Справа № 367/4764/16-к
УХВАЛА
Іменем України
10 червня 2016 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні, в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області клопотання старшого слідчого СВ Ірпінського ВП ГУ Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна, -

в с т а н о в и в:
слідчий СВ Ірпінського ВП ГУ Національної поліції в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з клопотанням, погодженим з прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області юристом 3-го класу ОСОБА_4 , про накладення арешту зошит з написами, дві банківські картки, ноутбук з зарядним пристроєм, предмет зовні схожий на ніж, що належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, що 07.06.2016 близько 01.00 год., (точний час не встановлено) між ОСОБА_6 , яка знаходилась за місцем свого тимчасового проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , та потерпілим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з нею спільно проживає, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

З метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_6 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, перебуваючи в кухонній кімнаті будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , взяла ніж, який знаходився на столі. Після чого, вибігши на вулицю не маючи підстав для необхідної оборони, тримаючи в правій руці ніж застосувала його з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 , шляхом нанесення останньому удару в область грудної клітини, чим спричинила потерпілому ОСОБА_5 , проникаюче ножове поранення грудної клітини праворуч (згідно довідки №6058 Ірпінської центральної міської лікарні від 07.06.2016).

Орган досудового розслідування вважає, що зошит з написами, дві банківські картки, ноутбук з зарядним пристроєм, предмет зовні схожий на ніж є знаряддями вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та зберегли на собі сліди та речі, що мають важливе значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливо розглянути клопотання за його відсутності.

Вивчивши клопотання та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує своє клопотання, оглянувши матеріали кримінального провадження № 0001983 слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Оскільки з клопотання та матеріалів доданих до нього не вбачається, що майно на яке просить слідчий накласти арешт можливо використати як доказ у кримінальному провадженні № 0001983 від 07.06.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання про арешт майна.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 173 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:
Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури юристом 3-го класу ОСОБА_4 про арешт майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції продовж п`яти днів.
Слідчий суддя: ОСОБА_1