У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 липня 2016 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області капітана юстиції ОСОБА_3 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області капітана юстиції ОСОБА_3 , про арешт майна
В С Т А Н О В И В:
Старший слідчий в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області капітан юстиції ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, погодженим із прокурором, про накладення арешту на грошові кошти.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на наступне.

Слідчим відділом УСБУ в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000162 від 02.09.2014, за ознаками вчинення злочинів передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 205 та ч. 3 ст. 209 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до повідомлення ГВ БКОЗ Управління, вх. № 65/16/2112 нт від 27.05.2016 р. отримано достовірні дані щодо протиправної діяльності групи осіб, причетних до створення і придбання на території Одеської і Київської областей, а також м. Києва, підприємств з ознаками фіктивності, реквізити яких використовуються для вчинення фіктивних правочинів (укладення безтоварних договорів про постачання товарів та надання послуг) та перерахування на рахунки останніх підприємствами різноманітних форм власності реального сектору економіки грошових коштів з метою подальшого їх переведення в готівку в різноманітних банківських установах на території м. Одеси та повернення «замовникам» за вираховуванням раніше обумовленого відсотка.

Так, слідством встановлені підприємства, діяльність яких містить ознаки фіктивності, а саме: ТОВ "Альпінка" (), ТОВ "Базіс Торг" (), ТОВ "Кінг Груп" (), ТОВ "Ост Плюс" (), ТОВ "Юртан" (), ТОВ "Легітайм-Грін" (), ТОВ "Легобуд" (). При цьому, вищевказані підприємства, шляхом укладання фіктивних угод із підприємствами реального сектору економіки, накопичують на своїх розрахункових рахунках, грошові кошти, які в подальшому переводяться у готівку в різноманітних банківських установах на території м. Одеси та повертаються "замовникам" за вирахуванням раніше обумовленого відсотка.

Крім того, 08.06.2016 р. в ході проведення обшуку за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольська, 27/29, за місцем розташування офісу "конвертаційного центру", виявлено та вилучено значну кількість печаток суб`єктів господарювання різних організаційних форм, серед яких ТОВ «Гамалс», . Означене підприємство, так само входить до ланцюгу "конвертаційного центру" та має ознаки фіктивності, які також створені та використовуються для укладання фіктивних угод із підприємствами реального сектору економіки, з метою накопичення на своїх розрахункових рахунках, грошових коштів, які в подальшому переводяться у готівку в різноманітних банківських установах на території м. Одеси та повертаються "замовникам" за вирахуванням раніше обумовленого відсотка.

Означеним підприємством є:

Мале підприємство у виді ТОВ «Гамалс», , юридична адреса: м.Одеса, вул. Левітана, буд. 112, кв. 12 відкритий розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 у АТ «Райфайзен Банк Аваль» у м. Києві, МФО 380805.

На вказаний розрахунковий рахунок надходять кошти від підприємств різноманітних форм власності, які в подальшому переводяться в готівку. Вказані грошові кошти містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та є об`єктом кримінально-протиправних дій, оскільки безпосередньо вказують на проведення безтоварних операцій. Крім того вказані грошові кошти, які надходять і знаходяться на вказаних розрахункових рахунках, без прийняття відповідного рішення про арешт, будуть безпідставно та незаконно переведенні в готівку або на рахунки інших підприємств. Вилучені предмети та документи, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України безготівкові кошти, які знаходяться на розрахунковому рахунку ТОВ «Гамалс», можуть бути використані як речові докази, в тому числі є сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що грошові кошти на вказаних розрахункових рахунках є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у третіх осіб (юридичної особи) для можливої конфіскації майна.

У зв`язку з тим, що розголошення відомостей про обставини накладення арешту на кошти може призвести до розголошення відомостей досудового розслідування та втрату вказаних коштів, вважаю можливим розгляд клопотання без виклику представника підприємства вказаного в клопотанні та банку.

Відповідно до вимог ст. 59 ЗУ «Про банки та банківську діяльністю» арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за рішенням суду. Зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту.

У зв`язку з викладеним, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладанні арешту на вказане в клопотання слідчого майно.

В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання та просив його задовольнити в повному обсязі з наведених підстав.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, заслухавши прокурора, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту у встановленому порядку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України в клопотанні прокурора про арешт майна мають бути зазначені правові підстави, у зв`язку з якими необхідно здійснити арешт майна.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Разом з цим, відповідно до положень діючого кримінального процесуального законодавства, застосування такого заходу не допускається, якщо сторона кримінального провадження не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для досягнення якого слідчий, прокурор звернувся із клопотанням.

Створені умови тягнуть за собою порушення прав і законних інтересів власника майна, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів суд вважає, що такий підхід органу досудового розслідування не відповідає діючому кримінальному процесуальному законодавству України та практиці Європейського суду з прав людини.

Забезпечення прав людини є напрямком державної політики, що реалізується через національні механізми захисту прав людини. Після використання всіх національних засобів правового захисту, відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право звертатись за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Втручання має бути законним, тобто здійснене на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (foreseeable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та в окремих осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Зазначені міжнародні гарантії прав людини на недоторканість житла, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя, недоторканість прав власності нормативно визначені в Конституції України та є, відповідно до положень ст.2 КПК України, загальними засадами кримінального провадження.

Вивченням матеріалів провадження вбачається, що жодній особі не повідомлено про підозру, таким чином у разі погодження клопотання слідчого буде порушено ст. 170 КПК України, якою встановлено підстави для арешту майна.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області капітана юстиції ОСОБА_3 - відмовити з підстав, викладених в мотивувальній частині ухвали слідчого судді.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

18.07.2016