АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 184/2438/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/151/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 березня 2016р. м.Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі кримінальне провадження, внесене 08.06.2015р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000616 відносно:
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Орджонікідзе

Дніпропетровської області, зареєстрованого та

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні, на вирок Ордонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015р.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області, від 24 грудня 2015р. ОСОБА_6 визнано виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2р., без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням, строком на 2р.
На підставі ст.76 КК України, покладено обов`язки, передбачені п.п.3, 4:
повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;
періодично зявлятися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 , матеріальну шкоду в розмірі 5705,71 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
Питання щодо речових доказів і про відшкодування процесуальних витрат вирішено.
Вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.1 ст.286 КК України, за наступних обставин.
8 червня 2015р. о 17.50 год., ОСОБА_6 , керуючи технічно справним мопедом марки «Kanuni Savage 50СС», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у світлий час доби, рухався по ґрунтовій дорозі від гаражного кооперативу «Благодатне» до перехрестя вул.Г.Тикви і вул.Зонова в м.Орджонікідзе Дніпропетровської області, де у зустрічному йому напрямку, по своїй смузі руху, рухався дорожній велосипед марки «Україна» під керуванням водія ОСОБА_8 .

Водій мопеда марки «Kanuni Savage 50СС» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , рухаючись по вищевказаній дорозі, не вибравши безпечної швидкості та маючі об`єктивну можливість стежити за дорожньою обстановкою і відповідно реагувати на її зміну, втратив керування над мопедом, і виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з дорожнім велосипедом марки «Україна» під керуванням водія ОСОБА_8 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпілій ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи №474 від 31.08.2015р., були спричинені тілесні ушкодження у вигляді - закритого перелому лівої ключиці, закритого перелому 7-го ребра грудної клітини зліва по середньо-пахвинній лінії, синця лівого надпліччя, синця грудної клітини зліва, синця лівої молочної залози, синця правого стегна та правого кульшового суглобу, садна лівого передпліччя, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби (згідно пункту 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).

Дії водія ОСОБА_6 по управлінню транспортним засобом - мопедом марки «Kanuni Savage 50СС» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 не відповідали вимогам п. 12.1, де зазначено:

- п.12.1 «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Невиконання водієм ОСОБА_6 вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору, перебуває в причинному зв`язку з настанням події даної ДТП, що підтверджується висновком експерта №70/27-765 від 27.10.2015р.

Прокурор, в апеляційній скарзі, просить скасувати вирок суду, в частині призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, яким визнати обвинуваченого ОСОБА_6 виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 3р., з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3р., на підставі ст.75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши 3-х р. іспитовий строк, та підставі п.п.2, 3, 4 ст.76 КК України, покласти на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Прокурор, обґрунтовуючи апеляційну скаргу вказує, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами, не в повній мірі врахував вимоги закону і не навів переконливих доказів на підтвердження того, що призначене ним покарання, є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Прокурор звертає увагу на те, що обвинувачений частково визнав свою вину у скоєному злочині, не усвідомив ступінь суспільної небезпеки свого діяння, намагаючись уникнути більш суворої відповідальності та покарання, при цьому на думку прокурора, вирішуючи питання про доцільність позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами, суд взяв до уваги те, що ОСОБА_6 раніше не притягувався за порушення Правил дорожнього руху України до адміністративної і кримінальної відповідальності, не позбавлявся водійських прав і має бажання працевлаштуватися водієм з метою відшкодування потерпілій завданої шкоди, однак суд не звернув уваги на те, що обвинувачений намагався перекласти вину на потерпілу, майже за шість місяців після події не вжив жодних заходів для працевлаштування та відшкодування завданих потерпілій збитків.
Прокурор, в судовому засіданні при апеляційному розгляді, підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просила скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання, ухвалити свій вирок, яким визнати обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 3р., з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3р., на підставі ст.75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши 3-х річний іспитовий строк, підставі п.п.2, 3, 4 ст.76 КК України, покласти на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Обвинувачений ОСОБА_6 , в судовому засіданні, при апеляційному розгляді, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив вирок суду першої інстанції відносно нього залишити без змін, а апеляційну скаргу, без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судових засідань в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з ухваленням свого вироку, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Колегія суддів, перевіривши доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, та зіставивши їх з доказами, дослідженими і наведеними у вироку суду, вважає їх обґрунтованими, такими, що підлягають частковому задоволенню.
Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, відповідно до ч.2 ст.409 КПК України може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
У разі необхідності застосування більш суворого покарання, суд апеляційної інстанції, відповідно п.2 ч.1 ст.420 КПК України, скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, прослухавши технічний запис судових засідань, проаналізувавши показання обвинуваченого і потерпілої надані ними в ході судового розгляду, повністю погоджується з думкою прокурора щодо м`якості, призначеного ОСОБА_6 покарання.
У п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», звернуто увагу на те, що відповідно до п.1 ст.65 КК України, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступеню тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, а також враховувати чи щиро розкаялись у вчиненому злочині, чи активно сприяли розкриттю злочину, чи відшкодували завдані збитки тощо.
Колегія суддів встановила, що ОСОБА_6 , незважаючи на наявність доказів, які підтверджують його вину у скоєному злочині, протягом всього судового розгляду, вину у вчиненому злочині, визнав частково, що на думку колегії суддів свідчить про відсутність каяття з його боку, а також про те, що він цілком не усвідомив ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення та його негативних наслідків, оскільки намагався перекласти вину у ДТП на потерпілу ОСОБА_8 , дії, якої з технічної точки зору не знаходилися в причинному зв`язку з настанням події ДТП.

