Порядковий № 1-кп/756/25/16
В И Р О К
іменем України
20 жовтня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, із вищою освітою, працюючої директором ТОВ «Текстиль Дрес Код», заміжньої, яка має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованої та проживаючої за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Органом досудового розслідування ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України, за наступних обставин.

Так, згідно з наказом № 1 від 21.02.2012 про призначення директора, на посаду директора ТОВ «Текстиль Дрес Код» призначена ОСОБА_13 .

Згідно з наказом-розпорядженням від 08.02.2013, ОСОБА_13 перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до пунктів 9.9.-9.11 статуту ТОВ «Текстиль Дрес Код», зареєстрованого 21.02.2012 Оболонською районною в м. Києві державною адміністрацією, виконавчим органом товариства є директор, який, зокрема, розробляє поточні плани діяльності товариства і заходи, що є необхідними для вирішення його завдань, затверджує щорічний кошторис, штатний розклад і посадові оклади працівників, встановлює показники, розмір та строки їх преміювання, приймає та звільняє з роботи співробітників товариства, застосовує до них заходи заохочення і накладає стягнення, приймає рішення щодо інших питань поточної діяльності товариства.

Одночасно ОСОБА_12 , будучи керівником ТОВ «Текстиль Дрес Код», виконувала інші функції, пов`язані з використанням найманої праці громадян.

Згідно Господарського кодексу України ОСОБА_12 мала право здійснювати свою господарську діяльність на підставі вільного вибору видів підприємницької діяльності, самостійного формування програм діяльності, мала право вільного найму працівників, здійснювала діяльність на підставі комерційного розрахунку та власного ризику, мала право вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів передбачених законом, самостійного здійснення зовнішньоекономічної діяльності, використання частки валютної виручки, що належить їй, на свій розсуд.

Крім цього, ОСОБА_12 здійснюючи свою підприємницьку діяльність мала право укладати з громадянами договори про використання їх праці. При укладенні трудового договору (контракту, угоди), ОСОБА_12 була зобов`язана забезпечувати відповідні і безпечні умови праці, оплату праці не нижче від норми визначеної законом та її своєчасне одержання працівниками, а також інші соціальні гарантії, включаючи соціальне й медичне страхування та соціальне забезпечення відповідно до законодавства України.

Таким чином, ОСОБА_12 , будучи директором ТОВ «Текстиль Дрес Код», мала право використовувати найману працю інших громадян. ОСОБА_12 , реалізуючи свої права, здійснювала підприємницьку діяльність за наступними адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 (склад-магазини), а також м. Київ, пр. Героїв Сталінграда,166,оф.107(офіс).

Так, перебуваючи за адресою: м, Київ,вул. Я. Івашкевича, 5, ОСОБА_12 фактично допустила ОСОБА_11 до виконання роботи на посаді продавця, пов`язаної з функціями продажу товару, яка, з метою офіційного оформлення її на роботу, у свою чергу надала ОСОБА_12 заяву про прийняття на роботу, трудову книжку та копію паспорта громадянина України.

ОСОБА_12 , не переслідуючи мети юридично-законного оформлення ОСОБА_11 на роботі, не вчинила жодних дій для її офіційного оформлення на роботі (підприємстві), використовувала працю вказаного найманого працівника без належного оформлення і сплати відповідних загальнообов`язкових державних соціальних платежів, що в свою чергу спричинило неврахування трудового стажу та соціальну незахищеність вищевказаного співробітника.

Так, ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах і організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності і господарювання. Частиною 3 ст. 56 вищезгаданого Закону встановлено, що також до стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота відповідно до цивільно-правових угод за умови сплати страхових внесків.

Крім того, згідно ст. 48 Кодексу Законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. У трудову книжку заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації, відомості про стягнення до неї не заносяться.

У цей же час, згідно зі ст. 24 Кодексу Законів про працю України, при укладенні трудового договору, громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Згідно ст. 24-1 Кодексу Законів про працю України, у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена ним особа зобов`язана в тижневий термін з моменту фактичного допуску працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, передбаченому Міністерством праці та соціальної політики України.

