У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 00044 за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 14 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 22 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 14 грудня 2015 року
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянку України, не судиму,

засуджено за ч. 1 ст. 366 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в установах і організаціях будь-якої форми власності, на строк 2 роки.

Ухвалено стягнути із засудженої ОСОБА_6 на користь держави 491 грн 40 коп. витрат на проведення експертиз.
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 22 березня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винною і засуджено за те, що вона за обставин, викладених у вироку, працюючи на посаді головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сарненського районного управління юстиції в Рівненській області, тобто будучи службовою особою, яка наділена організаційно-розпорядчими функціями, протягом робочого дня 16 грудня 2014 року, у своєму робочому кабінеті, що розташований в буд. АДРЕСА_1 , умисно внесла завідомо неправдиві відомості в офіційний документ акт державного виконавця від 16 грудня 2014 року про відсутність майна у боржника ОСОБА_7 .
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження щодо неї. Зазначає про безпідставність її засудження, оскільки вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на недопустимих доказах і припущеннях.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав, що скарга не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який її засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження й підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив, правильно оцінив.
Доводи засудженої про відсутність у провадженні належних та допустимих доказів її винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, є безпідставними.
Так, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину підтверджується:
- показаннями свідка ОСОБА_7 , допитаного в судовому засіданні, який повідомив, що 16.12.2014 року він з`явився до державного виконавця ВДВС Сарненського РУЮ ОСОБА_6 , де у робочому кабінеті на пропозицію останньої підписав бланк акту державного виконавця про відсутність у нього майна для опису з метою його реалізації для погашення боргу за виконавчим листом, також вказав як можливих свідків опису майна сусідів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , яких ОСОБА_6 записала в цей акт. При цьому ОСОБА_6 як державний виконавець не виїжджала до його господарства для опису майна, яке на той час було у нього в наявності;
- показаннями свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , також допитаних в судовому засіданні, які повідомили, що вони не підписували акта державного виконавця від 16.12.2014 року про відсутність майна в господарстві ОСОБА_7 і не запрошувались державним виконавцем ОСОБА_6 в якості понятих чи свідків для його опису.
Ці показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними й підтверджуються: матеріалами кримінального провадження, зазначеними в реєстрі матеріалів досудового розслідування, зокрема, актом від 16.12.2014 року, складеним головним державним виконавцем ВДВС Сарненського РУЮ ОСОБА_6 при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 29.05.2014 року Сарненським райсудом про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави 3670,70 грн шкоди, за участі понятих ОСОБА_10 і ОСОБА_9 у присутності ОСОБА_7 , при цьому встановлено, що майна, належного для опису в рахунок боргу, в господарстві ОСОБА_7 не встановлено і наявні підписи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 і ОСОБА_9 ; висновком судової почеркознавчої експертизи, відповідно до якої встановлено, що в акті державного виконавця від 16.12.2014 року, складеного ОСОБА_6 , підписи в графах «Поняті» виконані не ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , а іншою особою; даними протоколу огляду будинку по місцю проживання ОСОБА_7 де виявлено майно останнього холодильник, телевізор, тюнер і бензокоса, а такожіншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Твердження засудженої ОСОБА_6 про відсутність належних доказів її винуватості не ґрунтуються на матеріалах провадження та спростовуються наведеними доказами.

Таким чином, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, повністю доведена і її дії кваліфіковані правильно.
Розглянувши за апеляцією засудженої матеріали провадження, на підставі детального їх вивчення апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження, про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину та про правильність кваліфікації її дій, а також указав на докази, які спростовують доводи, викладені в апеляції.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд із достатньою повнотоюврахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, конкретні обставини справи, дані про особу винної, яка раніше вчиняла службове підроблення, перебуваючи на посаді державного виконавця, однак була звільнена від кримінальної відповідальності на підставі акту амністії, посередню характеристику за місцем проживання, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення більш м`якого виду основного покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 366 КК України, у виді штрафу та додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в установах і організаціях будь-якої форми власності.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення засудженої й попередження вчинення нею нових злочинів.
Разом із тим, доводи у касаційній скарзі ОСОБА_6 про те, що пояснення її як свідка, а також пояснення свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , надані на досудовому слідстві,не можна вважати допустимими доказами, є обґрунтованими.

Згідно зі ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не може бути визнано доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених зазначеним Кодексом.

З положень ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим рішення, є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У свою чергу положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, посилання апеляційного суду в мотивувальній частині свого рішення, як на докази, на пояснення свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які вони давали на досудовому слідстві,має бути виключено.

При цьому, виключення вказаних пояснень, як доказів, на думку колегії суддів, не має вирішального значення для прийняття рішення щодо правильності кваліфікації дій засудженої, оскільки її вина підтверджується іншими доказами у провадженні, які послідовні, не суперечливі, узгоджуються між собою, доповнюють один одного, безсумнівні і обґрунтовано покладені судом в основу обвинувального вироку та ретельно перевірені апеляційним судом.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити, виключивши з її мотивувальної частини посилання як на докази на пояснення свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які вони давали на досудовому слідстві.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

_________________ _______________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3