Справа № 551/718/15-к
ВИРОК
іменем України
04 серпня 2016 року Шишацький районний суд Полтавської області в складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

її представника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Шишаки Полтавської області матеріали кримінального провадження № 0000154 від 20 квітня 2015 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яреськи Шишацького району Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта вища, не одруженого, працюючого водієм ТОВ «ГАЛКА-Полтава», не маючого утриманців, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23 лютого 2014 року в після обідній час ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інші на автомобілі ВАЗ 21043 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 та декількох автомобілях таксі прибули до Шишацької ГЕС на річці «Псьол» з метою відзначення «Дня Захисника Вітчизни».

Близько 18 год. того ж дня, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_5 достовірно знаючи, що ОСОБА_9 також перебуває у стані алкогольного сп`яніння внаслідок вживання алкоголю разом з іншими, не пересвідчившись у наявності у нього посвідчення водія, як документа, що посвідчує його право керування транспортним засобом відповідної категорії, діючи в порушення вимог пп. «г», «ґ» п. 2.9 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, передав останньому керування автомобілем ВАЗ 21043 д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у володінні та користуванні ОСОБА_5 на підставі довіреності серії ВРП № 188985 від 28.01.2012, виданої власником даного автомобіля ОСОБА_14 .

При цьому сам ОСОБА_5 вже в якості пасажира разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 поїхав на вказаному автомобілі під керуванням ОСОБА_9 у напрямку с. Шишаки Полтавської області.

Близько 18-15 год. ОСОБА_9 , керуючи вказаним автомобілем, який був технічно справним, з увімкненим ближнім світлом фар, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та не маючи посвідчення водія і права керувати будь-яким транспортним засобом, рухаючись по сухому асфальтобетонному покриттю автодороги від Шишацької ГЕС до сел. Шишаки Полтавської області поза межами населеного пункту зі швидкістю близько 90 км/год., у темний час доби, проїжджаючи в районі електроопори №156, яка розташована обабіч вищевказаної дороги ліворуч по ходу руху, в порушення вимог пп. «а» п.2.1, пп. «а» п.2.9, п.12.3 Правил дорожнього руху України, після виявлення перешкоди у русі у вигляді пішохода, не вжив негайних засобів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який знаходився у напівсидячому положенні на проїзній частині дороги.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_10 , спричинені множинні тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть. Причиною смерті ОСОБА_10 стала тупа травма голови внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що призвела до виникнення перелому кісток склепіння та основи черепу та крововиливу у мозок.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав зважаючи на відсутність причинного зв`язку між його діями та діями водія ОСОБА_9 , що призвели до смерті ОСОБА_10 , а також відсутність у нього обов`язку та можливості перевірити наявність у ОСОБА_9 посвідчення водія та перебування остатнього в стані алкогольного сп`яніння та пояснив, що близько 13-00 год. 23 лютого 2014 року разом з компанією друзів у складі: його троюрідної сестри ОСОБА_15 , її хлопця ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 на автомобілі ВАЗ 21043, яким він досить тривалий час володіє та керує за дорученням, прибули на річку «Псьол» поблизу ГЕС смт. Шишаки з метою відмітити свято. Потім до них приєднались ОСОБА_13 та ОСОБА_19 , який згодом поїхав.

Весь час вживав спиртні напої (горілку) в зв`язку з чим не пам`ятає обставин того, як компанія залишала місце відпочинку та саму посадку в автомобіль. За його твердженням компанія залишила місце відпочинку ввечері коли було вже темно, через стан сп`яніння на місці відпочинку вони загубили деякі речі, а саме мангал та решітку-барбекю.

Через неможливість додзвонитись до служби таксі та замовити послугу «тверезий водій» компанія вирішила добиратись самотужки на автомобілі ОСОБА_20 .

Зважаючи на те, що ОСОБА_9 вживав лише пиво, керувати автомобілем взявся саме він, проти чого ОСОБА_20 , як власник автомобіля особливо не заперечував, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння. При цьому наявність у ОСОБА_9 при собі водійського посвідчення не перевіряв, лише знав, що таке посвідчення останній отримував та має навички керування автомобілем свого вітчима.

Потерпілий ОСОБА_10 залишив місце відпочинку за 0,5-1 години до часу їх від`їзду та пішов не попрощавшись. В зв`язку з тим, що ОСОБА_10 , декілька разів покидав місце відпочинку та приходив знов його відсутність особливо нікого не схвилювала.

Сам процес посадки в автомобіль та прямування додому пам`ятає лише уривками. Пам`ятає, що попереджав ОСОБА_9 щоб він не перевищував швидкість. Також пам`ятає, як на відстані близько 1500 метрів від місця відпочинку, машина різко загальмувавши зупинилась на лівому узбіччі дороги по напрямку руху автомобіля. Вийшовши з машини всі присутні побачили загиблого ОСОБА_10 , який не подавав ознак життя. Двоє з присутніх в автомобілі осіб, а саме ОСОБА_12 та ОСОБА_13 залишились разом з потерпілим та викликали екстрені служби, а ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , злякавшись залишили місце події та прибули на причетному до ДТП автомобілі до місця проживання ОСОБА_5 .

