Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/161/16 Головуючий у суді І-ї інстанції
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.02.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000129 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Світловодського міськрайонного Кіровоградської області від 03 квітня 2015 року, яким
неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Світловодська Кіровоградської області, українця, громадянина України, учня 9 класу ЗОШ №1 міста Світловодська, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано виним та засуджено за ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 104, 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням та визначено іспитовий строк тривалістю 1 рік.
На підставі ст.76 КК України зобов`язано періодично з`являтися до органів кримінально-виконавчої системи для реєстрації.
Вирішено долю речових доказів у порядку ст. 100 КПК України.
ВСТАНОВИЛА:
Вироком районного суду неповнолітній ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за те, що вчинив таємне викрадення чужого майна, за наступних обставин.
В лютому 2014 року ОСОБА_9 знаходився на лікуванні в палаті №1 дитячого відділення Світловодської ЦРЛ по вулиці Павлова,16 в м. Світловодськ Кіровоградської області. Там же на лікуванні перебував малолітній ОСОБА_10 .
03.02.2014 року в денний час, неповнолітній ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщенні вищевказаної палати дитячого відділення Світловодської ЦРЛ , побачив, що на тумбочці, яка розташована біля ліжка, лежить мобільний телефон малолітнього ОСОБА_10 .
В цей час у нього виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, а саме зазначеного телефону. Потім, усвідомлюючи, що його дії нікому не помітні, скориставшись відсутністю малолітнього ОСОБА_10 , неповнолітній ОСОБА_9 , таємно, шляхом вільного доступу, з тумбочки викрав мобільний телефон «Нокіа 206», блакитного кольору, вартістю 660 грн. 00 коп., в якому була вмонтована флеш-карта, об`ємом 16 Гб, вартістю 135 грн. 00 коп. та дві сім-карти мобільних операторів «Київстар», вартістю 13 грн. 00 коп. та «МТС», вартістю 14 грн. 00 коп.
Після чого, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_9 , з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_11 , матеріальну шкоду на загальну суму 822 грн. 00 коп.
У своїй апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 просить змінити вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області і застосувати до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері ОСОБА_8 або призначити неповнолітньому ОСОБА_9 покарання у вигляді громадських робіт тривалістю 30 (тридцять) годин.
Свої доводи мотивує тим, що покарання у виді позбавлення волі є найсуворішим, при цьому, санкцією ч.1 ст. 185 КК України передбачено п`ять альтернативних видів покарання, де штраф є найм`якішим видом, а позбавлення волі є найсуворішим.
Крім того, апелянт зазначає, що покарання у вигляді громадських робіт в повній мірі відповідало б меті його призначення. Проте, судом призначено неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_9 найсуворіший вид покарання у вигляді позбавлення волі, не зважаючи на те, що судом не було встановлено будь-якої обставини, яка обтяжує покарання.
Вважає, що судом першої інстанції окрім пом`якшуючої обставини щирого каяття не взято до уваги те, що злочин вчинено неповнолітнім та добровільно відшкодовано потерпілій матеріальну шкоду в повному обсязі, оскільки, в матеріалах кримінального провадження мається розписка потерпілої ОСОБА_11 від 19.01.2015 року про отримання грошової суми в розмірі 400 грн., яка в повному обсязі компенсує майнову та моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення злочину, інших претензій майнового чи немайнового характеру до ОСОБА_9 у потерпілої немає. Дана обставина стала підставою для подання потерпілою заяви про відмову від цивільного позову, в якій ОСОБА_11 просила прийняти її відмову від цивільного позову, пред`явленого у кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_9 та з огляду на юний вік обвинуваченого і вчинення ним злочину середньої тяжкості вперше, звільнити ОСОБА_9 від покарання із застосуванням до нього примусового заходу виховного характеру у вигляді застереження. Однак, при призначенні покарання думка потерпілої з незрозумілих причин судом першої інстанції врахована не була.
Заслухавши доповідача, захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого та його законного представника, які підтримали апеляційну скаргу захисника, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги адвоката, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних у провадженні, перевірених у судовому засіданні та наведених у вироку доказах, яким суд дав всебічну та об`єктивну оцінку.
Зважаючи на те, що доведеність вини та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, колегія суддів не надає юридичної оцінки доказам у кримінальному провадженні, та вважає його вину доведеною, а кваліфікацію дій за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), правильною.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи тяжкість вчиненного кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Як вбачається з вироку, обґрунтовуючи висновок щодо виду та міри призначеного ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, зокрема, те, що останній раніше не судимий, на профілактичному обліку дітей у відділі кримінальної міліції у справах дітей Світловодського МВ УМВС України в Кіровоградській області, на обліках у службі у справах дітей та у Світловодському міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді , на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, навчається у 9 класі загальноосвітньої школи № 1 Світловодської міської ради Кіровоградської області, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем навчання, посередньо, обставини які пом`якшують покарання щире каяття і відсутність обставин, які його обтяжують.
Врахувавши обставини кримінального провадження, особу винного ОСОБА_9 обставини, які пом`якшують покарання і відсутність обставин, які його обтяжують, відшкодування заподіяної шкоди та відсутність претензій потерпілої, міськрайонний суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням на підставі статтей 75, 104 КК України з визначенням йому іспитового строку тривалістю один рік.
Разом з тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не достатньо врахував конкретні обставини справи, особу неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 , обставини, які пом`якшують покарання і призначив покарання, яке за своїм видом і розміром є явно несправедливим внаслідок суворості.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, за місцем проживання характеризується позитивно, є учнем 9 класу загальноосвітньої школи № 1 Світловодської міської ради Кіровоградської області, відповідно до характеристики , наданої керівником громадського об`єднання (а.п.132) він останні шість років був неодноразовим учасником різноманітних фізкультурно-спортивних масових та інших заходів, вперше притягується до кримінальної відповідальності, внаслідок вчиненого ним злочину тяжких наслідків не настало, викрадений телефон потерпілій ОСОБА_11 повернуто (а.п. 81), остання до нього будь-яких претензій не має (а.п. 26) та відмовилась від цивільного позову (а.п. 25).
Окрім цього, колегія суддів погоджується з доводами сторони захисту, що суд безпідставно не визнав обставиною, що пом`якшує покарання вчинення злочину неповнолітнім та добровільне відшкодування завданого збитку потерпілій та що покарання у вигляді громадських робіт в повній мірі відповідало б меті його призначення.
Таким чином, за наявності вищенаведених обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття обвинуваченого, вчинення злочину неповнолітнім та добровільне відшкодування завданого збитку потерпілій), з урахуванням особи винного, колегія суддів на підставі п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України визнає за необхідне пом`якшити призначене ОСОБА_9 покарання, у зв`язку із чим змінити вирок Світловодського міськрайонного суду стосовно ОСОБА_9 в частині призначеного покарання, призначивши йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт у мінімальному розмірі.
Вказане покарання, на думку колегії суддів, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
При цьому, апеляційні вимоги захисника щодо призначення неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді громадських робіт тривалістю 30 (тридцять) годин, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах санкції статті, тобто в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України.
Що стосується апеляційних вимог захисника обвинуваченого про застосування до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 примусового заходу виховного характеру передача неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_8 , про що в суді апеляційної інстанції також просили обвинувачений ОСОБА_9 , його захисник адвокат ОСОБА_12 та законний представник обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з вироку суду судом першої інстанції приділялась увага вказаному питанню. В судовому засіданні була допитана класний керівник навчального закладу, в якому навчається неповнолітній обвинувачений ОСОБА_9 - ОСОБА_13 , яка суду показала, що ОСОБА_9 часто запізнюється до навчального закладу, періодично не з`являється до школи, про що вона інформувала його матір, але позитивної реакції на це не отримала. Завжди знаходяться якісь причини, що хлопець не може вчасно з`явитися до школи. У педагогічному колективі школи вони обговорювали питання стосовно взяття на поруки для перевиховання ОСОБА_9 , але в зв`язку з тим, що хлопець не тривалий строк навчається у даній школі, а також у зв`язку з відсутністю взаємопорозуміння з його матір`ю, позитивно вирішити дане питання стало неможливим.