Крім того, колегія суддів встановила, що обвинувачений по теперішній час, так і не відшкодував потерпілій ОСОБА_8 , завданих злочином збитків, що підтверджено листом потерпілої від 04.03.2016р., надісланим суду апеляційної інстанції (ар.пр.88, т.2).

Колегія суддів, також враховує думку потерпілої, яка у заяві (ар.пр.88), зазначила, що підтримує апеляційну скаргу прокурора, просить її задовольнити, і вказує, що ОСОБА_6 , до теперішнього часу, не вибачився перед нею, не відшкодував заподіяну шкоду, і у подальшому відмовляється її відшкодовувати.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про можливість призначення покарання з випробуванням, однак вважає за необхідне збільшити розмір призначеного покарання і тривалість встановленого судом іспитового строку, а також призначити додаткове покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України - позбавлення права керувати транспортними засобами.

З огляду на те, що суд першої інстанції, ухвалив вирок з порушенням вимог ст. 50 КК України, призначивши м`яке покарання, виходячи з вимог ст.414, п.2 ч.1 ст.420 КПК України, рішення суду, в частині призначеного покарання підлягає скасуванню та ухваленню свого вироку у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів, керуючись ст. 65 КК України, враховує, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, його особу, те, що раніше він не судимий (ар.пр.50, т.1), задовільно характеризується за місцем мешкання (ар.пр.51, т.1), не перебував і не перебуває під наглядом лікарів нарколога та психіатра (ар.пр.52,т.1), тяжкість наслідків, які настали, а саме спричинення потерпілій середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (ар.пр.38-40, т.1), часткове визнання своєї вини, не відшкодування потерпілій завданого збитку і відсутність бажання в усуненні заподіяної шкоди, думку потерпілої, яка наполягає на призначенні більш суворого покарання.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання колегія суддів не встановила.

Враховуючи вище зазначені обставини, кожне окремо і в їх сукупності, колегія суддів, вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, встановивши максимальний розмір, як покарання, так і іспитового строку, застосувавши ст.ст.75, 76 КК України.

При цьому колегія суддів, з огляду на обставини скоєного злочину, наслідки дорожньої транспортної події, вважає за доцільне позбавити обвинуваченого права керування транспортними засобами, як це передбачено санкцією ст. 286 ч. 1 КК України.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 409, 414, п.2 ч.1 ст.420, 374 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - задовольнити частково.
Вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015р., яким ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, в частині призначеного покарання - скасувати.
Призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 3р., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2р.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3р.
На підставі п.п.2, 3, ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_6 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
В решті вирок суду залишити без змін.
Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
У відповідності до вимог ч.6 ст.376 КПК України, копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.
Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4