№ провадження 11-кп/781/457/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.06.2016 року. м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження №0002826 за апеляційною скаргою прокурора, обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.12.2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрії Кіровоградської області, українця, громадянина України, з професійно технічною освітою, не одруженого, не працюючого. проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 19.08.1996 року Олександрійським міським судом Кіровоградської області за ч.3 ст.140 КК України (в ред. 1960 р.) на 3 роки позбавлення волі;

- 13.03.2003 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.121 КК України на 8 років позбавлення волі, звільнився 11.03.2009 року за постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.03.3009 року умовно достроково на 1 рік 8 місяців 19 днів

засуджено за ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця селища Пантаївка м. Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, з професійно технічною освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

- 28.03.2011 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі, на підставі ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 17.12.2013 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.186, ч.3 ст.357 КК України, на підставі ст.70 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік

засуджено за ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2013 року, остаточно призначено у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, за яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України та призначити покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2013 року та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 роки 9 місяць; ОСОБА_6 за ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України та призначити покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час призначення покарання судом не в повній мірі враховано суспільну небезпеку та тяжкість скоєного ОСОБА_7 та ОСОБА_6 злочину. Зазначає, що останні не працюють, раніше неодноразово притягувалися до кримінальної відповідальності, судимості за які не зняті та не погашені, перебувають на обліку в Олександрійському наркологічному диспансері.
В зміненій апеляційній скарзі прокурор просить вирок міськрайонного суду змінити. На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_11 з 13.12.2104 року, а ОСОБА_7 з 15.12.2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без зміни.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок районного суду, перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України на ст.125 КК України, мотивуючи тим, що показання потерпілого є неправдивими, а показання свідків містять суперечності. Він не мав умислу грабувати потерпілого, а лише заприскав йому очі з газового балончику, а тому його дії слід кваліфікування як нанесення тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок районного суду, призначити судово-психіатричну експертизу стосовно нього, а вразі не виявлення вагомих причин для скасування вироку суду, пом`якшити призначене місцевим судом покарання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та винесений з порушенням кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку, що він винен у вчиненні даного кримінального провадження, тільки на неправдивих показаннях обвинуваченого ОСОБА_6 . Крім того, суд належним чином не відреагував на той факт, що він страждає тяжким захворюванням та в матеріалах провадження є довідка про його психічні та повідкові розлади.
Вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнано винними та засуджено за те, що вони 13 грудня 2014 року, близько 16 години 30 хвилин, діючи за попередньою змовою, маючи умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, прибули до продуктового магазину «АТБ», який розташований за адресою: Кіровоградська область, місто Олександрія, проспект Леніна, 23.

Перебуваючи біля вищевказаного магазину, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 , побачили ОСОБА_12 , який проходив по тротуару вздовж будинку АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи за заздалегідь узгодженим планом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підійшли до ОСОБА_12 та раптово застосували до нього насильство з метою заволодіння майном потерпілого.

Так, ОСОБА_6 з метою упередження можливого опору з боку потерпілого, використав заздалегідь принесений ним газовий балончик «Терен-1», шляхом його розпилювання в обличчя ОСОБА_12 та спільно з ОСОБА_7 разом нанесли потерпілому декілька цілеспрямованих ударів в різні частини тіла для подальшого безперешкодного відкритого заволодіння його майном. ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію їх спільного умислу, відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 46 гривень, котрі знаходились в кишені куртки потерпілого. Поваливши останнього на землю, ОСОБА_6 продовжував утримувати потерпілого ОСОБА_12 , який чинив опір, а ОСОБА_7 наносив удари, але почувши крики жінки та побачивши людей, які бігли до них втік з місця вчинення злочину, а ОСОБА_6 був затриманий на місці вчинення злочину працівниками міліції.

Через опір, який чинив потерпілий ОСОБА_12 та втручання працівників міліції, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не виконали усіх дій, які вважали за необхідне виконати з метою заволодіння іншим майном потерпілого, з причин, що не залежали від їх волі.

Заслухавши доповідача, у дебатах прокурора, який підтримав змінену апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали подану апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , однак не заперечували проти задоволення скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та не заперечували проти задоволення скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія приходить до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження міськрайонний суд повно, об`єктивно і всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження, прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, навівши у вироку мотиви прийняття такого рішення, із посиланням на належні докази, які були дослідженні під час судового розгляду.