Також з матеріалів кримінального провадження, а саме, з акту обстеження житлових умов сім`ї вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 проживає з матір`ю ОСОБА_8 , яка одна виховує сината не завжди виконує покладені на неї обов`язки по вихованню сина, як наслідок син має багато пропусків, без поважних причин, у школі. Мати притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП , взаємовідносини в сім`ї дружні, проте неповнолітній ОСОБА_9 не завжди прислуховується до порад матері (а.п. 98). Окрім того, із звіту про неповнолітнього обвинуваченого у кримінальному провадженні щодо неповнолітнього вбачається, що у неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 з матір`ю та бабусею доброзичливі стосунки, бабусю слухає, до матері відноситься не зовсім належно (а.п.117-118).

Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції, належним чином дослідив вищевказані документи та обґрунтовано прийшов до висновку про неможливість застосування до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 примусового заходу виховного характеру передача неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_8 , з яким погоджується і колегія суддів. А тому , апеляційна скарга захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_12 про застосування до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 примусового заходу виховного характеру передача неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_8 , є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
З урахування вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні шляхом пом`якшення призначеного покарання.
Керуючись ст. ст. 376 ч. 2, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів.
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 квітня 2015 року щодо неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 185 КК України в частині призначеного покарання, змінити.
Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин.

В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_4 ОСОБА_3