Погода на час ДТП була безсніжна, асфальтове покриття чисте та сухе, під час руху до моменту ДТП автомобіль їхав із увімкненим ближнім світлом фар, яке дозволяє бачити дорогу на відстані до 30 метрів від автомобіля.

Внаслідок медичного освідування у нього та у ОСОБА_9 було встановлено стан алкогольного сп`яніння.

Незважаючи на часткове визнання вини самим обвинуваченим, його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними доказами оціненими судом в їх сукупності та взаємозв`язку:

- показаннями допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила, що близько 13-00 год. 23 лютого 2014 року її син ОСОБА_10 разом з компанією друзів поїхав на річку для святкування «23 лютого». При цьому обіцяв, що затримається там близько до 17-00 год. Того ж дня після 20-00 год. вона довідалась про його загибель внаслідок ДТП. Син спиртними напоями не зловживав. Оскільки від любив ходити пішки, допускає, що він міг прийняти рішення та піти пішки додому з місця відпочинку.

Потерпіла в повному обсязі підтримала заявлений нею цивільний позов з підстав наведених у ньому, зазначила, що в зв`язку з втратою єдиного сина відчувала та продовжує відчувати сильні моральні страждання, які були особливо відчутні перші пів року після його загибелі. В зв`язку з цим був порушений сталий режим її життєдіяльності, а також погіршилось її здоров`я у вигляді зниження артеріального тиску. З моменту ДТП обвинувачений ОСОБА_20 перед нею не вибачився, моральну шкоду завдану смертю сина компенсувати не намагався;

- показаннями свідка ОСОБА_9 , який підтвердив факт відзначення 23.02.2014 року поблизу річки «Псьол» біля Шишацького ГЕС, в компанії друзів, свята «23 лютого». Зазначив, що вжив декілька чарок горілки та близько пляшки пива. Під час відпочинку займався приготуванням шашлику та до святкового столу практично не підходив, а тому вважає, що ОСОБА_5 не сприймав його п`яним. Підтвердив свідчення ОСОБА_20 щодо складу компанії, яка була присутня в той день на відпочинку, доповнивши лише пояснення першого тим, що на місце приїздили дівчата ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які згодом поїхали. Підтвердив також той факт, що потерпілий ОСОБА_10 декілька разів залишав компанію та знов повертався, а тому його остаточної відсутності ніхто не помітив.

За кермо автомобіля, який належить ОСОБА_20 сів з його згоди за обоюдною домовленістю, оскільки останній перебував в стані сп`яніння, а викликати таксі не було технічної можливості. Посвідчення водія з собою не мав, оскільки за 2 місяці до цього його втратив. При цьому ОСОБА_20 про наявність у нього посвідчення не питав. До цього в присутності ОСОБА_5 автомобілем не керував. Під час руху додому в автомобілі ОСОБА_5 не спав.

Після скоєння ДТП автомобіль залишився стояти на лівому узбіччі дороги під кутом до дороги близько 15 градусів. Потерпілий лежав на дорозі, як точно він не пам`ятає. Знаходячись в шоковому стані разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_11 на автомобілі залишили місце події. При цьому поряд з потерпілим залишились ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ;

- аналогічними за змістом показаннями щодо фактичних обставин справи свідка ОСОБА_11 , яка також підтвердила факт вживання ОСОБА_9 алкогольних напоїв. Також, на відміну від показань обвинуваченого, зазначила, що на час від`їзду додому він хоча й був в стані алкогольного сп`яніння, але поводився адекватно та все пам`ятав. Чому саме ОСОБА_9 сів за кермо автомобіля вона не цікавилась, під час руху додому ОСОБА_5 не спав та розмовляв з ОСОБА_9 , заперечень щодо керування останнім автомобілем обвинувачений не висловлював;

- показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_22 , ОСОБА_13 , які підтвердили свою участь у святкуванні «Дня Захисника Вітчизни» 23 лютого 2014 року в спільній компанії з ОСОБА_9 та ОСОБА_5 та наявність у компанії спиртних напоїв. Також повідомили, що безперешкодно викликали таксі для приїзду на місце та від`їзду з місця відпочинку біля Шишацької ГЕС.

Крім того з показань свідка ОСОБА_12 , який разом з іншими залишав місце відпочинку на автомобілі під керуванням ОСОБА_9 встановлено, що ОСОБА_5 під час спільного від`їзду з місця відпочинку ввечері перебував в адекватному стані, заперечень щодо керування його автомобілем ОСОБА_9 не висловлював. Приблизно через 200-300 метрів шляху від місця відпочинку автомобіль здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_17 .

З показань свідка ОСОБА_13 встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_20 вживали спиртні напої, зокрема горілку та пиво. ОСОБА_5 , хоча і перебував в стані алкогольного сп`яніння, але поводився адекватно та проти керування автомобілем ОСОБА_9 не заперечував;

- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23 лютого 2014 року, схемою та фототаблицею до цього, яким зафіксовано загальний вигляд місця ДТП, зокрема прив`язка місця ДТП до сталих орієнтирів, стан та вид покриття (сухе, асфальтобетонне), ширина проїзної частини дороги та узбіччя; відсутність на місці автомобіля, що скоїв наїзд, сліди гальмування від правого та лівого коліс автомобіля, сліди речовини біологічного походження на покритті дороги осип скла прозорого кольору, уламками скла жовтого та прозорого кольору, розташування трупу на автодорозі зі слідами його волочіння, а також виявлені речі правий кросівок потерпілого, що був виявлений на правій стороні проїзної частини та правий підкрилок автомобіля ВАЗ зі слідами потертості, що був виявлений поряд з трупом на краю проїзної частини (т.1. а.с. 130-147);

- даними протоколу огляду транспортного засобу від 24 лютого 2014 року з додатками у вигляді фототаблиць. В ході якого в приміщенні гаражу за місцем проживання ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 з письмового дозволу останнього оглянуто автомобіля марки ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_1 , 1998 року випуску та зафіксовано пошкодження окремих частин автомобіля зокрема правої фари, номерного знаку та переднього бамперу, пошкодження (потертості) в нижній частині автомобіля, подряпини та деформації правого переднього крила автомобіля та пошкодження правого переднього підкрилка даного автомобіля, нашарування речовини біологічного походження знизу піддона двигуна, нашарування плям бурого кольору, схожих на кров на правому боці переднього бамперу та на передній частині кузова автомобіля безпосередньо під правою фарою.

При огляді автомобіля встановлено, що права фара не працює в режимі ближнього освітлення, інші світлові прилади працюють, на лівій передній фарі мається накладка, на правій передній фарі накладка відсутня, скло розсіювача фари та вказівника повороту розбите.

За результатами огляду автомобіль ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_1 був вилучений та направлений на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Шишацького РВ УМВС України в Полтавській області (т.1, а.с. 148-159);

- картою виклику швидкої медичної допомоги № 634 від 23.02.2014 згідно якої о 18-15 год. 23.02.2014 рок за викликом перехожого до Шишацької ГЕС виїздила бригада ШМД. Під час виїзду зафіксована смерть гр. ОСОБА_10 , яка настала до приїзду швидкої допомоги. Тіло померлого знаходилось в лежачому положенні на обочині дороги (т.1 а.с.160-162);

- висновком судово-медичної експертизи № 61 від 29.04.2016 року згідно якого при дослідженні трупа ОСОБА_10 у нього були виявлені тілесні ушкодження у вигляді багатоуламкового перелому кісток склепіння та основи черепу; крововиливів у м`які тканини голови лобної ділянки в середній частині, тім`яної ділянки в середній частині, правій лобно-скроневій ділянці, потиличній ділянці зліва та у м`яку мозкову оболонку лівої скронево-тім`яно-потиличної ділянки та правої тім`яно-потиличної ділянки; перелом правої плечової кістки у нижній третині; перелом правої ліктьової та променевої кісток; перелом правої 3-ї п`ясної кістки; перелом правої стегеневої кістки; рани, що розташовані: в ділянці лівого лобного бугра (на фоні садна), на тильній поверхні правої кисті; на тилі основної фаланги 3-го пальця правої кисті; на внутрішній поверхні правої гомілки у верхній третині; садна, що розташовані в ділянці лівого лобного бугра, з розповсюдженням на надбрівну ділянку; в лобній ділянці в середній частині; на спинці, кінчику та лівій стінці носа; в ділянці проекцій лівої виличної дуги; біля лівого кута рота; на тильній поверхні лівого променево-п`ясткового суглобу; на тилі лівої кисті, в проекції 2-ї,3-ї,4-ї, 5- п`ястної кісток; в проекції лівої підвздовшної кістки; на передній поверхні лівої гомілки в середній третині; на внутрішній поверхні ділянки правого колінного суглобу; на передній поверхні верхньої та середньої третини правої гомілки; на внутрішній поверхні правого гомілко-ступневого суглобу; на тильній поверхні правої стопи; на волосяній частині голови тім`яно-потиличної ділянки в середній частині, на 1,5 см вище лобного бугра; в тім`яній ділянці, зліва, синці, що розташовані на нижній повіці лівого ока; у внутрішньому куту правого ока, які могли утворитися від дії твердих тупих предметів, також, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, по давності можуть відповідати даті 23.02.2014 року та по ступеню тяжкості, у своїй сукупності, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть. Причиною смерті ОСОБА_10 стала тупа травма голови внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що призвела до виникнення перелому кісток склепіння та основи черепу та крововиливу у мозок. В момент смерті потерпілий знаходився в тяжкій ступені алкогольного сп`яніння (т.1, а.с. 163-166);

