Єдиний унікальний номер справи 185/2682/15-к
Провадження № 1-кс/185/313/15
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2015 року м.Павлоград Дніпропетровської області

Слідчий суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в присутності заявника ОСОБА_4 , скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 в поданій на розгляд слідчому судді скарзі, оскаржує бездіяльність органу досудового розслідування, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань повідомлення про вчинення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

Вивчивши зміст скарги, з`ясувавши в судовому засіданні обґрунтування скарги заявником, перевіривши надані заявником копії відповідних документів на підтвердження доводів, викладених у скарзі, вислухавши думку прокурора, який приймав участь при розгляді скарги, проаналізувавши та зіставивши вказане між собою та в сукупності, приходжу до наступного висновку.

Главою 26 статтею 303 КПК України закріплено право певного кола осіб, до числа яких входить і заявник на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.

Зокрема, п.1 ч.1 ст.303 КПК України передбачено право заявника оскаржити бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності (ч. 1 ст. 304 КПК України).

Як вбачається з вимог п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України, слідчий суддя за наявності відповідних заяви та підстав, може поновити строк подання скарги, передбачений ч. 1 ст. 304 КПК України.

З точки зору дотримання права заявника на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, доводи наведені заявником з приводу обґрунтування поважності причин пропуску строку є належними підставами для поновлення строку подання скарги.

Даючи оцінку вимогам ОСОБА_4 по суті поданої на розгляд слідчому судді скарги, приходжу до наступного висновку.

Як встановлено при розгляді скарги ОСОБА_4 , правовідносини, які виникли між ним та ОСОБА_5 стосовно місця проживання, участі у вихованні дітей вже були предметом спору та справи завершено постановленнями судових рішень.

Так, рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2013 року (Справа № 185/324/13- ц) по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , третя особа Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітніх дітей та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітніх дітей, визначення способів участі батька у вихованні малолітніх дітей, визначено місцем проживання малолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_7 . ОСОБА_4 встановлено участь у вихованні малолітніх дітей: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - наступним чином: кожного місяця в перший та третій тиждень по суботах і неділях з 10.00 годин до 18.00 години з можливістю відвідин з дітьми місць масового відпочинку та один раз на місяць відвідання дітьми проживання батька.

Рішення суду набрало законної сили та звернуто до виконання.

Також, набрало законної сили рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2014 року по цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про відібрання малолітньої дитини та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , третя особа: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком (Справа № 185/12730/13-ц), яке змінено Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2014 року.

Так, розглядом скарги встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували в шлюбі з 01 вересня 1995 року, , шлюб розірвано 20 лютого 2001 року. Під час шлюбу у сторін народилися діти: донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,сини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як встановлено в судовому засіданні, між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (яка є матір`ю ОСОБА_5 ) склались сталі неприязні відносини, які тривають і по теперішній та пов`язані з конфліктною ситуацією щодо визначення місця проживання та участі кожного з батьків у вихованні спільних малолітніх дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Окрім цього, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу, що діям ОСОБА_6 , які мали місце 16 листопада 2013 року (як зазначено в заяві ОСОБА_4 , яка є предметом судового контролю) та обставинам, що їх супроводжували, вже надано оцінку Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2014 року (Справа № 185/3318/14-к,Провадження № 1-кп/185/251/14).

Аналізуючи диспозицію ст.356 КК України, приходжу до висновку, що з об`єктивної сторони злочин характеризується сукупністю таких ознак: 1) самовільним, всупереч встановленому законом порядку, вчиненням будь-яких дій; 2) оспорюваністю правомірності цих дій з боку інших громадян або юридичних осіб; 3) заподіянням такими діями значної шкоди правоохоронюваним інтересам; 4) причинним зв`язком між діями винної особи та значною шкодою.

При цьому, оспорюваність правомірності дій особи означає, що інший громадянин або підприємство, установа, організація вважають дії того, хто вчиняє самоправні дії, незаконними, відкрито не погоджуються з ними, оскаржують їх. Відсутність оспорюваності дій виключає визнання їх кримінальне караним суспільно небезпечним діянням.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), суб`єктивна та об`єктивна сторони злочину.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що ОСОБА_4 шляхом наданого йому права порушення перед слідчим суддею питання щодо здійснення судового контролю щодо дотримання прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, лише висловлює свою категоричну незгоду з результатами розгляду справи в порядку цивільного судочинства.

Оскільки заява ОСОБА_4 , яка хоча й складена таким чином, що має назву, як заява про кримінально-каране діяння, сама по собі містить лише перелік фактичних обставин, пов`язаних із правовідносинами, які існують між заявником та його колишньою дружиною ОСОБА_5 з приводу їх участі у вихованні дітей та спору щодо місця проживання дітей.

Таким чином, невнесення відомостей до ЄРДР із заяви, яка за своєю суттю не є заявою про кримінальне правопорушення, не є бездіяльністю слідчого чи прокурора в розумінні положень п.1 ч.1 ст.303 КПК України та відповідно не є предметом судового контролю.

Приймаючи до уваги наведене, вважаю , що правові підстави для задоволення скарги відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.306,307 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_4 процесуальний строк для звернення зі скаргою на бездіяльність слідчого.

Скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1