Дата документу Справа № 321/23/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/619/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 321/23/16-к
Категорія: ст.ст. 185 ч.2, 357 ч.3 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000513, за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_7 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року, щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с. Азовське Сєвєрського району Краснодарського краю, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 з апеляційною скаргою звернулась заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_7 , в якій просить оскаржуваний вирок скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість, а кримінальне провадження направити до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

В обґрунтування скарги апелянт послалася на те, що відповідно до положень ст. 469 КПК України, умовами, за наявності яких може бути укладено угоду про примирення є такі, коли: кримінальне правопорушення стосується тільки приватних (особистих або майнових) інтересів конкретної фізичної особи або приватного інтересу юридичної особи. Якщо в кримінальному провадженні наявні кілька потерпілих від одного кримінального правопорушення, примирення повинно відбутися з усіма потерпілими; кримінальне правопорушення належить до категорії кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, або до справ приватного обвинувачення.

Виходячи із зазначеного, прокурор вважає, що судом при вирішенні питання про затвердження угоди про примирення не враховано специфіки об`єкта посягання під час вчинення правопорушення, передбаченого ст. 357 ч. 3 КК України, оскільки у злочинах, де основним безпосереднім об`єктом виступають публічні інтереси, зокрема авторитет органів державної влади, а спричинена конкретним особам шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт, укладення угоди не допускається.

Крім того, апелянт вважає, що судом недостатньо враховано, що ОСОБА_8 раніше був судимий за вчинення злочинів, судимість не знята і не погашена в установленому законом порядку, вчинив 2 епізоди злочинів в стані алкогольного сп`яніння, ніде не працює, шкоду потерпілим в повному обсязі не відшкодував, паспорти не повернув, у зв`язку з чим призначення покарання з випробуванням не відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, у зв`язку з чим, на його думку, більш дієвим покаранням для ОСОБА_8 буде призначення арешту в межах санкцій статей обвинувачення.

Оскаржуваним вироком затверджена угода про примирення від 30.12.2015 року, укладена між потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_8 , та ОСОБА_8 визнано винним та засуджено:

-за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі;

-за ч. 3 ст. 357 КК України до 1 року обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України обвинувачений звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

У вироку також зазначено, що ОСОБА_8 раніше судимий:

- 10.03.2004 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185, ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК

України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

- 01.11.2011 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

- 19.07.2013 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч.2 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки. Звільнений 03.07.2014 на підставі ЗУ «Про амністію», судимість у встановленому законом порядку не знята і не погашена.

Як вказано у вироку суду, 30.10.2015 року, приблизно о 21 годині, знаходячись в приміщенні житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, з корисливих мотивів, з умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу таємно викрав майно, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 9 936,62 гривні.

Крім того, 30.10.2015 року, приблизно о 21 годині, знаходячись в приміщенні житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з умислом, направленим на незаконне заволодіння паспортом громадянина України, таємно викрав паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримав скаргу, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.
Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з порушенням вимог ст. 469 КПК України, колегія суддів не перевіряє обґрунтованість призначеного ОСОБА_8 покарання.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджено сторонами угоди та затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода не може бути укладена

Органом досудового розслідування та судом першої інстанції дії ОСОБА_8 були правильно кваліфіковані за ст.ст. 185 ч.2, 357 ч. 3 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, та незаконне заволодіння паспортом.

Основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 357 ч. 3 КК України, виступають публічні інтереси, зокрема авторитет органів державної влади, а спричинена конкретним особам, у даному випадку потерпілому ОСОБА_9 , шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт авторитет органів державної влади.

Відповідно до положень ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення можливе за наявності наступних підстав:

- коли кримінальне правопорушення стосується тільки приватних (особистих або майнових) інтересів конкретної фізичної особи або приватного інтересу юридичної особи;

- коли кримінальне правопорушення належить до категорії кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, або до справ приватного обвинувачення.

Таким чином, оскільки основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення за ст. 357 ч. 3 КК України, вчиненого ОСОБА_8 , виступають публічні інтереси, зокрема авторитет органів державної влади, а спричинена потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт авторитет органів державної влади, то укладення угоди про примирення між потерпілими і підозрюваним за таких підстав було недопустимим.

Проте, суд першої інстанції, при вирішенні питання про затвердження угоди про примирення, укладеної під час досудового розслідування 30.12.2015 року між потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та підозрюваним ОСОБА_8 , не врахував специфіку об`єкта посягання під час вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 357 ч. 3 КК України, та затвердив цю угоду, чим порушив вимоги ст. 469 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 є незаконним, у зв`язку з чим, він підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_7 задовольнити частково.

ВирокМихайлівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 185 ч. 2, 357 ч. 3 КК України, направити до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4