Отже, ОСОБА_12 , грубо порушуючи законодавство про працю, в порушення вищезазначених норм законодавства, навмисне не видала наказ про прийняття на роботу ОСОБА_11 , не зробила запис у її трудовій книжці про прийняття її на роботу, хоча остання працювала на ТОВ «Текстиль Дрес Код» з серпня 2012 року по лютий 2013 року, не платила грошові кошти до Пенсійного Фонду України, Фонду соціального страхування на випадок безробіття, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

В результаті своїх умисних дій ОСОБА_12 в період з серпня 2012 року по лютий 2013 року, грубо порушила трудові права ОСОБА_11 , а саме, ст. 2 Кодексу законів про працю України, де передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу з підприємством, грубо порушила її право на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття та інші права, встановлені законодавством, ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», якою передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах та організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання і ч. 3 ст. 56 вищезгаданого Закону, якою передбачено, що також в стаж роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота згідно з цивільно-правовими угодами за умови сплати страхових внесків.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_12 , що виразилися у використанні праці найманого працівника без юридично-законного оформлення та сплати відповідних загальнообов`язкових державних соціальних платежів, що у свою чергу спричинило неврахування трудового стажу та соціальну незахищеність потерпілої, кваліфіковані за ч. 1 ст. 172 КК України.

Будучи допитаною у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_12 вину у вчиненні інкримінованого їй злочину не визнала. Показала суду, що станом на середину 2012 року робота ТОВ «Текстиль Дрес Код» тільки розпочиналася, не був закінчений ремонт приміщень, не вистачало працівників, у зв`язку із чим постійно набиралися нові співробітники. У зв`язку із таким станом та специфікою діяльності товариства постійної роботи не було. Вона запропонувала ОСОБА_11 спробувати працювати на посаді товарознавця та провести облік товару. За домовленістю потерпіла, у разі необхідності, виходила на роботу у середньому раз на тиждень. Їх співпраця тривала близько 6 місяців, протягом яких ОСОБА_11 з`являлася на роботі не частіше двох разів на тиждень. Оплата за працю ОСОБА_11 здійснювалася товаром, який потерпіла могла придбати по собівартості. Питання про офіційне працевлаштування ОСОБА_11 не піднімала. Обвинувачена вказує про те, що вона з травня червня 2012 року перебувала у відпустці у зв`язку із вагітністю та пологами, а тому всі робочі питання вирішував її чоловік ОСОБА_14 .

Потерпіла ОСОБА_11 показала суду, що у серпні 2012 року вона влаштувалася на роботу до ТОВ «Текстиль Дрес Код» на посаду продавця. Співбесіду із нею проводила ОСОБА_12 , у присутності ОСОБА_14 .

Оскільки потерпілу у першу чергу цікавило офіційне оформлення трудових відносин, вона одразу повідомила про це директора, тобто обвинувачену. Їй пояснили, що питання буде вирішено після закінчення іспитового строку. ОСОБА_11 написала заяву про прийняття на роботу, віддала ОСОБА_12 трудову книжку, але після цього їй відмовили в оформлення, мотивувавши небажанням сплачувати податки за працівника.

ОСОБА_11 працювала у магазині на вулиці Івашкевича, з 10 години ранку до 19 20 години вечора, кожного дня, крім вихідних та святкових днів. Заробітну плату, оговореного розміру, отримувала від ОСОБА_12 , про її отримання потерпіла у відомостях не розписувалася.

ОСОБА_11 працювала до 10.04.2013 року, потім звільнилася у зв`язку із тим, що її не влаштовували умови роботи. При звільненні їй повернули її трудову книжку без запису про роботу у ТОВ «Текстиль Дрес Код», розрахунок за виконану роботу не провели.

Свідок ОСОБА_15 показала, що на час її фактичного працевлаштування у ТОВ «Текстиль Дрес Код» на посаду бухгалтера у листопаді 2012 року, ОСОБА_11 на постійній основі працювала продавцем у магазині на вулиці Івашкевича. За словами останньої вона просила керівництво офіційно її працевлаштувати, але їй відмовляли.

