Єдиний унікальний номер 722/1828/16-к
Номер провадження 1-в/722/935/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2016 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сокиряни клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,
ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_4 12.09.2016 року звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище клопотанням, в якому просив на підставі ст.81 КК України, звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти клопотання та просив у його задоволенні відмовити, оскільки вважає, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не досяг відповідного ступеню виправлення, а тому не заслуговує на умовне-дострокове звільнення від покарання.

Розгляд клопотання проводився за відсутності представника виправної колонії, голови спостережної комісії та засудженого, які будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися.
Засуджений ОСОБА_4 у поданому до суду клопотанні просив провести розгляд за його відсутності та відсутності його захисника.
Представник СВК-67 ОСОБА_5 подав до суду письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності. При цьому, у поданій заяві підтримав думку адміністрації виправної колонії про те, що засуджений на даний час не досяг відповідного ступеню виправлення, передбаченого ст.81 КК України, у зв`язку з чим застосування до засудженого вказаної норми закону вважає передчасним.
Голова спостережної комісії ОСОБА_6 подав до суду письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності, зазначивши про те, що будь-яке рішення суду підтримує.
Заслухавши прокурора, дослідивши письмові матеріали клопотання та особову справу засудженого, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в тому числі повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.

Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого судом встановлено наступні обставини.

Вироком Хотинського районного суду Чернівецької областівід 20.02.2014 року, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 14.05.2014 року, ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі.
Згідно ухвали Хотинського районного суду Чернівецької областівід 26.03.2014 року початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 відраховується з 12.02.2014 року.

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22.02.2016 року засудженому ОСОБА_4 зараховано у строк покарання за вироком Хотинського районного суду Чернівецької областівід 20.02.2014 року, строк його перебування у місцях попереднього ув`язнення з 12.02.2014 року по 31.03.2014 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що становить 1 місяць 19 днів.

Таким чином, внаслідок зарахування ОСОБА_4 у строк покарання вказаного вище строку попереднього ув`язнення, кінцевим строком відбування ним покарання у виді позбавлення волі є 23.12.2017 року.
Пунктом 2 ч.3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

У відповідності до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, за який засуджено ОСОБА_4 , відноситься до категорії умисних тяжких злочинів.

Як встановлено судом, станом на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_4 фактично відбув 2 роки 7 місяців 9 днів позбавлення волі, а із врахуванням зарахованого строку попереднього ув`язнення (1 місяць 19 днів) відбув 2 роки 8 місяців 28 днів позбавлення волі, що становить більше двох третин строку покарання, призначеного судом за вчинення умисного тяжкого злочину.
Виходячи із нововизначеного кінцевого строку відбування покарання, невідбутий засудженим ОСОБА_4 строк покарання у виді позбавлення волі, станом на час розгляду судом клопотання, становить 1 рік 3 місяці 2 дні.

Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Із матеріалів особової справи судом встановлено, що засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі перебуває з 12.02.2014 року. За час перебування в слідчому ізоляторі м.Чернівці за зберігання заборонених предметів (саморобні гральні карти та заточена пластина) у двох випадках засуджений ОСОБА_4 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, заохочень не мав.

З 27.05.2014 року засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання в Сокирянській ВК №67 в Чернівецькій області.

Як вбачається із довідки про заохочення і стягнення на засудженого, за час відбування покарання в Сокирянській виправній колонії №67 засуджений ОСОБА_4 в одному випадку був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, раніше накладені на нього стягнення погашені в передбаченому законом порядку, заохочень не має.

Згідно довідки відділу організації та нормування праці №707 від 14.09.2016 року та особової справи засудженого встановлено, що засуджений ОСОБА_4 з моментуприбуття до установи був працевлаштований в якості вибірника-складальника стінового каменю у гірничій дільниці №1, встановлену норму виробітку не завжди виконував у повному обсязі. З грудня 2014 року по травень 2015 року до будь-яких оплачуваних робіт не залучався і з приводу працевлаштування до адміністрації колонії не звертався. З червня по серпень 2015 року був працевлаштований в гірничій дільниці №1, покладені перед ним змінні завдання в повній мірі не виконував. З серпня 2015 року по березень 2016 року був працевлаштований днювальним відділення, свої обов`язки виконував.

За постановою начальника колонії від 04.04.2016 року засуджений ОСОБА_4 був переведений до дільниці соціальної реабілітації при установі. По прибуттю працевлаштований в якості різноробочого підсобного господарства, покладені йому завдання виконує, однак не проявляє ініціативи та активності під час виконання даних завдань, також потребує контролю за якістю виконання поставлених обсягів робіт.
Із дослідженої в судовому засіданні характеристики, затвердженої начальником колонії 15.09.2016 року встановлено, що засуджений ОСОБА_4 увзаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, у відношенні до представників адміністрації зовні коректний, не відмовляється виконувати їхні законні вимоги, але виконує їх неохоче, намагається утримувати в чистоті спальне місце та приліжкову тумбочку, заходи виховного характеру, які проводяться у дільниці соціальної реабілітації, відвідує, однак реагує на них посередньо, приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», здобув спеціальність «електрогазозварник» у навчальному центрі при установі, однак заняття відвідував під контролем, зацікавленості до навчальних дисциплін не проявляв, соціально-корисні зв`язки на волі підтримує шляхом побачень, отриманням посилок та передач, за характером слабкий, неврівноважений, рухомий, відповідно до вироку суду вину у скоєному злочині визнає.
Відповідно до довідки медичної частини №615 від 15.09.2016 року, засуджений ОСОБА_4 працездатний, на даний час стан його здоров`я задовільний.
Згідно довідки бухгалтерії №1750, станом на 14.09.2016 року, виконавчих листів щодо засудженого ОСОБА_4 в установі на виконанні не перебуває.

Частиною 2 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається із виписок з протоколів засідань атестаційної комісії відділення №6 на засудженого ОСОБА_4 , відносно останнього зазначені наступні результати атестації з визначення ступеню його виправлення:
- за 1-ше півріччя 2014 року не став на шлях виправлення;
- за період з 24.07.2014 року по 13.01.2015 року не став на шлях виправлення;
- станом на 28.01.2016 року дотримується вимог режиму;
- станом на 10.03.2016 року стає на шлях виправлення.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

З огляду на викладене, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових умов, а саме сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, що у своїй сукупності може свідчити про доведення засудженим свого виправлення.

Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, суд вважає, що як поведінка засудженого ОСОБА_4 , так і його відношення до праці протягом всього часу відбування покарання не були достатньо сумлінними, а тому останній, на думку суду, на даний час в повній мірі не досяг відповідного ступеню виправлення, передбаченого ст.81 КК України, як «довів своє виправлення».
При цьому, суд вважає, що процес певних позитивних змін, які відбуваються на даний час в особистості засудженого ОСОБА_4 , не дає достатніх підстав вважати про його готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, у зв`язку з чим умовно-дострокове звільнення його від подальшого відбування покарання, на думку суду, є передчасним.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.
На підставі ст.81 КК України та керуючись ст.ст.537 ч.1 п.2, 539 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 7 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя Сокирянського
районного суду ОСОБА_1