Ухвала

26 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 24 листопада 2015 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а:
зі змісту касаційної скарги прокурора вбачається, що він не погоджується з вказаними судовими рішеннями.

Виходячи з положень ст. 429 КПК України касаційна скарга має відповідати вимогам, визначеним ст. 427 цього Кодексу, відповідно до яких у касаційній скарзі зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; прізвище, ім`я, по батькові (найменування), поштова адреса особи, яка подає касаційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є, судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції; перелік матеріалів, які додаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Однак, прокурор вказаних вимог процесуального закону не дотримався.

Так, у поданій скарзі прокурора не міститься обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, а відтак, й необхідності скасування оскаржуваних судових рішень на підставах, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на положення статей 50, 65, 413, 414 цього Кодексу.

Крім того, у вступній частині касаційної скарги зазначено про оскарження прокурором лише ухвали апеляційного суду, тоді як його вимоги та доводи сформульовані про скасування як вироку, так і ухвали, що свідчить про неузгодженість позиції прокурора.

Також, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України прокурор у скарзі не зазначає чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 24 листопада 2015 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог суду касаційну скарги йому буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 ___________________ ОСОБА_3