Свідок ОСОБА_16 повідомила суду, що у липні 2012 року вона працевлаштувалася на роботу до ТОВ «Текстиль Дрес Код» на посаду бухгалтера. Співбесіду із нею проводила ОСОБА_12 , також був присутній її чоловік ОСОБА_14 . Спочатку працювала у приміщенні, що знаходиться на вулиці Магнітогорській. У подальшому перейшла до приміщення, що знаходиться на вулиці Івашкевича. Після переїзду до магазину на вулиці Івашкевича, вона нетривалий час, близько тижня, працювала за сумісництвом продавцем, оскільки не було співробітників. У подальшому ОСОБА_12 привела до магазину ОСОБА_11 і представила свідку її як продавця.

ОСОБА_11 одразу порушила питання про офіційне працевлаштування, однак їй відмовили у зв`язку із тим, що вона перебуває на іспитовому строку. Після сплину якого, вона постійно зверталася до ОСОБА_12 з цього приводу.

ОСОБА_16 вказує, що на прохання обвинуваченої, вона як бухгалтер, порахувала розмір податків, які необхідно було б сплачувати у разі офіційного працевлаштування ОСОБА_11 . Станом на день допиту розмір податку вона не пам`ятає, але стверджує, що ОСОБА_12 запропонувала ОСОБА_11 сплачувати цю суму з власної кишені, що обурило останню.

До моменту звільнення свідка у листопаді 2012 року ОСОБА_11 так і не була офіційно оформлена у товаристві, у якому працювала на постійній основі та отримувала від ОСОБА_12 заробітну плату.

Свідок ОСОБА_17 показала суду, що є давньою подругою ОСОБА_12 . На прохання обвинуваченої у 2012 році свідок допомагала їй на складі, що розташований на вулиці Магнітогорській. Потерпілу ОСОБА_11 вона бачила двічі, перший раз, коли вона приходила на склад як покупець роздивлялася товар, а другій раз весною 2013 року потерпіла передала свідку лист для ОСОБА_12 .

Свідок стверджує про те, що ОСОБА_11 не працювала у ТОВ «Текстиль Дрес Код», оскільки вона її не бачила, коли виходила допомагати ОСОБА_12 .

Суттєві розбіжності між показами даними в суді та тими, що були отримані в ході досудового розслідування, ОСОБА_17 пояснює тиском, що здійснювався на неї прокурором та слідчим під час допиту, а тому просить враховувати ті покази, що були надані нею у судовому засіданні.

Допитаний за клопотанням сторони захисту ОСОБА_14 , чоловік обвинуваченої, повідомив, що у зв`язку із вагітністю його дружини, він у серпні 2012 році був вимушений залишити свої справи та зайнятися її бізнесом. Було прийнято рішення про скорочення обсягу поставок. У зв`язку із відсутністю працівників ОСОБА_14 розмістив оголошення про пошук нових співробітників. Йому зателефонувала ОСОБА_11 , вони зустрілися і домовилися про умови роботи. Згідно їх домовленостей, у разі необхідності, він мав їй телефонувати. Вона виходила на роботу близько 2 разів на тиждень. Питань про будь-яке офіційне оформлення трудових відносин ОСОБА_11 не піднімала, оскільки даний аспект її не цікавив. Оплата за виконану роботу проводилася наявним товаром та частина за рахунок власних грошей ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_18 показала, що працювала у ТОВ «Текстиль Дрес Код» з 18.12.2012 року по запрошенню своєї знайомої ОСОБА_11 . Свідка дана робота цікавила як можливість додаткового заробітку, а тому офіційно працевлаштовуватися вона не збиралася.

На роботу її приймав ОСОБА_14 , оскільки ОСОБА_12 на той час перебувала у лікарні, однак вони спілкувалися по телефону. Після народження дитини у середині січня 2013 року ОСОБА_12 почала з`являтися на роботі. Згідно домовленості із обвинуваченою ОСОБА_18 працювала позмінно, у випадках коли був великий обсяг товару, їй телефонувала ОСОБА_12 , свідок виходила і працювала разом із ОСОБА_11 .

