Єдиний унікальний номер 227/5889/15-к
Номер провадження 11-кп/775/532/2016

ВИРОК

Іменем України

18 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та адміністративних правопорушень апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті, в режимі відеоконференціїї, матеріали кримінального провадження № 0001724 від 25.09.2015 року, відносно ОСОБА_6 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на вирок Добропільського міськрайонного суду від 24 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, судимого :

1) 17 листопада 1981 року Добропільським міським судом Донецької області за ст. 101 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі; 2) 21 травня 1985 року Кежемським райсудом Красноярського краю РРФСР за ст. ст. 89 ч. 3, 41 КК РРФСР до 6 років 6 місяців позбавлення волі; 3) 6 січня 1993 року Добропільським міським судом Донецької області за ст. 229-6 ч. 1 КК України до 2 років виправних робіт з утриманням 20 % заробітку; 4) 9 вересня 1994 року Добропільським окружним міжрайонним судом Донецької області за ст. 81 ч. 4, 43 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі; 5) 16 червня 2004 року Добропільським міськрайонним судом Донецької області за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі; 6) 10 вересня 2009 року Ворошилівським райсудом м. Донецьк за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 23 березня 2012 року умовно-достроково за постановою Селидівського міського суду Донецької області від 15 березня 2012 року на не відбутий строк 1 рік 3 місяці 16 днів,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину, та покладено на обвинуваченого обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися в кримінально-виконавчу інспекцію для реєстрації, -

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до вироку Добропільського міськрайонного суду від 24 лютого 2016 року, ОСОБА_6 25 вересня 2015 року приблизно о 15.10 годині, проходячи біля гаражного масиву по пров. Пушкіна в м. Білозерське Донецької області, незаконно придбав без мети збуту, підібравши знайдений на землі в одноразовому медичному шприці проградуйованому на 5 мл наркотичний засіб, який зберігав при собі в одежі для особистого вживання. 25 вересня 2015 року приблизно о 15.15 годині в процесі особистого огляду ОСОБА_6 співробітниками правоохоронних органів біля будинку № 4 по пров. Пушкіна в м. Білозерське у нього був виявлений та вилучений медичний шприц проградуйований на 5 мл з рідиною масою 1,838 г, яка містить особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований масою 0,023 г.

На вказаний вирок суду прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_7 було подано апеляційну скаргу, в якій він просить вирок Добропільського міськрайонного суду від 24 лютого 2016 року скасувати у частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним за ч. 2 ст. 309 КК України та призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, в решті вирок залишити без змін. Вважає вирок незаконним, необґрунтованим, у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Крім того, вважає, що призначене обвинуваченому є явно несправедливим через м`якість та не сприятиме виправленню обвинуваченого, оскільки суд не в повній мірі врахував особистість обвинуваченого, який не працює, на утриманні малолітніх дітей не має, не одружений, раніше неодноразове судимий, у тому числі за ряд тяжких злочинів до покарання у вигляді позбавлення волі (жодна з судимостей у встановленому в законі порядку не знята та не погашена).

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування вироку в частині призначення покарання та постановленні свого вироку, за наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до матеріалів кримінального провадження, доказана зібраними по справі доказами, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка та ніким, в тому числі обвинуваченим, не оспорюється, у зв`язку з чим, апеляційним судом не перевіряється.

Фактичні обставини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 також не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю, дав пояснення стосовно обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Як вбачається з апеляції прокурора, вирок Добропільського міськрайонного суду від 24 лютого 2016 року оскаржено ним лише з мотивів неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, не відповідністю ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, який не працює, на утриманні малолітніх дітей не має, не одружений, раніше неодноразове судимий, у тому числі за ряд тяжких злочинів до покарання у вигляді позбавлення волі.

Доводи прокурора про те, що при призначенні обвинуваченому покарання суд, в порушення положень ст. 50, ст. 65 КК України, не врахував ступінь та тяжкість вчиненого правопорушення та дані про особу, є слушними, а тому колегія суддів визнає їх доречними та обґрунтованими.

Так, на думку колегії суддів, судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання, яке не є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд не в достатній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, не працює, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, в тому числі тяжких, та за злочин, що пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів, ніяких висновків для себе не зробив та знов скоїв умисне кримінальне правопорушення.

Колегія суддів вважає, що тільки визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї провини, наявність літньої матері та посередня характеристика, не є обставиною безумовного звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

На підставі вищевикладеного, погоджуючись із доводами прокурора, викладеними в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду підлягає скасуванню з постановленням нового вироку в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ..

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 , врахував щире каяття, визнання провини, наявність літньої матері, застосувавши до нього вимоги ст.ст. 75, 76 КК України, але недостатньо повно перевірив інші обставини, а саме тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, в тому числі за тяжкі злочини та злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів, не працює, той факт, що він ніяких висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, скоївши нове кримінальне правопорушення.

Колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі, але без застосування вимог ст..ст. 75, 76 КК України, що буде відповідати засадам ст. 65 КК України про те, що покарання має бути необхідним та достатнім за вчинення злочину, сприяння виправленню засудженого та запобігання нових злочинів.

Таким чином, на думку колегії суддів, покарання, призначене судом першої інстанції у вигляді 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.. 75, 76 КК України, є таким, що не відповідає вимогам Кримінального закону.

На думку колегії суддів, необхідно задовольнити апеляційну скаргу прокурора та постановити свій вирок. Вважати, що за скоєне обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, необхідним і достатнім є призначення покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2016 року відносно ОСОБА_9 - скасувати в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді