив задовольнити скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційних скарг, частково дослідивши докази, колегія суддів апеляційного суду знаходить, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення зважаючи на наступне.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчинені злочину за обставин наведених у вироку ґрунтується на зібраних у справі та належним чином перевірених в судовому засіданні доказах, оцінених в сукупності та наведених у вироку і є обґрунтованим та в апеляційних скаргах не оспорюється.

Дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України кваліфіковані правильно.

Мотивуючи можливість призначення основного покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді основного покарання обмеження волі, суд першої інстанції у вироку послався на наявність відповідно до ст. 66 КК України декількох пом`якшуючих покарання обставин: щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, часткового відшкодування завданої шкоди потерпілим.

При цьому суд також врахував тяжкість вчиненого злочину, його наслідки у виді смерті людини, характер допущених порушень Правил дорожнього руху та ставлення обвинуваченого до вчинених порушень. При цьому вказано на позитивні дані ОСОБА_8 : постійне місце проживання, де він характеризується виключно позитивно, відсутність судимостей, наявність на утриманні двох малолітніх дітей.

Такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 в ході судового розгляду відшкодував лише частину завданої злочином шкоди ( по 3000 грн. кожному потерпілому), однак в подальшому жодних виплат потерпілим не здійснював, в тому числі і на утримання неповнолітнього сина померлого, хоча доводи апеляційної скарги обґрунтовує наявністю у нього обов`язку по утримання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Про відсутність виплат з боку ОСОБА_8 на відшкодування шкоди зазначає і у своїх запереченнях потерпілий ОСОБА_9 , при тому, що середній заробіток обвинуваченого складає близько 2500 гривень на місяць. Отже, часткове відшкодування шкоди як обставина, що пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, судом першої інстанції у вироку врахована помилково. З огляду на це, поведінка ОСОБА_8 по самоусуненню від відшкодування шкоди свідчить про відсутність щирого каяття обвинуваченого у вчиненні злочину.

Крім того, колегія суддів вважає, що судом недостатньо враховано те, що злочин інкримінований ОСОБА_8 відноситься до категорії тяжких та вчинений ним у стані алкогольного сп`яніння. Також недостатньо враховано тяжкі наслідки у вигляді смерті людини та думку потерпілого ОСОБА_9 про призначення суворої міри покарання.

Враховуючи наведені дані, колегія суддів вважає покарання призначене ОСОБА_8 м`яким та недостатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність застосування судом ст. 69 КК України є обґрунтованими.

Водночас доводи апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів до уваги не приймає, оскільки даних про непрацездатність дружини обвинуваченого матеріали кримінального провадження не містять, у клопотання трудового колективу мова йде про призначення мінімальної міри покарання ОСОБА_8 , а не покарання не пов`язаного із позбавленням волі, на що помилково у своїй скарзі вказує обвинувачений. Інші, зазначені у апеляційній скарзі обвинуваченого обставини, знайшли відображення у вироку суду та їм надана відповідна оцінка.

Законних підстав для звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 з іспитовим строком, як того просить обвинувачений, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора в частині скасування вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильним застосуванням судом Закону України про кримінальну відповідальність (безпідставне застосування ст. 69 КК України) є обґрунтованою , у зв`язку з чим вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_8 підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Враховуючи вище наведене та приписи статей 50, 65 КК України, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів враховує особу винного, який вину визнав, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності притягується вперше. Відповідно до ст. 66 КК України враховує як пом`якшуючу покарання обставину наявність у ОСОБА_8 на утриманні двох малолітніх дітей та відповідно до ст. 67 КК України враховує як обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Зважаючи на наявність обтяжуючої покарання обставини, тяжких наслідків у виді смерті людини, наявність лише однієї пом`якшуючої покарання обставини, колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_8 в межах санкції ч.2 ст.286 КК України. Саме таке покарання буде необхідним достатнім та справедливим, відповідатиме меті покарання, а також запобігатиме вчиненню нових злочинів обвинуваченим. Оскільки злочин вчинено у стані сп`яніння, ОСОБА_8 слід призначити і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

З А С У Д И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 квітня 2016 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 (три) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_15 обрати у вигляді утримання під вартою, взявши його під варту із зали суду негайно.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту фактичного взяття під варту - з 01 липня 2016 року.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скаргидо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справпротягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_8 у той же строк з дня отримання копії вироку.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4