Допитаний в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не визнав та пояснив, що 13.12.2011 року після 16 год. він проходив біля готелю «Дружба», де зустрів знайомого ОСОБА_7 , якому запропонував піти прогулятись. Спиртних напоїв він не вживав, а ОСОБА_7 дав пляшку горілки ємністю 0,25л, щоб він похмелився, яку останній випив сам. Коли вони підійшли до магазину «АТБ», він побачив, що йде чоловік з жінкою, який схожий на чоловіка, що в місті Кіровограді відібрав у нього мобільний телефон. Він вирішив затримати чоловіка, застосувавши газовий балончик, який мав при собі для самооборони та зробити все раптово, щоб чоловік не чинив опору і попросив ОСОБА_7 допомогти йому. Він бризнув з газового балончика потерпілому в очі, а ОСОБА_7 почав бити потерпілого руками і ногами, потерпілий чинив опір - відбивався. Коли ОСОБА_7 наносив удари потерпілому, він стояв збоку та подумав, що ОСОБА_7 може пограбувати чоловіка, а тому щоб упередити це, він вдруге бризнув з газового балончика, щоб їх розборонити. Коли вони розчепились, ОСОБА_7 зник з місця події, а він намагався самостійно затримати того чоловіка, прижавши його руками, при цьому ОСОБА_12 він не казав, що має на меті його затримання. Всі ці події відбувались десь протягом трьох хвилин. Потім він був затриманий працівниками міліції. Де ділась жінка, яка була з потерпілим йому не відомо. Тілесних ушкоджень потерпілому він не наносив. Про те, що у потерпілого зникли гроші, йому стало відомо лише в міліції. Наміру пограбувати потерпілого у них з ОСОБА_7 не було та він не бачив, щоб ОСОБА_7 у потерпілого забирав щось. Зазначив, що має нести відповідальність за ст.125 КК України за те, що спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження.

Допитаний в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 пояснював, що він йшов додому по вул. Кірова та біля магазину «АТБ» зустрів ОСОБА_6 , якого він знав раніше та вони разом направлялись додому в район БАМу. ОСОБА_6 йому нічого не казав про те, щоб допомогти когось затримати. Він побачив, як ОСОБА_6 дістав газовий балончик і бризнув в обличчя ОСОБА_12 , який був його вчителем історії та був одягнутий в куртку та шапку, по якій він і впізнав потерпілого. В цей час ОСОБА_6 руками наносив удари потерпілому в область грудей, а потім повалив ОСОБА_12 на землю. Жінка, яка була з ОСОБА_12 , почала кричати, а тому він відійшов звідти в сторону. Він не намагався зупинити ОСОБА_6 , а відійшов звідти десь на 5 метрів, так як підбігали люди. ОСОБА_6 затримали чоловіки, які були в цивільному, а він злякався та пішов додому. Йому ОСОБА_6 нічого не говорив про те, що має намір когось затримувати, а тим більше потерпілого. Він потерпілого не бив і нічого в нього не викрадав. Затримали його десь через 3 дні.

Разом з тим, суд першої інстанції, мотивуючи свій висновок про доведеність інкримінованого обвинувачення, у вироку правильно послався на показання потерпілого ОСОБА_13 , який в суді першої інстанції пояснював, що 13.12.2014 року після 16 години він зі своєю знайомою ОСОБА_14 йшли до неї додому. Назустріч їм йшло двоє хлопців. Коли вони підійшли, ОСОБА_6 на відстані протягнутої руки бризнув йому в обличчя з газового балончика та одразу ж завдав йому удар рукою в область обличчя, розбивши йому губу. Він у відповідь намагався ударом руки відповісти ОСОБА_6 , який наніс йому ще один удар кулаком в обличчя. ОСОБА_6 стояв попереду від нього, а ОСОБА_7 позаду та кричав «бризкай йому ще в очі». ОСОБА_6 бризнув ще декілька раз. Коли рідина з газового балончику почала діяти, він вже не міг чинити опір, так як втратив орієнтацію і ОСОБА_6 повалив його на землю. Він бачив, що ОСОБА_6 наносив йому удари руками і ногами та викрикував, що він є членом партії «Свобода», а також удари ногами наносив і ОСОБА_7 . Його знайома ОСОБА_15 кликала людей на допомогу. Всього йому нанесли багато ударів. Працівників міліції затримали ОСОБА_6 , але ОСОБА_7 там не було. Стверджує, що в той час, як він ще стояв, відчував, що ОСОБА_7 який стояв позаду нього, нишпорить у нього у верхньому кармані куртки. Коли в нього працівники міліції запитали чи нічого не зникло, то він виявив, що з лівої кишені зникли гроші, приблизно 50 грн., потім слідчий записав 46 грн. Крім грошей у нього більше нічого не зникло. Вважає, що дані молоді люди повинні нести максимальну відповідальність за вчинене.

