Справа № 738/1212/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/927/2016
Категорія - ч.3 ст. 185 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6

його законного представника ОСОБА_7

захисника - адвоката ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною загальною освітою, який навчається на автослюсаря у Сосницькому аграрному ліцеї, 02 червня 2016 року був засуджений Менським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до 120 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, КК України,

за апеляційною скаргою заступника прокурора Чернігівської області на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 08 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений:

- за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 357 КК України до штрафу у розмірі 510 гривень;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі.

Відповідно до ст. 102, 103, 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів призначено 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами ст. 72 КК України, частково приєднане невідбуте покарання за вироком Менського районного суду Чернігівської області від 02 червня 2016 року, і за сукупністю злочинів за двома вироками, остаточно призначено 3 роки 15 днів позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.

Згідно ст. 76, 104 КК України зобов`язаний повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 699 гривень 50 копійок завданої матеріальної шкоди та 1 000 гривень моральної шкоди, а у разі відсутності коштів у неповнолітнього обвинуваченого із законного представника ОСОБА_7 .

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 1 000 гривень завданої моральної шкоди, а у разі відсутності коштів у неповнолітнього обвинуваченого із законного представника ОСОБА_7 .

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 351 гривню 84 копійки процесуальних витрат, а у разі відсутності коштів у неповнолітнього обвинуваченого із законного представника ОСОБА_7 .

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як встановив суд, 02 березня 2016 року близько 23 години 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_6 , з метою крадіжки чужого майна, прибув до господарства ОСОБА_10 , що по АДРЕСА_3 , де шляхом підбору ключа до навісного замка вхідних дверей приміщення сараю, проник у середину, звідки з салону автомобіля «Фольксваген Т4», державний номерний знак НОМЕР_1 , повторно, таємно викрав навігатор «Піонер», вартістю, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 318 від 16 березня 2016 року, складала 662 гривні 50 копійок та грошові кошті в розмірі 53 гривні, чим заподіяв майнової шкоди на загальну суму 715 гривень 50 копійок.

Одночасно з викраденням навігатора та коштів ОСОБА_6 , в салоні автомобіля «Фольксваген Т4» державний номерний знак НОМЕР_1 , таємно заволодів банківськими картками ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 (картка для виплат) та № НОМЕР_3 (Кредитна картка), виданими на ім`я ОСОБА_11 , які згідно з п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», п. 1.27 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», є офіційними документами, тобто електронними платіжними документами, засобами доступу до банківського рахунку.

03 березня 2016 року близько 08 години 40 хвилин неповнолітній ОСОБА_6 , реалізуючи намір на заволодіння грошовими коштами, прибув до банкомату ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованому за адресою вул. Рокосовського, буд. 18А, у м. Чернігові, де намагався одержати кошти з банківської картки № НОМЕР_3 , виданої на ім`я ОСОБА_11 , проте свій намір не довів до кінця, так як не зміг підібрати пін-код.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Чернігівської області просить вирок суду змінити, призначити ОСОБА_6 покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 357 КК України звільнити від призначеного покарання, з огляду на неповнолітній вік та відсутність самостійного заробітку; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України залишити 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю злочинів призначити 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік. Згідно ст. 76 КК України покласти обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України вирок Менського районного суду від 02 червня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 120 годин громадських робіт виконувати самостійно.

Доводи апеляційної скарги прокурора мотивовані тим, що обвинувачений ОСОБА_6 неповнолітній, не працює, відповідно до ч. 1 ст. 99 КК України, йому не можна було при засудженні за ч. 1 ст. 357 КК України призначати покарання у виді штрафу. Санкція названої статті не передбачає інших покарань, які могли бути призначені неповнолітньому обвинуваченому, а тому як вважає прокурор, обвинувачений підлягає звільненню від покарання, що відповідатиме п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 16 квітня 2004 року „Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх.

На думку прокурора є неправильним застосування судом ч. 4 ст. 70 КК України, коли суд при складанні покарань за двома вироками, фактично звільнив від реального відбуття покарання за попереднім вироком, чого не повинен був робити з урахування п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого, його законного представника та захисника, які погодилися з доводами сторони обвинувачення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу заступника прокурора області задовольнити.

Відповідно до ст. 65 КК України, у кожному конкретному випадку і щодо кожного обвинуваченого, призначаючи покарання, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

На порушення вимог ч. 1 ст. 99 КК України, неповнолітній особі, яка не має самостійного заробітку, суд першої інстанції призначив штраф.

Санкція ч.1 ст. 357 КК України передбачає покарання у виді штрафу та обмеження волі, останнє в силу ст. 98 КК України, також не призначається неповнолітнім, визнаним винним у вчиненні злочину.

Якщо санкцією закону, за яким засуджується неповнолітній, передбачає лише таки види покарань, які з огляду на вік обвинуваченого чи його стан не можуть бути застосовані, суд звільняє його від покарання на підставі ч. 4 ст. 74 КК України. Таке звільнення відповідає роз`ясненням п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 16 квітня 2004 року „Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх та не суперечить матеріальному закону про кримінальну відповідальність.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 02 червня 2016 року ОСОБА_6 був засуджений Менським районним судом Чернігівської області за крадіжки чужого майна, вчинені ним 27 липня та 12 грудня 2015 року, за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. ст. 69 та 100 КК України до 120 годин громадських робіт.

Засуджуючи за крадіжку та замах на крадіжку чужого майна, вчинені 02 березня 2016 року, суд першої інстанції не звернув уваги на вимоги частин 1 та 4 ст. 70 КК України.

Суд, призначивши покарання основне і додаткове за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом часткового складання покарань. При цьому, якщо суд вирішив звільнити особу від призначеного покарання, а за попереднім вироком призначене реальне покарання, складання покарань не допускається і кожний вирок виконується самостійно. Суд не має права звільняти від покарання за тим вироком, який набрав законної сили і не виконаний.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 409, 532 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області задовольнити.

Вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 08 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим

- за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі.

- за ч. 1 ст. 357 КК України звільнити від покарання згідно ч. 4 ст. 74 КК України

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів призначено 3 роки позбавлення волі.

Згідно ст. ст. 75, 76 КК України звільнити від відбування покарання випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік та зобов`язати його повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Менського районного суду Чернігівської області від 02 червня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185, 69 КК України до 120 годин громадських робіт, виконувати самостійно.

В решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14