Справа №472/1385/15-к 13.04.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4
за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Миколаївської області на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16.12. 2015 року у відношенні
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ванюшине Веселинівського району Миколаївської області, не одруженого, раніше не судимого,проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_6
обвинувачений: ОСОБА_5
потерпіла ОСОБА_7
__________________________________________________________________
Провадження: № 11-кп/784/227/16 Головуючий суду першої інстанції: ОСОБА_8
Категорія: ч.2ст.286 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора :
Прокурор відділу прокуратури Миколаївської області просить вирок суду скасувати в частині звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:
Вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16.12.2015р. ОСОБА_5 визнано винним та призначено покарання: за ч. 2 ст. 286 КК України 4 роки позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 від відбуття покарання звільнено, якщо він протягом 3 років від дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконуватиме покладені на нього судом обов`язки, передбачені п.п.2, 3,4 ч.1 ст.76 КК України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора:
Вважає вирок суду першої інстанції в частині звільнення від відбування покарання незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яка полягає у безпідставному застосуванні ст. 75 КК України.

Стверджує, що суд при призначенні ОСОБА_5 покарання з випробуванням не надав оцінки та не врахував наслідки, що настали від злочинних дій обвинуваченого.

Зазначає, що суд не надав належної оцінки характеру та мотивам допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставленню до цих порушень.

На думку прокурора, судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_5 за наявності обставин, які згідно ПДР України, перешкоджали керуванню транспортним засобом, а тим паче перевезенню пасажирів, знехтував ними, чим поставив під явну загрозу не лише своє життя та здоров`я а й життя та здоров`я пасажирів, що призвело до тяжких наслідків.

Встановлені судом першої інстанції обставини:

Відповідно до вироку суду, 23 серпня 2015 року близько 00 години 30 хвилин в с. Ванюшине Веселинівського району Миколаївської області обвинувачений ОСОБА_5 в порушення п. 31.1 Правил дорожнього руху України керував технічно несправним вантажним мотоциклом « Муравей », реєстраційний номер НОМЕР_1 , технічні несправності якого полягали у непрацездатності гальм задніх коліс мотоциклу і фари головного світла, та рухаючись по проїжджій частині вул. Тополиної зі сторони центра населеного пункту в напрямку виїзду у темну пору доби. В умовах надостатньої видимості, не увімкнув фару ближнього світла з причини її несправності, що являється порушенням п.п. 19.1 «а», 31.6 «б» ПДР України.

При цьму обвинувачений ОСОБА_5 в порушення п.п. 2.3 «г» , 21.11. «а» ПДР України, керуючи вантажним мотоциклом «Муравей», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та перебуваючи без мотошолома, перевозив пасажирів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в кузові вказаного мотоциклу, які теж перебували без шоломів.

Рухаючись в обраному напрямку, в районні домоволодіння АДРЕСА_2 , обвинувачений ОСОБА_5 в порушення п.п. 2.3 «б» , 12.1 ПДР України проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не обрав безпечну швидкість руху свого транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого виїхав за межі проїжджої частини, де допустив наїзд на перешкоду у вигляді металевої огорожі вищезазначеного домоволодіння.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири ОСОБА_9 та ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження. 25 серпня 2015 року ОСОБА_10 , перебуваючи на стаціонарному лікуванні в веселинівській ЦРЛ, від отриманих тілесних ушкоджень помер.

У ОСОБА_9 , згідно з висновком судово медичної експертизи № 1433 від 30 вересня 2015 року, мали місце тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток правої гомілки зі зміщенням. Які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини:
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого та думку потерпілої ОСОБА_7 про залишення вироку без змін, а апеляційної скарги прокурора без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, при викладених у вироку обставинах, підтверджена сукупністю доказів, досліджених судом, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку і апелянтом не оскаржуються.

Дії обвинуваченого кваліфіковані судом за ч.2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Фактичні обставини справи, доведеність винуватості та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 ніким не оскаржуються.

Апеляційний суд вважає, що покарання ОСОБА_5 судом першої інстанції було призначено відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання, в межах санкції ст. 286 ч.2 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Також суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 на підставі ст. 75 КК України.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.

Приймаючи рішення про звільнення від покарання обвинуваченого ОСОБА_5 на підставі ст. 75 КК України суд першої інстанції послався на наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання, а саме позитивні данні про особу, щире каяття, вибачення перед потерпілими, часткове добровільне відшкодування потерпілим завданих збитків.

Також суд взяв до уваги, що обвинувачений з моменту вчинення злочину й до ухвалення вироку неодноразово висловлював жаль та співчуття з приводу вчиненого, вживав дієві заходи для залагодження провини перед сім`ями потерпілих в подальшому частково відшкодував завдані збитки потерпілим.

Врахував суд і відсутність обтяжуючих обставин, а також ставлення обвинуваченого до наслідків злочину, який за суб`єктивною стороною є необережним, його поведінку після вчинення злочину.

Також судом була врахована думка потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про призначення покарання ОСОБА_5 , не пов`язаного з позбавленням волі і своє рішення належним чином мотивував.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Посилання апелянта на те, що при призначенні покарання із застосуванням ст. 75 КК України, судом не враховано наслідки, що настали від злочинних дій обвинуваченого, а саме настання смерті ОСОБА_10 і спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_9 не заслуговують на увагу, оскільки дані обставини є ознакою злочину, що впливає на його кваліфікацію, а тому виходячи з положень ч.4 ст. 67 КК України, не можуть бути ще раз враховані судом при призначенні покарання.

Фактично, як вбачається з апеляційної скарги, апелянт наголошує на неправильності призначення покарання ОСОБА_5 , але при цьому не пропонує призначення іншого покарання крім того, що призначив суд, що ніяким чином не пов`язано з рішенням суду про звільнення обвинуваченого від відбуття покарання.

Тому колегія зауважує, що апелянт взагалі в своїй апеляційній скарзі не мотивував в чому полягає неправильність рішення суду першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, а лише вказує на обставини, які суд врахував при призначенні покарання обвинуваченому.

Виходячи з вищевикладеного, підстав для скасування вироку в частині звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та ухвалення нового вироку і призначення останньому міри покарання пов`язаної з позбавленням волі, колегія суддів не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Миколаївської області залишити без задоволення.

Вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 16.12.2015 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законну силу з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

.