Не зважаючи на не визнання вини обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , висновок суду про їх винуватість у незакінченому замаху на відкрите заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а ОСОБА_7 повторно, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, яким суд дав належну оцінку.

Так, з показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що в грудні близько 16.30 год. вони йшли з ОСОБА_12 біля магазину «АТБ» до неї додому. Двоє хлопців винирнули з темноти, як стало потім відомо - це були ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Вона побачила, що ОСОБА_6 засунув руку в карман та подумала, що він хоче щось запитати, однак, останній витягнувши з карману газовий балончик, бризнув з нього ОСОБА_12 в обличчя. Потім почали наносити потерпілому удари, ОСОБА_7 кричав «бризкай ще», та потягнули його під дерево, де завалили на землю та наносили удари. Коли потерпілий лежав на землі, лазили по його карманах, але хто саме з них, вона не може сказати. Скільки вони нанесли ударів, вона точно сказати не може, але з того часу як вони повалили на землю потерпілого та до того часу, коли прибігли працівники міліції, пройшло близько 10-15 хвилин. У потерпілого в кишенях були грошові кошти та мобільний телефон, які зникли, але телефон він знайшов на місці, а грошові кошти були викрадені. Вона бачила як хтось засунув руку у карман потерпілому, але хто саме вона не помітила.

Крім того, свідок ОСОБА_16 також суду першої інстанції пояснював, що 13.12.2014 року він перебував за адресою м. Олександрія, пр. Леніна, 23 з ОСОБА_17 та прокурором, де спілкувались по робочим питанням. Близько 16-17 години, почули крик жінки, яка кликала на допомогу. Підбігаючи до місця події, він побачив, що нападників було двоє, громадянин захищався від них. Коли підбігали, то він побачив, що ОСОБА_7 різко відбіг звідти. Підбігши ближче, він побачив, що ОСОБА_6 впав на землю з потерпілим, який чинив йому опір. Він втрутився в бійку, відрекомендувався, що працівник міліції та скрутив руки нападнику, щоб потерпілий міг вилізти з-під нього, оскільки він був знизу. В цей час підійшов ОСОБА_17 і прокурор, який запитав, що тратилося. На запитання прокурора, потерпілий відповів, що один з хлопців бризнув йому в очі сльозоточивим газом і намагались забрати гроші. Потерпілий пояснив, що в кишені в нього було приблизно 50 грн., які викрали. Він в цей час утримував ОСОБА_6 , який намагався чинити опір, прокурор викликав слідчо-оперативну групу. ОСОБА_6 назвав себе активним учасником політичної партії. На ОСОБА_6 одягли наручники, провели поверхневий огляд та виявили в кишені газовий балончик, після чого доставили його до міськвідділу. В кабінеті слідчого був складений протокол про затримання ОСОБА_6 , який слідчому назвав іншу особу, що була з ним на той час це був ОСОБА_7 .

Аналогічні показання надав суду першої інстанції і свідок ОСОБА_17 .

Крім того, вина ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення доведена письмовими матеріалами, а саме:

-протоколом огляду місця події від 14.12.2014 року, згідно якого біля магазину мережі «АТБ», який розташований по пр. Леніна,23 м. Олександрії зафіксована обстановка місця, де було вчинено грабіж ( т. 1 м.к.п. 21 - 28);