- висновком додаткової судово-медичної експертизи № 61 від 11.06.2014 року згідно якого тілесних ушкоджень, характерних для переїзду транспортним засобом, на тілі ОСОБА_10 не виявлено. Смерть ОСОБА_10 могла настати 23.02.2014 року близько 18 год.-18 год. 40 хв. Після розвитку всіх еквівалентів тяжкої черепно-мозкової травми (що стала причиною смерті), зазвичай, відбувається втрата свідомості, а тому експерт вважає малоймовірним можливість ОСОБА_10 самостійно пересуватися, але повністю виключати цього не може (т.1, а.с. 167);

- протоколом додаткового огляду місця події від 02 липня 2014 року в ході якого було повторно оглянуто ділянку місця дорожньо-транспортної пригоди та зафіксовано наявність пошкодження асфальтобетонного покриття та зазначено його розміри з визначенням і її видимості, що не встановлювалося слідчим в ході попереднього огляду (т.1., а.с.177-181);

- висновком № 640/641/131 від 30.09.2014 року комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної та судово-медичної експертизи в частині дати смерті потерпілого, можливості його самостійного пересування, можливості запобігти настанню смерті шляхом надання медичної допомоги, технічної неспроможності пояснень ОСОБА_9 в частині того, що на момент наїзду на пішохода він не встиг загальмувати (т. 1, а.с. 182-191);

- протоколом додаткового огляду місця події від 17.11.2014 зі схемою до нього згідно якого було повторно оглянуто місце ДТП , встановлена видимість виямки на дорозі в ближньому світлі фар, розташування її відносно сліду гальмівного шляху (т.1. а.с. 192-194);

- протоколом огляду одягу в який загиблий ОСОБА_10 був одягнутий під час ДТП (т.1., а.с. 195-196);

- висновком № 324-МК від 09.12.2014 судової медико-криміналістичної експертизи речових доказів згідно якого на одязі ОСОБА_10 виявлені пошкодження, які могли утворитись при дорожньо-транспортній пригоді. На одязі протекторів шин не виявлено (т.1., а.с.197-199);

- висновком № 325-МК від 09.12.2014 судової медико-криміналістичної експертизи речових доказів згідно якого на кросівках ОСОБА_10 виявлені ушкодження, які могли утворитись при дорожньо-транспортній пригоді (т.1., а.с.200-201);

- висновком додаткової комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної та судово-медичної експертизи № 937/938/176 від 31.12.2014 згідно якого в момент первинного контактування потерпілий ОСОБА_10 знаходився у напівсидячому положенні з упором на праву ногу та тильні поверхні обох кистей, обернений правим боком до передньої правої частини автомобіля ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_9 .

Об`єктивних судово-медичних та транспортно-трасологічних даних про те, що в момент первинного контактування потерпілий ОСОБА_10 знаходився у вертикальному чи близькому для нього положенні проведенням додаткової комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної та судово-медичної експертизи не виявлено.

В умовах місця події при допустимій швидкості руху водій автомобіля ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 мав технічну можливість зупинитися до місця наїзду шляхом гальмування, тобто шляхом виконання вимог п.п.12.3, 12.6 (б) Правил дорожнього руху України і тим самим попередити наїзд на пішохода ОСОБА_10 , що знаходився на проїзній частині дороги.

В умовах місця пригоди дії водія автомобіля ВАЗ-21043 ОСОБА_9 не відповідали п.п.12.3, 12.6 (б) Правил дорожнього руху України і, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з пригодою; наявність виямки на проїзній частині з технічної точки зору в даній дорожній ситуації не вплинула на розвиток події, пов`язаної з наїздом на пішохода, що сидів на проїзній частині, і в причинному зв`язку з пригодою не знаходилася (т.1. а.с. 202-228);

- копією посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_9 , виданих ВРЕР №4 УДАІ УМВС України в м. Києві 12.04.2013 року (т.2, а.с.31);

- листом відповіддю Управління ДАІ ГУМВС України в м. Києві від 06.02.2015 № 10/144 про те, що згідно даних інформаційно-пошукових систем у центрах надання послуг пов`язаних з використанням автотранспортних засобів УДАІ ГУМВС в м. Києві ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 посвідчення водія не отримував та серед позбавлених права керування транспортними засобами не значиться. Посвідчення водія серії НОМЕР_2 вказаними підрозділами не видавалось (т.1. а.с.229);

- листом-відповіддю Регіонального сервісного центру в м. Києві від 09.02.2016 № 31/26-858 вх. про те, що посвідчення водія на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також посвідчення водія НОМЕР_2 та ААВ № 653662 ( НОМЕР_3 ) не видавались (т.2. а.с. 75);

- аналогічними за змістом листами відповідями з Регіонального сервісного центру в Полтавській області від 28.01.2016 № 27/16-9-224 та від 28.04.2016 № 31/16-8-1477 (т.2., а.с.73, 88);

