АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/2120/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 3 ст. 286 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000637 щодо обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Прилуки Чернігівської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Судом вирішено питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як встановив суд у вироку, 16 квітня 2014 року, приблизно о 23 год. 05 хв. ОСОБА_7 , у стані алкогольного сп`яніння керуючи автомобілем марки «Mersedes-Benz CL-500», транзитний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині проспекту Бажана зі сторони Південного шляхопроводу у напрямку Харківської площі в м. Києві, зі швидкістю 100 км/год., яка перевищувала максимально допустиму швидкість на даній ділянці 60 км/год. В цей же часпопереду керованого ОСОБА_7 автомобіля рухався автомобіль марки «Sкoda Felicia», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , а далі на проїжджій частині навпроти будинку № 14 по проспекту Бажана в м. Києві, в крайній лівій смузі руху стояли без водіїв автомобілі марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_3 , «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_4 , і «Daewoo Nexia», д.н.з. НОМЕР_5 , біля яких перебували пішоходи ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Під час руху ОСОБА_7 в порушення вимог п. 2.9(а), п. 12.3, п. 12.8 Правил дорожнього руху Українипроявив неуважність і необережність у виді злочинної недбалості до дорожньої обстановки та її змін, при виникненні небезпеки для руху, чим для нього був автомобіль марки «Sкoda Felicia», д.н.з. НОМЕР_2 , який він об`єктивно спроможний був виявити, завчасно не вжив заходів до зменшення швидкості керованого ним автомобіля, продовжував рух та навпроти будинку № 14 по проспекту Бажана в м. Києві скоїв зіткнення з задньою частиною автомобіля марки «Sкoda Felicia», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , після чого, продовживши рух, скоїв наїзд на стоячий у лівій смузі руху автомобіль марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_3 , який від удару зіткнувся з металевим відбійником та автомобілем марки «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_4 , і «Daewoo Nexia», д.н.з. НОМЕР_5 , та одночасно здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які перебували на проїзній частині дороги під час оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 від спричинених тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, пішохода ОСОБА_11 було госпіталізовано до Київської міської лікарні швидкої медичної допомоги, де він ІНФОРМАЦІЯ_2 о 01 год. 26 хв. помер, а пішоходи ОСОБА_12 та ОСОБА_13 отримали тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити вирок суду першої інстанції шляхом пом`якшення покарання, призначити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

Фактично не оспорюючи в апеляційній скарзі висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та кримінально-правову кваліфікацію його дій, захисник вважає таким, що не відповідає фактичним обставинам провадження, висновок суду про перебування ОСОБА_7 під час дорожньо-транспортної пригоди у стані алкогольного сп`яніння.

Апелянт стверджує, що суд безпідставно не взяв до уваги показання обвинуваченого в цій частині, зокрема про те, що він, керуючи автомобілем, не перебував у стані алкогольного сп`яніння і не відмовлявся від проходження відповідного огляду, а також висновки судово-медичного дослідження № 910, за якими через 14 годин після події, а алкоголь в крові людини тримається понад 24 годин, у крові ОСОБА_7 не знайдені спирти.

Необґрунтовано, як вважає захисник, суд прийняв до уваги показання свідків про наявність у ОСОБА_7 ознак алкогольного сп`яніння, не звернувши увагу на те, що всі свідки являються співробітниками ДАІ, а один з них ще й потерпілим в дорожньо-транспортній пригоді, до того ж направляв на медичний огляд ОСОБА_7 співробітник ДАІ ОСОБА_14 , а тому обвинувачений від такого огляду відмовився, будучи невпевненим в його об`єктивності.

На обґрунтування прохання про пом`якшення покарання та доводів щодо його невиправданої суворості, захисник зазначає, що суд у вироку поверхнево виклав позицію потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які просили обрати ОСОБА_7 будь-яке покарання, окрім позбавлення волі, а позиція в судових дебатах потерпілої ОСОБА_16 , котра підтримала в частині покарання думку прокурора, не відповідає її дійсним переконанням, оскільки протягом досудового та судового слідства потерпіла не мала жодного бажання, щоб до обвинуваченого було застосовано покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням; не надав суд оцінки тому, що ОСОБА_7 є єдиним працюючим в родині, має на утриманні дружину та неповнолітню доньку, виконує зобов`язання за кредитним договором на квартиру, а тому реальне позбавлення його волі зробить неможливим виконання кредитних зобов`язань і спровокує для його родини проблеми з житлом, бо всі наявні заощадження були використані для відшкодування завданої шкоди потерпілим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу захисника і просив її задовольнити, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, частково дослідивши докази у кримінальному провадженні, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення з наступних підстав.