- висновком судово медичного експерта № 606 від 15.12.2014 року згідно якого у ОСОБА_12 маються тілесні ушкодження у вигляді синця лівої кисті, крововиливу у слизову нижньої губи. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупих твердих предметів (предмету), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, оскільки викликають скороминучий розлад здоров`я на термін до 6 діб та за давністю не суперечать даті зазначеній в постанові 13.12.2014 року. Враховуючи відсутність ушкоджень на виступаючих ділянках обличчя (ніс, підборіддя, тощо) можна казати про те, що виявлені ушкодження не притаманні для утворення при падінні на площині з положення стоячи (т.1 м.к.п. 33 34);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.12.2014 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_12 впізнав особу на фото під №2 і пояснив, що 13.12.2014 року дана особа напала на нього з метою заволодіння його майном та бризкала газом йому в обличчя. Під №2 фото ОСОБА_6 (т.1 м.к.п. 35 -37);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.12.2014 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_12 впізнав особу на фото під №4 і пояснив, що 13.12.2014 року дана особа відкрито заволоділа його коштами та спричинила тілесні ушкодження. Крім того, вказав, що даний чоловік на його погляд був учнем ЗНЗ №20 в якому він викладав. Під №4 фото ОСОБА_7 (т.1 м.к.п. 38 -40);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.12.2014 року, в ході якого свідок ОСОБА_14 впізнала особу на фото під №3, як таку, що напала на її знайомого, якого згодом було затримано працівниками міліції. Під №3 фото ОСОБА_6 (т.1 м.к.п. 42 - 44);

- протоколом огляду місця події від 13.12.2014 року згідно результатам якого в службовому кабінету Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області було оглянуто металевий балончик з пластиковою кришкою чорного кольору на якому мається напис «Терен-1», ефективний засіб для самозахисту сльозоточивої та дратівної дії. Вищевказаний газовий балончик було виявлено та вилучено в ході особистого огляду затриманого ОСОБА_6 та поміщено до спеціального пакету експертної служби (т.1 м.к.п. 50 - 52);

- протоколом огляду предметів від 04.02.2015 року, згідно якого оглянуто металевий балончик з пластиковою кришкою чорного кольору на якому мається напис «Терен-1» та постановою про визнання і долучення до кримінального провадження речових доказів та здачу їх на зберігання, звідки вбачається, що вищевказаний балончик з написом «Терен-1» визнаний речовим доказом та зданий на зберігання у кімнату для зберігання речових доказів при Олександрійському МВ УМВС (т.1 м.к.п. 53 - 57);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.01.2015 року з потерпілим, який на місці показав та розповів, що коли вони зрівнялись, то ОСОБА_6 бризнув йому в обличчя з газового балончика та наніс удар, ОСОБА_7 теж наносив удари та кричав ОСОБА_6 , щоб той бризкав більше. Саме ОСОБА_7 нишпорив у нього по кишенях. (т.1 м.к.п. 151 - 154).

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.01.2015 року зі свідком ОСОБА_14 , яка підтвердила те, що ОСОБА_6 дістав балончик та почав бризкати в обличчя ОСОБА_12 , а другий чоловік збив його з ніг та потягли його до дерева. Вона подумала, що вони хочуть викрасти шапку потерпілого. ОСОБА_7 кричав ОСОБА_6 , щоб той бризкав ще і ще та продовжував бити ОСОБА_12 ногами. Вона бігала та просила про допомогу (т.1 м.к.п.155-159).

На підставі вище перелічених доказів, достатність та достовірність яких не була поставлена під сумнів вагомими доводами чи доказами стороною захисту під час судового розгляду, суд першої інстанції правильно визнав обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, кваліфікувавши їх дії, як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а ОСОБА_7 ще і повторно.

Таким чином, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такі висновки суду відповідають матеріалам кримінального провадження.

Всупереч апеляційним доводам обвинувачених про невмотивованість апельованого судового рішення, у вироку міститься достатня мотивація як оцінки доказів, кваліфікації дій останніх, так і спростування цих доводів.

Перевіркою всіх інших доводів, наведених у апеляціях обвинувачених, було встановлено, що вони також є безпідставними.

Факт спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень підтверджується висновком експерта № 606 від 15.12.2014 року згідно якого у ОСОБА_12 маються тілесні ушкодження у вигляді синця лівої кисті, крововиливу у слизову нижньої губи. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупих твердих предметів (предмету), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, оскільки викликають скороминучий розлад здоров`я на термін до 6 діб та за давністю не суперечать даті зазначеній в постанові 13.12.2014 року. Враховуючи відсутність ушкоджень на виступаючих ділянках обличчя (ніс, підборіддя, тощо) можна казати про те, що виявлені ушкодження не притаманні для утворення при падінні на площині з положення стоячи (т.1 м.к.п. 33 34);

Перевіривши доводи, що викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 щодо кваліфікації його дій як умисне легке тілесне ушкодження, колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст.15 ч. 2 ст. 186 КК України на ст. 125 КК України, оскільки його дії були направлені не на нанесення тілесних ушкоджень, а саме на відкрите заволодіння майном потерпілого із застосуванням фізичного насильства.