- висновком Шишацької ЦРЛ Полтавської області від 23.02.2014 № 5 згідно якого при медичному освідуванні ОСОБА_5 у нього встановлено стан алкогольного сп`яніння (т.1., а.с. 245);

- висновком Шишацької ЦРЛ Полтавської області від 23.02.2014 № 6 згідно якого при медичному освідуванні ОСОБА_9 у нього встановлено стан алкогольного сп`яніння (т.1., а.с. 244);

- листом-відповіддю Шишацької ЦРЛ Полтавської області від 18.07.2014 № 955 згідно якого 23.02.2014 під час проведення медичного освідування у водія ОСОБА_9 відбиралась кров. В результаті дослідження № 162 від 28.02.2014 виявлено 1.4. проміле етанолу (т.1., а.с. 246);

- постановою начальника ВДАІ Шишацького РВ УМВС України в Полтавській області від 10 березня 2014 року згідно якої за керування 23.02.2014 автомобілем ВАЗ 21043 д.н.з. НОМЕР_1 без права керування даним транспортним засобом ОСОБА_9 притягнуто до відповідальності у вигляді 510 гр. штрафу (т.1., а.с.253);

- постановою Шишацького районного суду від 17 березня 2014 року згідно якої ОСОБА_9 , який о 18-30 год. 23.02.2014 керував автомобілем ВАЗ 21043 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, притягнуто до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 (т.1 а.с. 254-256);

- постановою Шишацького районного суду від 27 лютого 2014 року згідно якої ОСОБА_5 за ч.1. ст. 130 КУпАП притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу розміром 3400 грн. При цьому суть правопорушення виразилась у тому, що близько 18-30 год. 23 лютого 2014 року ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, після наїзду на пішохода водієм ОСОБА_9 , сів за кермо автомобіля ВАЗ 21043 д.н.з. НОМЕР_1 та приїхав до себе додому (т.1, а.с., 251-252);

- копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , згідно якого власником автомобіля ВАЗ 21043 ЗНГ д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_14 (т.1., а.с.233);

- копією довіреності від 28 січня 2012 року згідно якої ОСОБА_14 уповноважив ОСОБА_5 розпоряджатись належним першому автомобілем ВАЗ 21043 ЗНГ д.н.з. НОМЕР_1 (т.1, а.с.234);

- вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 29 березня 2016 року, який набрав законної сили частково, за яким ОСОБА_9 , було визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135, ч.4 ст. 358 КК України до 5 років позбавлення волі, а також вирішено питання заявленого цивільного позову, стягнення процесуальних витрат та речових доказів (т.2, а.с. 104-113);

- ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області від 21 липня 2016 року, згідно якої вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 29.03.2016 року частково змінено, а частково скасовано. Зокрема з об`єму обвинувачення ОСОБА_9 виключено порушення ним 12.6 (б) Правил дорожнього руху, закрито провадження за ч.1 ст. 135 КК України за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення та за ч. 4 ст. 358 КК України в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведеності винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати. З вироку виключено вказівку про призначення покарання за ч.1 ст. 70 КК України та ухвалено вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі (т. 2, а.с. 114-119);

На підставі п. 6 ч.2 ст. 87, п.1 ч.2 ст. 88 КПК України, суд, за погодженням з усіма сторонами кримінального провадження, визнав недоцільним дослідження в судовому засідання через невідповідність вимогам допустимості протоколу проведення слідчого експерименту від 03 квітня 2014 року зі свідком ОСОБА_9 , який в подальшому був визнаний підозрюваним (обвинуваченим) у цьому ж кримінальному провадженні (т.1., а.с.168-172).

Суд не приймає до уваги висновок судової автотехнічної експертизи № 120 від 26.04.2014 про відсутність у діях ОСОБА_9 будь-яких невідповідностей правилам дорожнього руху (т.1. а.с.174-177) в зв`язку з тим, що вказані висновки експерта спростовуються висновками комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної та судово-медичної експертизи № 640/641/131 від 30.09.2014 року та додаткової комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної та судово-медичної експертизи №937/938/176 від 31.12.2014 року (в ході якої було проведено натурне моделювання), оскільки при вказаних експертних дослідженнях експерти в своїй сукупності досліджували всі відомості та вихідні дані, які були отримані в ході проведення ряду слідчих дій.

Пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що при залишені місця відпочинку він перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, що перешкоджало йому визначитись із наявністю або відсутністю у ОСОБА_9 стану алкогольного сп`яніння та перевірити наявність у нього посвідчення водія, а також те, що користуючись таким його майже безпорадним станом ОСОБА_9 керував автомобілем ОСОБА_5 без дозволу останнього, здійснивши таким чином фактичне заволодіння транспортним засобом попри волю його власника, суд оцінює критично, вважаючи їх своєрідною лінією захисту направленою на уникнення кримінальної відповідальності та намаганні перекласти всю вину у ДТП на ОСОБА_9 , який вже засуджений за ч.2 ст. 286 КК України.

