Ухвала
іменем україни
15 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001312 за касаційною скаргою заступника прокурора Запорізької області на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 12 січня 2016 року,

за участю:
прокурора ОСОБА_5
в с т а н о в и л а:
вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 9 листопада 2015 року
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м. Семипалатинськ Республіки Казахстан,
громадянина України, мешканця

АДРЕСА_1 , такого, що судимості
не мав,

засуджено за частиною 1 статті 286 КК України на 1 рік 6 місцяів позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі статті 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2-4 частини 1 статті 76 цього Кодексу.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 20 серпня 2015 року о 20 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем «ГАЗ 2411», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині вул. Горького, рухаючись з боку вул. Жовтневої в напрямку регульованого світлофорним об`єктом перехрестя із проїжджими частинами пр. Леніна та вул. Артема в м. Запоріжжі.
В цей же час, водій ОСОБА_8 , керуючи мотоциклом «Сузукі», д.н.з. НОМЕР_2 , здійснював рух по проїзній частині вул. Артема у зустрічному для водія ОСОБА_9 напрямку.
Під час здійснення перетину перехрестя проїжджих частин вул. Горького з пр. Леніна і вул. Артема на зелений сигнал світлофора водій ОСОБА_7 , діючи у порушення вимог п.п. 10.1,16.6 Правил дорожнього руху України не переконався у безпечності своїх дій, дорогу транспортному засобу під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному до нього напрямку, не надав, а почав виконувати маневр лівого повороту на проїжджу частину пр. Леніна, рухаючись з напрямку вул. Комсомольської.

В результаті порушення вимог правил безпеки дорожнього руху водій ОСОБА_7 допустив зіткнення передньої частини кузова керованого ним транспортного засобу із лівою бічною частиною мотоцикла під керуванням ОСОБА_10 та подальше падіння останнього на дорожнє покриття. Внаслідок чого ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними для життя, але що потягло за собою довготривалий розлад здоров`я, більше 21 дня, та легкі тілесні ушкодження.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12 січня 2016 року вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 9 листопада 2015 року щодо ОСОБА_9 у частині призначеного покарання змінено шляхом призначення останньому за частиною 1 статті 286 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн, з розстроченням його виплати рівними частинами строком на 12 місяців, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Також, зазначений вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 скасовано. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 направлено для розгляду у той же суд іншим складом суду у порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що за відсутності апеляційних скарг прокурора або потерпілого чи його представника щодо м`якості призначеного покарання, без ухвалення вироку погіршив становище засудженого, оскільки призначив йому покарання у виді штрафу, яке є більш м`яким, однак підлягає реальному виконанню.

У запереченнях захисник засудженого не погоджується з касаційною скаргою прокурора та вважає за необхідне залишити ухвалу суду апеляційної інстанції без зміни.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи прокурора, який підтримав касаційну скаргу, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій за частиною 1 статті 286 КК України, а також щодо направлення цивільного позову потерпілого для розгляду в прядку цивільного судочинства в касаційній скарзі прокурором не оспорюються та не заперечуються.

Натомість твердження прокурора про те, що суд апеляційної інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, заслуговують на увагу.

Згідно із частиною 1 статті 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Так, зі змісту пункту 4 частини 1 статті 408 КПК України слідує, що апеляційний суд змінює вирок місцевого суду лише у випадках, коли при цьому не погіршується становище засудженого, та скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій вирок у випадках, передбачених пунктами 1- 4 частини 1 статті 420 КПК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, лише засуджений подав апеляційну скаргу та зміни до неї на вирок місцевого суду, в якій просив його змінити та призначити покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі.
Апеляційний суд, приймаючи рішення про зміну вироку щодо ОСОБА_9 у частині призначеного йому покарання, постановив вважати засудженого за частиною 1 статті 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 3400 грн, яке передбачене санкцією вказаного закону.

Однак враховуючи те, що суд першої інстанції звільнив засудженого від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців з випробуванням та з встановленням іспитового строку 1 рік, а призначене апеляційним судом покарання у виді штрафу необхідно відбувати реально, то своїм рішенням апеляційний суд погіршив становище засудженого.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_9 у частині призначеного покарання скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно урахувати доводи прокурора, викладенні в касаційній скарзі, й ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Відтак, касаційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 12 січня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3