РОЗДІЛЬНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/10/14-к

Номер провадження: 1-кп/511/72/16

"02" березня 2016 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
цивільного позивача ОСОБА_7
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна матеріали кримінального провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Роздільна, Одеської області, громадянина України, з начальною вищою освітою навчається на 3 курсі ОДАБА за спеціальністю інженер, офіційно не працюючого, одруженого, маючого на утриманні дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , не раніше судимого,
у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000079 від 21.01.2013 року, -
ВСТАНОВИВ:
До Роздільнянського районного суду Одеської області з Апеляційного суду Одеської області повернулися матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_5 після скасування вироку Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.06.2015 року.
В підготовчому судовому засіданні прокурор, потерпіла та цивільні позивачі вважали за необхідне призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору в зв`язку з його невідповідністю вимогам ч.2 ст. 291 КПК України, будь-яких обгрунтувань суду не навів.
Обвинувачений ОСОБА_5 повністю підтримав клопотання свого захисника щодо повернення обвинувального акту прокурору.
Дослідивши обвинувальний акт, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки даний обвинувальний акт не відповідає вимогам статті 291 КПК України з огляду на наступне.
Так, з обвинувального акту вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 в період з 10.10.2012 року по 20.10.2012 року, перебуваючи в гостях у ОСОБА_9 в домоволодінні за адресою АДРЕСА_2 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, з метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, таємно викрав кавоварку «Арчелік» вартістю 800 грн, термос металічний вартістю 400 грн, набор свердел «Бош» вартістю 350 грн, дві турецьких шапочки вартістю 80 грн, автомийку марки «Керхер» вартістю 2000 грн, належних ОСОБА_6 , завдавши останньому матеріальної шкоди на загальну суму 3630 грн. З викраденим з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.
Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Вичерпні вимоги до змісту обвинувального акта та його додатків викладені в ст.291 КПК України, а відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення.
Але всупереч зазначеним вимогам закону, обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та його правову кваліфікацію, але в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, що свідчить про недотримання слідчим та прокурором вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, що є підставою для повернення обвинувального акта прокурору зі стадії підготовчого провадження.
Суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.
Викладення фактичних обставин провадження з підсумком про те, що особа вчинила те чи інше кримінальне правопорушення, як це зроблено в обвинувальному акті щодо підозрюваного, не може замінити формулювання обвинувачення, оскільки за змістом п.5 ч.2 ст.291 КПК України формулювання обвинувачення в обвинувальному акті має бути викладено незалежно від викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі Камасінскі проти Австрії (рішення від 19 грудня 1989 р.) та у справі Абрамян проти Росії (рішення від 09 жовтня 2008 р.) зазначив, що у тексті підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі Пелісьє та Сассі проти Франції, № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі Матточіа проти Італії, № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, № 42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі Даллос проти Угорщини, № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом b п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 54, а також Даллос проти Угорщини, п. 47).
Крім того, вказівки в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_5 вчинив інкримінований йому кримінальний злочин, є безпідставним, оскільки обвинувачення останньому висунуте не було у встановленому законом порядку та не міститься в самому обвинувальному акті. Більш того, така вказівка в обвинувальному акті є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Проте, прокурор зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованого кримінального злочину, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що обвинувачений скоїв інкримінований йому кримінальний злочин, що є недопустимим. При складанні обвинувального акту, з урахуванням положень ст. 17 КПК України, можливо вказувати тільки на те, що особи обвинувачуються у вчиненні певного кримінального злочину.
Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, вказані недоліки є істотними, які в подальшому можуть вплинути на прийняття судом рішення, а тому зазначені матеріали підлягають поверненню прокурору з зобов`язанням його усунути виявлені недоліки протягом місячного строку з дня постановлення ухвали, що відповідає засаді розумного строку та є достатнім для виправлення допущених недоліків.
Окрім того, вказані недоліки обвинувального прямо зазначені а ухвалі апеляційного суду Одеської області від 10.11.2015р., а відповідно до ст.21 КПК України ухвали суду, які набрали законної сили в порядку, визначеному цим кодексом, є обов`язковим і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК України,- суд
ПОСТАНОВИВ:
Повернути обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000079 від 21.01.2013 року прокурору місцевої прокуратури Роздільнянського району Одеської області, в зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України.
Ухвалу негайно направити прокурору для усунення зазначених в ній недоліків обвинувального акта, встановивши строк у 30 днів для виконання даної ухвали суду.
Копію ухвали вручити прокурору, захиснику, обвинуваченому, потерпілій та цивільним позивачам.
Ухвала підлягає оскарженню протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя:ОСОБА_1