В той же час з показань свідка ОСОБА_9 , який на думку суду об`єктивно та суб`єктивно не зацікавлений в обмовленні обвинуваченого, вбачається, що він керував автомобілем обвинуваченого за усною домовленістю з останнім та за його беззаперечної згоди.

Крім того, як свідок ОСОБА_9 , так і свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 зазначили, що ОСОБА_5 при посадці до автомобіля поводився адекватно, за час руху в автомобілі не спав та розмовляв з іншими, заперечень проти керування автомобілем ОСОБА_9 не висловлював.

Також про здатність ОСОБА_5 адекватно оцінювати обстановку та вчиняти усвідомлені дії свідчать його особисті пояснення про те, що під час ДТП він був пристебнутий паском безпеки та під час руху просив ОСОБА_9 не їхати занадто швидко, детально пам`ятає розташування кожного пасажира в автомобілі.

Не заслуговують на увагу доводи сторони захисту про те, що закривши провадження за ч.4 ст. 358 КК України колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області фактично підтвердила наявність у ОСОБА_9 посвідчення водія, а отже і права керування транспортними засобами.

Так, підставою для закриття провадження в цій частині стала лише відсутність у матеріалах кримінального провадження будь-яких доказів про повне або часткове фальсифікування посвідчення водія на ім`я ОСОБА_9 або підтвердження факту того, що ОСОБА_9 достовірно знав про використання ним підробленого посвідчення водія. При цьому встановлені судом першої інстанції факти відсутності в природі посвідчення водія, яке б видавалось на ім`я ОСОБА_9 судом апеляційної інстанції під сумнів не ставились (т.2., а.с. 10 зворотній бік).

Таким чином відсутність наявних доказів використання ОСОБА_9 завідомо підробленого посвідчення водія жодним чином не свідчить про наявність у нього права керування транспортними засобами, оскілки з перевірених судом доказів встановлено, що будь-які посвідчення водія на ім`я ОСОБА_9 не видавались (т.1, а.с. 229, т.2., а.с. 73, 75, 88).

При цьому судом першої та апеляційної інстанцій до ОСОБА_9 не було застосовано додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами саме з огляду на відсутність такого права.

До позиції сторони захисту про те, що в обов`язок ОСОБА_5 не входила перевірка наявності у ОСОБА_9 права керування транспортним засобом суд також відноситься критично.

Так, згідно вимог ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій має право довіряти у встановленому порядку право користування і розпорядження приватним транспортним засобом іншій особі, яка має відповідне право на керування.

Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії (ст. 15 Закону України «Про дорожній рух»).

Таким чином єдиною можливістю ОСОБА_20 пересвідчитись у наявності у ОСОБА_9 права керування транспортним засобом відповідної категорії станом 23.02.2014 року була перевірка наявності у нього відповідного посвідчення водія.

Даний обов`язок водія деталізовано в п. «ґ» п. 2.9 Правил дорожнього руху згідного якого водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які не мають при собі посвідчення на право керування ним, якщо це не стосується навчання водінню.

Твердження ОСОБА_5 про те, що посвідчення водія у ОСОБА_9 він бачив раніше не давали першому права допустити останнього до керування автомобілем, оскільки за час що минув до події ОСОБА_9 міг бути позбавлений такого права про що ОСОБА_5 міг не знати.

Також суд відноситься критично до позиції захисту про те, що в силу перебування в стані сп`яніння ОСОБА_20 не міг визначити перебування ОСОБА_9 в аналогічному стану, а також те, що факт вживання останнім на очах ОСОБА_5 незначної кількості пива, ще не свідчить про його перебування в стані алкогольного сп`яніння.

По-перше, як сам ОСОБА_9 , так і свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 зазначили, що ОСОБА_9 вживав, як пиво так і горілку. При цьому при медичному освідуванні в крові останнього виявлено 1.4 проміле етанолу, що значною мірою перевищує дозволену законодавством норму для керування транспортними засобами у розмірі 0,20 проміле.

По-друге в своїх показаннях ОСОБА_5 зазначив, що ще при закупівлі спиртного та продуктів харчування для відпочинку ОСОБА_9 пояснив, що буде вживати лише пиво тобто безпосередньо повідомив першого про намір вживати алкогольні напої та придбав для себе 3 чи 4 банки пива, частину якого вжив безпосередньо на очах у ОСОБА_5 .

Даний факт, на думку суду, давав ОСОБА_5 достатні підстави вважати, що в наслідок вживання пива у ОСОБА_9 неодмінно виникне стан алкогольного сп`яніння, що є перешкодою для передачі останньому керування автомобілем відповідно до вимог п. «г» п. 2.9 Правил дорожнього руху згідно якого водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння.