Так, згідно показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що порівнявшись з обвинуваченими, їм ніхто нічого не сказав, а ОСОБА_6 раптово бризнув потерпілому з газового балончика в обличчя, після чого два обвинувачених наносили йому удари, при цьому ОСОБА_7 казав, щоб ОСОБА_6 бризкав ще і ще, тобто діяли вони спільно та узгоджено. Саме ОСОБА_7 заволодів грошовими коштами потерпілого. Також останні повалили потерпілого на землю, продовжуючи наносити удари, тобто їх дії були направлені на досягнення кінцевого результату - заволодіння майном з застосуванням насильства, але не довели свої дії до кінця з причин, що не залежали від їх волі. Крім того, ОСОБА_7 не намагався нікого розбороняти навіть в той час, як впізнав свого колишнього вчителя, а злякавшись просто відійшов в сторону.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі з приводу непричетності його до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2, ст. 186 КК України, колегія суддів розцінює як намагання обвинуваченого уникнути від кримінальної відповідальності та кримінального покарання.

З вироку суду слідує, що обґрунтовуючи доведеність вини обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч. 2 ст. 186 КК України, міськрайонний суд послався на показання потерпілого, які він надав під час судового розгляду кримінального провадження і які повністю узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні.

При розгляді кримінального провадження стороною захисту не було надано належних доказів щодо умисної зміни показань потерпілим з метою обмови кого-небудь з обвинувачених.

Крім того, суд першої інстанції врахував те, що згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №54 від 03.02.2015 року ОСОБА_7 в момент скоєння кримінального правопорушення виявляв і в даний час виявляє психічні розлади і розлади поведінки, внаслідок вживання алкоголю, проте вказані психічні розлади не досягають ступені душевного захворювання і недоумкуватості. Отже міг усвідомлювати значення своїх діях та керувати ними. За своїм психічним станом в теперішній час також може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує.

При цьому, згідно висновку експерта №67 від 14.05.2015 року захворювань, які б відповідали «Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарань» додаток №12 до Наказу від 15.08.2014 року №1348/5/572 Міністерства юстиції України, міністерства здоров`я України «Про затвердження порядку організації медичної допомоги засудженим до позбавлення волі» пункт 1 розділу VІ, не виявлено.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження, на які послався обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі та які могли б вплинути на правильність висновків суду, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до норм ст. ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є тяжким умисним злочином; особу обвинуваченого, який не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, судимість за які не знята і не погашена в установленому законом порядку, за місцем проживання характеризується позитивно, осудний, перебуває на диспансерному обліку в комунальному закладі «Олександрійський наркологічний диспансер» з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності та в КЗ «Олександрійський протитуберкульозний диспансер» з 2010 року; обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено, а тому обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання у виді позбавлення волі, яке у даному випадку буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідатиме цілям покарання.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є тяжким умисним злочином; особу обвинуваченого, який не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, перебуває з 2008 року на диспансерному обліку в комунальному закладі «Олександрійський наркологічний диспансер» з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю; обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено, а тому обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання у виді позбавлення волі, яке у даному випадку буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідатиме цілям покарання.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна і колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених, випливає з дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Водночас, слушними є доводи прокурора про зміну вироку в частині зарахування обвинуваченим у строк покарання, строк попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Так, згідно положень Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, яким внесено зміни в ч.5 ст.72 КК України, в строк відбуття покарання слід зарахувати попереднє ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а тому колегія суддів вважає за правильне зарахувати: ОСОБА_6 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 13.12.2014 року, з моменту його затримання до вступу вироку в закону силу, тобто до 14.06.2016 року, а ОСОБА_7 з 15.12.2014 року, з моменту його затримання до вступу вироку в закону силу, тобто до 14.06.2016 року.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Змінену апеляційну скаргу прокурора задовольнити, апеляційну скаргу обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.12.2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 змінити.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 13.12.2014 року до 14.06.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 15.12.2014 року до 14.06.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2