Заробітну плату працівникам, у тому числі й ОСОБА_18 , видавала ОСОБА_12 , яка незважаючи на перебування у відпустці по догляду за дитиною, приїжджала на роботу майже кожного дня.

На початку квітня 2013 року ОСОБА_11 повідомила ОСОБА_12 , що буде звільнятися, але на прохання останньої залишилася ще на декілька тижнів для того щоб навчити нових працівників. Перед звільненням заробітна плата ОСОБА_11 виплачена у повному обсязі не була, так само як і свідку, яка перестала виходити на роботу вже після 01.05.2013 року.

Відповідаючи на запитання учасників процесу, ОСОБА_18 стверджує, що ОСОБА_11 влаштувалася на роботу у тому числі і з метою офіційного працевлаштування, про що останній відомо зі слів потерпілої, яка є її давньою подругою. Крім того, у період коли свідок працювала у ТОВ «Текстиль Дрес Код» у її присутності ОСОБА_11 намагалася офіційно оформити трудові відносини із роботодавцем.

Судом були безпосередньо досліджені й письмові докази, надані учасниками процесу, які підтверджують обставини вчинення ОСОБА_12 інкримінованих їй дій, зокрема :

- згідно із наказом-розпорядженням від 04.10.2012 року № 9/1, копія якого знаходиться у матеріалах справи (том 1 а.с. 120) у зв`язку із декретною відпусткою ОСОБА_19 повноваження директора ТОВ «Текстиль Дрес Код» покладені на комерційного директора ОСОБА_14

- наказом-розпорядженням від 02.02.2013 року директору ТОВ «Текстиль Дрес Код» ОСОБА_19 надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (том 1 а.с. 121). На цей час обов`язки директора покладені на комерційного директора.

- копією трудової книжки ОСОБА_11 , з якої убачається, що останнім місцем роботи потерпілої було ТОВ «Поліакс», звідки вона звільнилася 04.01.2010 року (том 1 а.с. 145 - 147). За клопотання сторони захисту судом була витребувана та досліджена трудова книжка ОСОБА_11 . Зміст якої повністю відповідає копії, що міститься у матеріалах провадження. Постановою від 14.08.2013 року трудова книжка ОСОБА_11 визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.

- копією розпорядження № 7- від 01.10.2012 року, про прийняття ОСОБА_16 на посаду бухгалтера ТОВ «Текстиль Дрес Код».

- копією наказу № 10- про звільнення ОСОБА_16 з вказаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України.

За наслідками повного та всебічного судового розгляду під час якого були ретельно дослідженні позиції як обвинувачення так і захисту, суд вважає доведеним той факт, що потерпіла ОСОБА_11 у період з серпня 2012 року по лютий 2013 року працювала у магазині, що належить ТОВ «Текстиль Дрес Код». До такого висновку суд прийшов врахувавши покази свідків ОСОБА_16 , яка була офіційно працевлаштована у товаристві на посаді бухгалтера, свідка ОСОБА_18 , яка підміняла ОСОБА_11 на роботі, свідка ОСОБА_14 , який був комерційним директором, та з жовтня 2012 року виконував функції директора товариства, показання обвинуваченої та потерпілої.

Лише свідок ОСОБА_17 заперечила дану обставину, вказавши, що ОСОБА_11 у вказаний в обвинувальну акті період не працювала у ОСОБА_12 . Враховуючи, що показання свідка ОСОБА_17 є суперечливими, не відповідають показанням інших осіб, які були допитані судом, в ході досудового розслідування та судового розгляду змінювалися, суд ставиться критично до даного доказу та враховує інформацію повідомленою даним свідком лише у тій частині, у якій вона не суперечить показанням інших свідків.

У судовому засіданні достовірно встановлений факт використання праці ОСОБА_11 без юридичного його оформлення, що було підтверджено зазначеними вище доказами, відповідно до яких потерпіла була фактично допущена до роботи та її безпосередньо виконувала.

