УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів за участю прокурора засудженого при секретарі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні 28 квітня 2016 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого

ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від

3 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від

27 серпня 2015 року,
в с т а н о в и в:

Вказаним вироком засуджено

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, такого, що не має судимості,

за ч. 1 ст. 366 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 1 700 гривень з позбавленням права обіймати посади, що пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком 1 рік.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27 серпня 2015 року вирок щодо засудженого залишено без зміни.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він, будучи службовою особою, працюючи на посаді генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю «Ексістрой», на початку травня 2013 року в офісі товариства з обмеженою відповідальністю «Ексістрой» в будинку № 2-В по вул. Базовій в м. Запоріжжі, в процесі подачі документів для участі в процедурі закупівлі робіт за бюджетні кошти з капітального ремонту покрівлі житлового будинку АДРЕСА_1 у відсутність в штаті товариства працівників відповідної кваліфікації вніс до офіційного документу, а саме: до довідки про співробітників, завідомо неправдиві відомості про перебування у трудових відносинах із товариством ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у відсутність у перелічених осіб трудових договорів з товариством. Зазначену довідку поряд з іншими документами пропозиції конкурсних торгів товариства з обмеженою відповідальністю «Ексістрой» обвинувачений подав комунальному підприємству «Управління капітального будівництва», яке 24 квітня 2013 року оголосило проведення закупівлі робіт за бюджетні кошти з капітального ремонту покрівлі згаданого житлового будинку.
На початку липня 2013 року ОСОБА_5 у зазначеному місці в процесі подання заяви про видачу ліцензії на здійснення господарської діяльності на ведення робіт зі створення об`єктів архітектури вніс в документ, що містить відомості про суб`єкт господарювання, завідомо неправдиві відомості про перебування у трудових відносинах з товариством 66 осіб, тоді як у зазначений період за даними управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Запоріжжя та державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя з підприємством у трудових відносинах перебувало чотири особи. Наведені дані ОСОБА_5 17 липня 2013 року подав як додаток до заяви про видачу ліцензії на здійснення господарської діяльності в сфері створення об`єктів архітектури до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Запорізькій області.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. На обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не враховано, що він не є службовою особою; безпідставно визнано довідку про наявність працівників та відомості про суб`єкт господарювання офіційними документами, а також призначено додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, що пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій. Крім того, ухвала апеляційного суду містить істотні суперечності, так як згідно її мотивувальної частини, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, однак згідно резолютивної частини вказаного рішення суду апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого на підтримання поданої скарги, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

При вирішенні питання про скасування або зміну вироку, ухвали, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 цього Кодексу і не переглядає судові рішення з підстав однобічності і неповноти досудового розслідування та судового розгляду, щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість, саме такі підстави є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.

Із огляду на це, судова колегія при вирішенні питань, поставлених у касаційній скарзі виходить із фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції і в межах поданої апеляції перевірених колегією суддів апеляційного суду.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив, правильно оцінив.

Що стосується доводів скарги засудженого про те, що він не є службовою особою, а тому в його діях відсутній склад інкримінованого злочину, то вони не заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 18 КК України «службовими особами» визнаються особи, які, з-поміж іншого, обіймають на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій. Таке визначення службової особи стосується усіх організаційно-правових утворень незалежно від форм власності. Це визначення стосується поняття «службова особа», яке застосоване у нормі, передбаченій статтею 366 КК України.

При перевірці кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_5 є генеральним директором ТОВ «Ексістрой» та згідно статуту товариства є його керівником, який наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, а тому є службовою особою та суб`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Твердження, що довідка про наявність працівників та відомості про суб`єкт господарювання не є офіційними документами, були предметом перевірки судом апеляційної інстанції та обґрунтовано визнані безпідставними. Свої висновки суд належним чином мотивував та вони узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, що офіційними документами є ті, що складаються і видаються службовими особами від імені органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ та організацій, незалежно від форми власності, які посвідчують певні факти і події, що мають правове значення. Ці документи мають бути належним чином складені за формою та містити необхідні реквізити. Підроблення офіційних документів може полягати у повній фальсифікації або в частковій зміні змісту справжнього документа; способи підроблення документів можуть бути різні. Примітка до статті 358 КК, яка законодавчо визначила ознаки предмета злочинів, передбачених статтями 357, 358, 366 КК, під офіційним документом розуміє документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи-докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм і містять передбачені законом реквізити.

Посилання в касаційній скарзі засудженого про безпідставність призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, що пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, не заслуговують на увагу, оскільки за санкцією ч. 1 ст. 366 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади чи займатися певною діяльністю може бути призначено й до штрафу. Така позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 червня 2015 року.

При перевірці встановлено, що судом досліджені всі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для правильного її вирішення. Проявів упередженості щодо ОСОБА_5 під час судового розгляду не виявлено.

Дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 366 КК України кваліфіковано правильно, а тому вважати, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, немає підстав.

Суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про особу винного. Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Доводи, наведенні у касаційній скарзі засудженого аналогічні доводам його апеляційної скарги, були предметом перевірки судом апеляційної інстанції. Апеляційний суд дав відповіді на всі доводи апеляційної скарги та дійшов обґрунтованого висновку про правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , належним чином мотивувавши своє рішення.

Твердження в касаційній скарзі, що ухвала апеляційного суду містить істотні суперечності, що є підставою для скасування судового рішення, не є слушними.

Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, суд 2-ї інстанції належним чином мотивував своє рішення про залишення апеляційної скарги ОСОБА_5 без задоволення із зазначенням підстав, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Зазначення в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду про часткове задоволення апеляційної скарги, на думку колегії суддів, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що є безумовною підставою для скасування судового рішення. Зазначене може бути оцінено як описка та виправлено в порядку ст. 379 КПК України.

Керуючись ст. ст. 434-436 КПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від

3 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від

27 серпня 2015 року щодо ОСОБА_5 - без зміни.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3