Так само критично суд ставиться до позиції сторони захисту, що після виключення Апеляційним судом Полтавської області із обвинувачення ОСОБА_9 вказівки на порушення ним п. 12.6 (б) Правил дорожнього руху, яким регламентовано швидкість руху не більше 70 км. на годину для водіїв зі стажем до 2-х років, суд повинен застосувати висновок додаткової комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної та судово-медичної експертизи № 937/938/176 від 31.12.2014 в частині того, що рухаючись з обраною та дозволеною поза населеним пунктом швидкістю 90 км/на годину ОСОБА_9 не мав технічної можливості зупинитись до місця наїзду на пішохода (т.1, а.с. 211 з.б. - 212).

Не ставлячи під сумнів вірність висновків апеляційного суду, суд вважає, що виключення із об`єму обвинувачення ОСОБА_9 вказівки на порушення ним вимог п. 12.6 (б) Правил дорожнього руху обумовлено формальною ознакою за суб`єктивним складом. Так, мотивуючи своє рішення суд апеляційної інстанції вказав, що ОСОБА_9 не має посвідчення водія, а отже не являється водієм в розумінні п.1.10 Правил дорожнього руху, а отже з урахуванням дослівного формулювання пункт 12.6 (б) ПДР на нього, саме як на водія, не розповсюджується.

В той же час системний аналіз п. 12.6 (б) ПДР в сукупності з іншими нормами ПДР, що регламентують обмеження швидкості в залежності від характеристик автодоріг, категорій транспортних засобів, та як у випадку з п. 12.6 (б) від наявного стажу водія, дають суду достатні підстави дійти висновку, що при прийняття даної норми законодавець в першу чергу керувався не суб`єктивним складом даної норми, а незначним (до 2-х років) водійським стажем особи, що керує транспортним засобом, а отже в силу цього не має достатніх навичок для своєчасного оцінювання змін дорожньої обстановки та реагування на них при русі з загально дозволеною швидкістю. Тобто єдиною метою встановлення обмеження швидкості для осіб з незначним водійським стажем є міркування безпеки для них самих та інших учасників дорожнього руху.

Якщо оцінювати дії ОСОБА_9 , який не має права керування транспортними засобами, а отже і відповідного водійського стажу саме з цього боку висновки апеляційного суду та комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної та судово-медичної експертизи № 937/938/176 від 31.12.2014 жодним чином не суперечать один одному.

Крім того у мотивувальній частині свого рішення суд апеляційної інстанції зазначив, що навіть рухаючись з допустимою швидкістю, з урахуванням темної пори доби , перебування в стані алкогольного сп`яніння, завантаженості автомобіля, тонованості переднього скла та поганої видимості дорожнього покриття, ОСОБА_9 повинен був вжити всіх заходів задля безпечного об`їзду перешкоди, в тому числі і обрати відповідну безпечну швидкість руху (т.2, а.с. 118), що в повній мірі співвідноситься з вимогами п.п. 12.1-12.2 Правил дорожнього руху, згідно яких під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, а у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

В будь-якому разі ухвала Апеляційного суду Полтавської області від 21 липня 2016 року, якою ОСОБА_9 визнано винним та засуджено з ч.2 ст. 286 КК України на підставі ч. 4 ст. 532 та ст. 533 КПК України є обов`язковою для суду першої інстанції при розгляді справи по обвинуваченню ОСОБА_5 на відміну від інших доказів, які не мають для суду наперед встановленої сили та оцінюються судом за його внутрішнім переконанням.

Згідно роз`яснень, що містяться в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» стаття 287 КК може бути застосована лише за умови, що особа, відповідальна за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, усвідомлювала наявність зазначених у цій статті обставин, які унеможливлюють експлуатацію таких засобів. До осіб названої категорії належать також власники та водії таких засобів, які дозволили іншим особам керувати останніми.

Згідно п.13 вказаної Постанови судам слід мати на увазі, що водій чи власник транспортного засобу (уповноважена особа), який на порушення чинних правил передав керування ним особі, котра не мала або була позбавлена права керувати такими засобами взагалі чи засобом відповідної категорії, у разі спричинення зазначеними діями перелічених у ст. 287 КК наслідків несе відповідальність за цією статтею, а особа, яка фактично керувала транспортним засобом, - за ст. 286 КК.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (п. 1.1. ПДР).

Згідно п.п. «г» та «ґ» п. 2.9 ПДР водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, а також особам, які не мають при собі посвідчення на право керування ним, якщо це не стосується навчання водінню.

Відповідальність за технічний стан та безпечну експлуатацію транспортного засобу покладена на його водія вимогами п 2.3. Правил дорожнього руху, а отже твердження сторони захисту про відсутність такого обов`язку у ОСОБА_5 є неспроможними.

За таких обставин, суд погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_5 органами досудового розслідування за ст. 287 КК України, як допуск до керування транспортним засобом особи, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння та не має права на керування транспортним засобом, особою, відповідальною за технічний стан та експлуатацію транспортного засобу, що в кінцевому наслідку спричинило смерть потерпілого.