При цьому суд враховує положення ст. 24 КЗпП України, у редакції, що діяла на час роботи ОСОБА_11 у ТОВ «Текстиль Дрес Код» відповідно до якої фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлено, якщо робота проводилася за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

При цьому суд не убачає зв`язку між наявністю особистих мотивів при звільненні ОСОБА_11 та допуском її до роботи без юридичного оформлення трудових відносин. Крім того, зайвим, на думку суду, є посилання сторони захисту на недотримання потерпілою процедури звільнення, передбаченої ст.ст. 38, 39 КЗпП України, з урахуванням того, що вона незважаючи на своє бажання, так і не була працевлаштована у ТОВ «Текстиль Дрес Код».

Також не знайшла підтвердження версія захисту про те, що ОСОБА_12 перебуваючи у відпустці у зв`язку із вагітністю та пологами у серпні 2012 року не могла виконувати свої функції директора ТОВ «Текстиль Дрес Код», про що була складена відповідна довідка. Враховуючи, що довідка, на яку посилався захисник, не була у порядку ст. 290 КПК України відкрита стороні обвинувачення, суд не приймає даний документ як доказ та не враховує його при прийнятті рішення. При цьому судом береться до уваги наказ-розпорядження від 04.10.2012 року № 9/1, з якого убачається, що ОСОБА_20 виконувала обов`язки директора товариства до жовтня 2012 року. Крім того, всі допитані судом свідки, крім ОСОБА_14 , підтвердили, що обвинувачена виходила на роботу як до, так і у період відпустки.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_12 порушила вимоги законодавство про працю, а саме ст. 24 КЗпП України, у редакції, що діяла на той час.

Однак суд не може погодитися із обвинуваченням про порушення ОСОБА_12 вимог ст. 24-1 КЗпП України, оскільки дана норма встановлює обов`язки фізичної особи вчинити певні дії у разі укладення трудового договору із працівником, тобто стаття регулює дії у разі коли наймачем є фізична особа, і відповідно не має відношення до трудових відносин, що виникли між ТОВ «Текстиль Дрес Код» та ОСОБА_11 .

Окремо варто зауважити ту обставину, що внаслідок прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» стаття 24-1 виключена з КЗпП України з 01.01.2015 року.

Отже, суд, розглянув кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, з урахуванням положень ст. 337 КПК України, дотримався принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, тобто діючи у межах своїх повноважень та компетенції, вирішив лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберіг об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 172 КК України, у редакції, що діяла на момент вчинення ОСОБА_12 інкримінованих їй дій, кримінально караними діяннями були незаконне звільнення працівника з особистих мотивів та також інше грубе порушення законодавство про працю.

Під іншим грубим порушенням законодавства про працю слід розуміти будь-яке інше, крім незаконного звільнення працівника з роботи, порушення законодавства про працю, яке істотним чином порушило чи могло порушити право громадянина на працю.

Враховуючи бланкетний характер диспозиції ч. 1 ст. 172 Кодексу, яка не називає конкретних ознак злочину, а відсилає до інших нормативно-правових актів, суд має розкрити зміст допущених порушень трудових прав ОСОБА_11 з метою встановлення об`єктивної сторони даного злочину.

Внаслідок прийняття 28.12.2014 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», до Кодексу Законів про працю України внесені зміни, зокрема до ч. 2 ст. 265 КЗпП України, відповідно до якої передбачена відповідальність у вигляді штрафу юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, які використовують найману працю у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). У вказаній частині Закон набрав чинності 01.01.2015 року.

Крім того, згідно нової редакції частини 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тим же нормативним актом внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення, ч. 3 ст. 41 якого встановлює відповідальність у виді штрафу за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За наслідками судового розгляду судом встановлено, що діяння, яке ставилося у вину обвинуваченій ОСОБА_12 , нею вчинене, але з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» відповідальність за такі дії настає за нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, що свідчить про відсутність у діях обвинуваченої складу інкримінованого їй злочину.

Відповідно до частини 2 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини 1 ст. 284 Кодексу. Згідно із пунктом 2 вказаної норми відсутність у діяння складу злочину є підставою для закриття кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_12 слід виправдати за відсутністю у її діянні складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 369 371, 373, 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_12 визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України, та виправдати у зв`язку із відсутністю у її діях складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Суддя ОСОБА_1