У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 липня 2016 року місто Одеса
Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Солдат ОСОБА_5 призваний на військову службу у зв`язку із мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 13 травня 2015 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08 червня 2015 № 110 ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія-механікамайстернітехнічногообслуговуванняавтомобільноїтехніки ремонтного взводу військової частини НОМЕР_1 .
Згідно положень ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Відтак, з 08 червня 2015 року, тобто з моменту зарахування солдата ОСОБА_5 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.
Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.
Проте, діючи на порушення вищезазначених вимог, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 16 грудня 2015 року солдат ОСОБА_5 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та незаконно був відсутній за місцем проходження військової служби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 25 лютого 2016 року.
16 грудня 2015 року вироком Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_5 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначено покарання у виді арешту з триманням на гауптвахті, строком 5 (п`ять) місяців
Після призначеного покарання 16 грудня 2015 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 повинен був повернутися до розташування зазначеного військового формування для подальшого проходження військової служби та виконання своїх службових обов`язків, а згодом для відбування призначеного судом покарання на гауптвахті.
Проте, всупереч вищевикладеному, ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем призваним на військову службу за мобілізацією та проходячи службу на посаді водія-механіка майстерні технічного обслуговування автомобільної техніки ремонтного взводу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , з метою тимчасово ухилитися від військової служби, 16 грудня 2015 року, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до зазначеного військового формування, що та ухилявся від проходження військової служби до 25 лютого 2016 року.
23 липня 2016 у кримінальному провадженні складено повідомлення про підозру відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Враховуючи вищевикладене, дії солдата ОСОБА_5 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407ч. 4КК України самовільне залишення військовослужбовцем місця служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, та відповідно до ст.12 ч.4 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю наступних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які можуть настати, якщо підозрюваний буде залишатись на волі: у солдата ОСОБА_5 мається судимість за вчинення кримінального правопорушення, передбачено ч.4 ст.407 КК України;
підозрюваний після вироку Комінтернівського районного суду від 16 грудня 2015 року, знаючи про кримінальну відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України повторно умисно вчинив цей злочин, підозрюваний може переховатися від органів досудового розслідування, не прибувати на виклики, посилаючись на різні нібито форс-мажорні чи поважні обставини, таким чином затягуючи хід досудового розслідування. Крім того, у підозрюваного не має постійного заробітку, а відтак не буде грошових коштів для того, щоб добиратись до місцезнаходження органу досудового розслідування; підозрюваний знаходиться на волі та має фактичну можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки свідки у справі його співслужбовці, про яких йому відомо. підозрюваний має можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Залишаючись на волі підозрюваний має можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, що з урахуванням вчиненого ним кримінального правопорушення створює велику суспільну небезпеку. Водночас, підозрюваний негативно характеризується по службі.
Відтак, запобігти настанню вищевказаних ризиків неможливо застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та знаючи про кримінальну відповідальність за вчинення злочину, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України вчинив нове кримінальне правопорушення та повторно нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин, вчинивши це діяння в умовах особливого періоду та ухилився від проходження військової служби, за місцем військової служби не має постійного місця проживання та реєстрації, має можливість впливати на свідків та залякувати їх, має змогу не прибувати на виклики, посилаючись на різні нібито форс-мажорні чи поважні обставини, таким чином затягуючи хід досудового розслідування та спотворюючи дійсні обставини вчиненого кримінального правопорушення.
Зазначені обставини, на підставі яких зроблено висновок про обрання стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою містяться в наступних матеріалах провадження: доповіді військової частини НОМЕР_1 про відсутність ОСОБА_5 на службі з 31 серпня 2015 по теперішній час, службових документів які надійшли з військової частини НОМЕР_1 , протоколах допиту свідків, службовій характеристиці та інші.
Приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 підозрюється у вчинені тяжкого злочину, передбаченого ст. 407ч. 4 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, а також те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, викладені в описовій частині цього клопотання, застосування більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти цим ризикам, прокурор подав клопотання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор ОСОБА_3 підтримав в судовому засіданні клопотання, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають слідчому судді на застосування найбільш суворого заходу, а також в разі обрання такого запобіжного заходу визначити розмір застави 80 мінімальних заробітних плат, що на 01.01.2016 становить 110.240 гривень, що зможе запобігти вказаним ризикам втручання в хід розслідування.
Підозрюваний ОСОБА_5 під час розгляду клопотання провину свою в скоєнні зазначеного правопорушення визнав, але вказав, що після відбуття покарання за попереднім вироком він зв`язався по телефону із військовим прокурором, даних якого н6е пам`ятає, та який вказав йому, що він як судимий не потрібний в армії, тому він і не являвся до військової частини, мотивуючи це тим, що є юридично безграмотним, просив не обирати йому такого суворого запобіжного заходу.
Вивчивши клопотання та матеріали справи, які обґрунтовують доводи клопотання, допитавши підозрюваного ОСОБА_5 , вислухавши вимоги адвоката ОСОБА_4 , який вказав, що провина ОСОБА_5 матеріалами справи не доведена, хоча вину свою він визнає, він є сиротою і має постійне місце проживання, від органів слідства ухилятись не буде, а тим більше скоювати інші злочини, тому запобіжним заходом йому можливо обрати, не пов`язаного із триманням під вартою, вислухавши вимоги прокурора ОСОБА_6 , прихожу до висновку, що подання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
З наданих матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_5 обгрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 є: запобігання спробам переховуватись від органу досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків, зашкодити виконанню його процесуальних обов`язків.
Викладені обставини свідчать про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може порушити покладені на нього Законом процесуальні обов`язки.
Застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду (ст.177 КПК).
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, вік та стан його здоров`я, наявність чи відсутність судимостей.
Також слідчий суддя вважає, що прокурором під час розгляду клопотання надано достатньо матеріалів (доказів), які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти доведеним під час розгляду ризикам.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає.
Таким чином, на підставі наданих слідчому судді матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставин, слідчий суддя обґрунтовано вважає, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки ОСОБА_5 .
Враховуючи положення ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України. При цьому слідчий суддя вважає на тяжкість злочину, соціальний статус інкримінованого злочину та інші обставини, тому застава може бути вищою за максимальну суму застави тяжкості даного злочину, згідно ч.5 ст.182 КПК України та погоджується із вимогами прокурора.
Керуючись ст.ст.132, 176, 177, 178, 183-184, 186, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваного ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 мінімальних заробітних плат, що станом на 01.01.2016 становить 110.240 (сто десять тисяч двісті сорок) гривень
Підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу. Підозрюваний, обвинувачений звільняються з-під варти після внесення застави.
У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, строком на 2 (два) місяці, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:
-протягом 2 діб вирішити питання про проживання за місцем реєстрації або знайти інше місце проживання у місті Одесі, про що повідомити слідчого;
-прибувати до військової прокуратури Одеського гарнізону, за викликом слідчого, прокурора;
-не відлучатись без дозволу слідчого, прокурора або суду з міста Одеса, або з місця фактичного мешкання;
-повідомляти про зміну місця свого проживання;
-не спілкуватися будь-яким способом з будь-ким із нинішніх та звільнених військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ;
-докласти зусиль до пошуку роботи;
-у разі наявності документів, що дають право виїзду за кордон, здати їх на зберігання до органу досудового розслідування.
Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний будучи належним чином повідомлений, не явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин не повідомив про причину своєї неявки або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України і використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі зверненні застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.
Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту затримання, тобто 23.07.2016 року і припиняє свою дію 21.09.2016 року.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Слідчий суддя: ОСОБА_1
Копію ухвали отримав:_____________________________________________________