УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 юрист 3 класу ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000226 від 20.07.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 357 КК України, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :
У провадження слідчого судді надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 юрист 3 класу ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000226 від 20.07.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 357 КК України, про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 19.09.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 2417, належало нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 (після перейменування АДРЕСА_2 ), загальною площею 185,6 кв.м. та житловою площею 174,6 кв.м. Цей об`єкт нерухомого майна був зареєстрований 12.10.2012 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно на праві приватної власності за ОСОБА_4 , а 24.05.2016 відповідне речове право власності останньої перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , 21.06.2016 за реєстровим № 1706 посвідчено довіреність від імені ОСОБА_4 , якою уповноважено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиняти дії спрямовані на відчуження належних ОСОБА_4 об`єктів нерухомого майна, а саме: підвального та нежитлового приміщення на 1-му поверсі житлового будинку літ. А-5, площею 1117,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_1 .
В подальшому, 06.07.2016 ОСОБА_7 , який діяв в якості продавця від імені ОСОБА_4 за довіреністю від 21.06.2016, укладено із ОСОБА_8 як покупцем, договір купівлі-продажу квартири, за яким належний ОСОБА_4 об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01 відчужено на користь покупця. Договір купівлі-продажу квартири посвідчено 06.07.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 1848.
Наступного дня, тобто 07.07.2015 ОСОБА_8 як позичальник та іпотекодавець уклав договір позики з одночасною заставою майна (іпотекою) із ОСОБА_9 , від імені якого діяла ОСОБА_10 , як позикодавцем та іпотекодержателем, щодо вказаного об`єкта нерухомого майна. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстровим № 860.
Допитана в якості потерпілого ОСОБА_4 повідомила, що вона, як власник вищевказаного нерухомого майна, жодних дій щодо його відчуження або передачі в іпотеку не вчиняла та не мала наміру їх вчиняти, будь-яких довіреностей щодо відчуження майна нікому не видавала. Стверджує, що підпис та рукописний текст від її імені на довіреності, посвідченій 21.06.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 1706 їй не належать та є підробленими. Згідно висновку експертизи підпис в довіреності виконаний не ОСОБА_4 .
Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 повідомив, що у нотаріусів 05.07.2016 та 06.07.2016 підписував документи за винагороду, яку йому передав чоловік, ім`я якого він не пам`ятає, та який також підписував дані документи. Документи які він підписував він не читав, усі документи нотаріусу передавав даний чоловік. При посвідчені довіреностей на своє ім`я не був присутній. Осіб на ім`я ОСОБА_12 , ОСОБА_13 він не знає.
Крім того, під час проведення обшуку прокурорами у провадженні за адресою АДРЕСА_4 , у приміщення, в якому проводився обшук, увірвалась група людей спортивної тілобудови на чолі із ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які, шляхом застосування фізичної сили, викрали з приміщення 2 пакунки з документами.
Згідно із відомостями, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.09.2016 квартира АДРЕСА_1 відчужено на користь ОСОБА_15 .
Постановою прокурора 20.07.2016 у провадженні вищезазначене нерухоме майно визнано речовим доказом, у відповідності до ст. 98 КПК України.
З метою встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, забезпечення кримінального провадження, недопущення відчуження квартири, на користь третіх осіб, прокурор просив накласти арешт на квартиру.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання та просив його задовольнити з викладених у ньому підстав, наклавши арешт.

Особи, володільці майна про розгляд клопотання не повідомлялись, оскільки їх майно тимчасово не вилучалось, а тому суд вважає за можливе, згідно ч.2 ст. 172 КПК України, провести розгляд клопотання у їх відсутність.

Дослідивши доводи клопотання й додані до нього матеріали, заслухавши пояснення слідчого, приходжу до висновку про наявність підстав для його задоволення в повному обсязі, виходячи із наступного.

Так, у провадженні СВ Шевченківського УП ГУНП України в місті Києві перебуває кримінальне провадження №0000226 від 20.07.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 357 КК України, розпочате за фактом незаконного заволодіння нерухомим майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 19.09.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 2417.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У силу ч. 1 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Частиною 3 ст.170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що постановою прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_16 від 20 липня 2016 року квартиру АДРЕСА_1 визнано речовим доказом.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек,Єдиного реєстру заборон віджчуженя об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу №421 від 26.09.2016 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_17 належить ОСОБА_15 .

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, відповідно до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З огляду на положення ч. 2 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним кримінальним процесуальним законом, повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (зникнення чи відчуження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З урахуванням вимог ч.2 ст.173 КПК України, суд вважає, що слідчим доведено, що існують передбачені законом підстави для арешту майна; надано достатньо доказів, які вказують на те, що вказане нерухоме майно було об`єктом злочинного посягання та предметом кримінального правопорушення; враховано розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення; відсутність негативних наслідків арешту майна для інших осіб.

Враховуючи обставини кримінального провадження, з метою запобігання незаконному заволодінню та можливому незаконному відчуженню зазначеної прокурором у клопотанні квартири, до вирішення справи по суті, слідчий суддя приходить до висновку, що дане клопотання підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на об`єка нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 184, 6кв.м., яка належить ОСОБА_15 .
Ухвала виконується негайно прокурору.

На дану ухвалу протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва.

Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований за клопотанням власника або володільця майна, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна.

Слідчий суддя :