Ухвала іменем україни 30 травня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 25 січня 2016 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умані Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК,

у с т а н о в и в:

Зазначеним вироком ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 71, 72 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 листопада 2012 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 10 днів.

Ухвалою апеляційного суду вирок районного суду залишено без змін.

Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 03 серпня 2015 року приблизно о 12.30 год. біля будинку АДРЕСА_2 повторно, з метою заволодіння чужим майном підійшов до ОСОБА_5 та відкрито зірвав із шиї два золотих ланцюжки, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 5839,4 грн.

У касаційній скарзі засуджений ставить питання про скасування постановлених щодо нього судових рішень і призначення нового розгляду у суді першої інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженої через суворість. Зазначає, що суд не повною мірою врахував обставини, що пом`якшують покарання, а також стан здоров`я та наявність на утриманні малолітньої дитини. Вважає, що суд мав підстави для застосування ст. 69 КК при призначенні йому покарання.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 2 ст. 186 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Що ж стосується доводів засудженого про порушення щодо нього загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу засудженого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, у період відбування більш м`якого покарання вчинив новий корисливий злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину та є інвалідом ІІІ групи. Разом із тим, за відсутності обтяжуючих обставин, суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття. З огляду на це суд призначив засудженому покарання у мінімальному розмірі, передбаченого санкцією закону, за яким засуджено ОСОБА_4 . При цьому суд не знайшов підстав для застосування щодо нього положень ст. 69 КК, з чим погоджується і колегія суддів.

Таким чином, призначивши засудженому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 10 днів, суд не порушив вимог статей 6567 КК, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.Стосовно доводів, викладених в апеляції засудженого, аналогічних доводам його касаційної скарги, суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з якими погоджується й колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 25 січня 2016 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3