18 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,
уродженця м. Нової Каховки Херсонської області,
раніше судимого:
за вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 02 серпня 2011 року за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;
за вироком Каланчацького районного суду Херсонської області від 15 вересня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и л а:
За вироком Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 14 грудня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 71 цього Кодексу за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Каланчацького районного суду Херсонської області від 15 вересня 2015 року й остаточно призначенойому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
ОСОБА_6 за предявленим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за епізодом викрадення телевізора «Samsung PS43F4000AW», що належить потерпілому ОСОБА_7 , виправдано, оскільки не доведено, що крадіжку вчинив обвинувачений.
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави 245,52 грн у рахунок відшкодування судових витрат.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 31 березня 2016 року вирок щодо ОСОБА_6 змінено: постановлено вважати його засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення воліна строк 2 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за цим вироком і за вироком Каланчацького районного суду Херсонської області від 15 вересня 2015 року остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Виключено з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання, повторність злочину.
У решті вирок залишено без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період із 24 червня 2015 року по 31 березня 2016 року включно з розрахунку 1 день ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Посилається на порушення кримінального процесуального закону. Вказує на те, що: апеляційний суд не перевірив усіх доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, і не навів переконливих мотивів для їх спростування; не зазначив підстав, з яких визнав необгрунтованими окремі доводи прокурора; безпідставно відмовив у задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, внаслідок чого не дотримався принципів змагальності й диспозитивності.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 10 травня 2015 рокуприблизно о 17.00 год., діючи повторно, таємно викрав металеве ковадло з домогосподарства ОСОБА_8 , розташованого за адресою: пров. Набережний,35 у смт Кривому ОзеріМиколаївської області, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на суму 310,50 грн.
Крім цього, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що 11 червня 2015 року приблизно о 22.30 год., витягнувши скло з віконної рами, він проник усередину будинку за вищевказаною адресою та викрав телевізор «Samsung PS43F4000AW», заподіявши ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 5 150 грн.У вчиненні цього кримінального правопорушення ОСОБА_6 виправдано судом, оскільки не доведено, що крадіжку вчинивобвинувачений.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали; при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що вирок щодо ОСОБА_6 було оскаржено в апеляційному порядку засудженим та прокурором, який брав участь під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, які в апеляційних скаргах наводили аргументи на обгрунтування своїх доводів щодо незаконності вироку суду першої інстанції. Зокрема, засуджений посилався на суворість призначеного йому покарання, а прокурор на порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу засудженого та частково задовольняючи апеляційну скаргу прокурора, апеляційний суд мотивував свої висновки належним чином, зазначив відповідні підстави прийнятого рішення.
Так, апеляційний суд навів належні й достатні аргументи на спростування доводів прокурора щодо необґрунтованості виправдання ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України. При цьому правильно звернув увагу, що суд першої інстанції, проаналізувавши докази, які були надані стороною обвинувачення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ці докази не підтверджують вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому правопорушення.
Суд надав належної оцінки показанням ОСОБА_6 , який заперечив свою участь у викраденні телевізора у потерпілого ОСОБА_8 та пояснив, що лише продав викрадений іншою особою телевізор ОСОБА_9 , у сукупності та взаємозв`язку з іншим доказами: показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який не виключав можливості вчинення крадіжки саме тією особою, на яку вказував ОСОБА_6 ; протоколом огляду місця події, а саме будинку потерпілого ОСОБА_8 ; протоколом огляду телевізора «Samsung PS43F4000AW», виданого ОСОБА_9 ; висновком експерта про ринкову вартість телевізора, та дійшов обгрунтованого висновку, що наданими стороною обвинувачення доказами не спростовуються показання ОСОБА_6 та не підтверджується його винуватість у вчиненні крадіжки.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про недоведеність вчинення крадіжки належного потерпілому ОСОБА_10 телевізора « ОСОБА_11 » обвинуваченим ОСОБА_12 , а тому правильно виправдав його за ч. 3 ст. 185 КК України. З таким рішенням погодився суд апеляційної інстанції, навівши належне обгрунтування своїх висновків в ухвалі.
Посилання у скарзі як на підставу для скасування ухвали апеляційного суду на нездійснення цим судом повторного дослідження доказів, не ґрунтуються на вимогах ч. 3 ст. 404 КПК України.
Відповідно до цих вимог, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Як убачається з матеріалів справи даних, які могли б свідчити про дослідження таких обставин судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, під час апеляційного розгляду встановлено не було.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не мав процесуальних підстав для повторного дослідження доказів, переглянув вирок із дотриманням вимог ст. 404 КПК України та, погодившись із висновками місцевого суду щодо оцінки таких доказів, не порушив принцип безпосередності судового розгляду.
Посилання у касаційній скарзі прокурора та те, що поза увагою апеляційного суду залишилися доводи апеляційної скарги прокурора щодо неврахування при призначенні ОСОБА_6 покарання обтяжуючої покарання обставини рецидиву злочину, є безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції надано вичерпну відповідь на такі доводи в ухвалі апеляційного суду із наведенням належного обгрунтування відповідного висновку, з яким погоджується і колегія суддів.
При розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 апеляційний суд повною мірою дотримався вимог кримінального процесуального закону, належним чином перевірив та проаналізував усі доводи прокурора, навів переконливі мотиви на підтвердження своїх висновків. Також не встановив порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів. При цьому апеляційний суд зазначив у своїй ухвалі підстави, через які визнав неспроможними окремі доводи прокурора, достатньо обґрунтував свої висновки, навів докладні мотиви прийнятого рішення, внаслідок чого постановив законне й обґрунтоване рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження і винести законні та обґрунтовані рішення, не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 31 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3