При перевірці матеріалів кримінального провадження колегією суддів установлено, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель двох осіб та заподіяння двом особам тяжких тілесних ушкоджень, за обставин, викладених у вироку, зроблено з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності, про що у вироку наведено докладні мотиви.

Правильність правової кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України захисником та обвинуваченим не оспорюється, фактичні ж обставини оспорюються виключно в частині висновку суду щодо перебування ОСОБА_7 під час вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, отже лише в цій частині суд апеляційної інстанції переглядає висновки суду, виходячи з вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, і вважає їх правильними, а твердження захисника в зазначеній частині необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, а вмотивованим - рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, не допустив порушень наведених вимог кримінального процесуального закону і на законних підставах встановив, що під час вчинення злочину ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Зокрема, обґрунтовуючи свій висновок у цій частині, суд першої інстанції, як убачається з вироку, послався на показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 і ОСОБА_14 , які у судовому засіданні категорично стверджували, що на місці пригоди у день події спілкувалися з ОСОБА_7 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, бо на близькій відстані вони чули від нього сильний запах алкоголю, а також прийняв до уваги інформацію з «Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння» КМНКЛ «Соціоперапія», складеному о 0 годині 50 хвилин 17.04.2014 лікарем, де зроблено запис про те, що о 23 годині 30 хвилин 16.04.2014 ОСОБА_7 відмовився від медичного огляду в повному обсязі, і така відмова розцінена як умисне ухилення від проходження освідчення на встановлення вживання алкоголю.

Крім того, проаналізувавши показання зазначених свідків і давши оцінку діям працівника ДАІ свідка ОСОБА_14 , які були вчинені ним на виконання вимог пунктів 6, 7, 9 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103, в частині направлення ОСОБА_7 для проведення огляду до закладу охорони здоров`я, який є обов`язковим, бо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були постраждалі, а також подальшим діям ОСОБА_7 , який саме в лікарні без достатніх мотивів відмовився від проведення медичного огляду на стан сп`яніння і лише через певний проміжок часу дав слідчому згоду на його проведення, суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, правильно не прийняв до уваги як показання обвинуваченого про те, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, так і висновки судово-медичного дослідження № 910 про відсутність в крові ОСОБА_7 спиртів та їх ізомерів, бо забір крові ОСОБА_7 для дослідження був зроблений більше ніж через 14 годин після події, а відповідно до вимог п. 7 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» в закладі охорони здоров`я забезпечується проведення огляду водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що ОСОБА_7 під час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки зазначені у вироку суду докази на підтвердження цього факту, всупереч тверджень апеляційної скарги захисника, є належними, допустимим, достатніми, достовірними і не викликають сумнівів у колегії суддів.

З доводами захисника про суворість призначеного ОСОБА_7 покарання колегія суддів також не може погодитися.

З огляду на положення ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Так, обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи його ОСОБА_7 у виді позбавлення волі в наближеній до мінімальної межі санкції ч. 3 ст. 286 КК України з додатковим покаранням у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки, суд першої інстанції, що слідує з вироку, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 необережного злочину, який є тяжким, ставлення винуватого до своїх дій, позицію потерпілих та виключно позитивні дані про особу ОСОБА_7 , зокрема те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, має сім`ю та на його утриманні перебувають дружина і малолітня донька. Обставиною, що обтяжує покарання, суд на законних підставах визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а обставиною, що його пом`якшує - добровільне відшкодування завданої потерпілим матеріальної шкоди.

З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зміст та обсяг допущених обвинуваченим порушень правил дорожнього руху, незворотності наслідків діяння - смерті двох осіб, навіть з огляду на позицію потерпілих, які не наполягають на суворому покаранні винного, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства та вважає, що призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, а тому і не вбачає підстав для пом`якшення основного покарання, застосування ст. 75 КК України і не призначення додаткового покарання, як про це просить в апеляційній скарзі захисник.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 та безпідставність доводів апеляційної скарги захисника, а тому у її задоволенні відмовляє.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_7 в межах цього кримінального провадження з 17 квітня 2014 року по 13 червня 2014 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4