При призначенні покарання обвинуваченому суд керується загальними засадами призначення покарання, передбаченими ст. 65 КК України та призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України, у межах санкції ст. 287 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

До кримінальної відповідальності обвинувачений ОСОБА_5 притягується вперше, за місцем проживання характеризується задовільно, здоровий, працездатний, має постійне місце роботи, показань для лікування від наркоманії чи алкоголізму не має.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого суд визнає вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння оскільки вказана обставина диспозицією ст. 287 КК України прямо не передбачена, натомість саме факт перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння суттєво впливав на його здатність об`єктивно та критично оцінювати протиправність своєї поведінки та призвів до тяжких кінцевих наслідків.

З огляду на вищевикладене, врахувавши конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення та його тяжкі наслідки у вигляді загибелі пішохода ОСОБА_10 , особу обвинуваченого, зокрема те, що він є раніше не судимою особою, але вину у скоєному злочині не визнав, у вчиненому злочині не розкаявся, поведінку обвинуваченого після скоєння ДТП, яка виразилось у залишенні ним, як водієм, місця події та потерпілого без допомоги, в супереч покладених на нього п. 2.10 Правил дорожнього руху обов`язків, невжиття ним заходів щодо усунення шкоди завданої злочином, за відсутності обставин, що пом`якшують покарання та за наявності обставини, що його обтяжує у вигляді вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, зважаючи на категоричну позицію потерпілої, яка наполягала на ізоляції обвинуваченого від суспільства, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства не можливе, а тому йому необхідно призначити кримінальне покарання у вигляді реального обмеження волі без застосування додаткового покарання, що цілком відповідатиме меті кримінального покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню подібних кримінальних правопорушень в майбутньому.

З пояснень обвинуваченого судом встановлено, що він тривалий час працював у Російській Федерації та пов`язує втрату ним престижної роботи за кордоном саме через розпочату відносно нього процедуру притягнення до кримінальної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що 23 лютого 2014 року злякавшись відповідальності обвинувачений, який являвся власником та водієм транспортного засобу, залишив місце ДТП, що свідчить про можливість нехтування ним законодавчо покладеними на нього обов`язками та нормами суспільної моралі в критичній ситуації, те, що обвинувачений на протязі всього досудового розслідування та судового розгляду був впевненій у своїй невинуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, винесення судом обвинувального вироку відносно нього та призначення покарання пов`язаного з реальною ізоляцією від суспільства об`єктивно свідчить про наявність в даному випадку передбачених ст. 177 КПК України процесуальних ризиків, як-то можливості ухилення або переховування обвинуваченого від суду та органів на які покладається виконання вироку, в тому числі і за межами України.

З метою забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, уникнення, вищенаведених процесуальних ризиків, суд вважає необхідним, до набрання вироком законної сили обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Питання, заявленого потерпілою ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_5 цивільного позову про відшкодування моральної шкоди (т.1, а.с. 22-23), суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 129 КПК України та правилами цивільного судочинства, вважаючи його таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1, п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦПК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

При цьому відповідно до п. 1 ч. 2 вказаної статті моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1190 ЦК особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд дійшов висновку, що потерпіла внаслідок загибелі її єдиного сина ОСОБА_10 зазнала значних душевних і психічних страждань, що виразились у тривалому переживанні з приводу втрати близької людини, порушенні нормального та сталого режиму життєдіяльності викликаних вказаною подією, подальшими слідчими діями та судовими засіданнями з приводу загибелі її єдиного сина.

Разом з цим, з урахуванням конкретних обставин кримінального порушення, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 лише опосередковано причетний до загибелі ОСОБА_10 , безпосередня загибель якого сталась в наслідок прямих дій іншої особи, яка керувала транспортним засобом ОСОБА_9 , характеру та обсягу душевних і психічних страждань, яких зазнала потерпіла, а також враховуючи те, що у іншому кримінальному провадженні вона заявила цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди до обвинуваченого ОСОБА_9 , який задоволено судом частково на суму 232403,85 грн., суд вважає за можливе позов потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити частково в межах 60000 грн., що буде справедливим, розумним та співрозмірним, виходячи з встановлених фактичних обставин справи та матеріального становища обвинуваченого.

Кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду не завдано.

Суд не вважає можливим покладення на обвинуваченого ОСОБА_5 передбачених ст. 124 КПК України процесуальних витрат в сумі 5375,40 грн. на залучення експерта в кримінальному провадженні, як про це зазначено у обвинувальному акті, оскільки всі експертизи були проведені в іншому кримінальному провадженні № 0000070 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135, ч.4 ст. 358 КК України та вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 29 березня 2016 року стягнуті з останнього.

Відомості про речові докази у матеріалах обвинувального акту відсутні та прокурором в судовому засіданні не оголошувались.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 - визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 287 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі без позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів.

До набрання вироком законної сили обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту негайно в залі суду.

Строк відбування покарання рахувати з моменту взяття під варту, тобто з 04 серпня 2016 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 60000 (шістдесят тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через Шишацький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_25 Сиволап