Справа № 357/6060/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1039/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 22.09.2016

УХВАЛА
Іменем України
22 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря : ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0001973 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, українця, громадянина України, з середньою-технічною освітою, не одруженого, фізичної особи підприємця, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого: 04 березня 2016 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 1 рік і на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком 1 рік,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням - іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за даним вироком та вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 березня 2016 року, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено до до відбуття 2 (два) роки позбавлення волі і на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, якщо протягом іспитового строку 2 (два) роки він виконуватиме обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Вирішено питання про речові докази, -

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 18 лютого 2016 року ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 разом зі знайомим ОСОБА_9 , скориставшись тим, що останній спав у сусідній кімнаті, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу викрав мобільний телефон марки «JIAYU JY-G4» ІМЕІ № НОМЕР_1 , вартістю 1520 гривень, із силіконовим чохлом до нього, вартістю 50 гривень та флеш-карткою «Verico» об`ємом 8 Гб, вартістю 100 гривень, які належали ОСОБА_10 , та перебували в тимчасовому користуванні його сина ОСОБА_9 і знаходилися на тумбочці в кімнаті, які в подальшому сховав до шафи.

Привласнивши викрадене майно на свою користь ОСОБА_8 розпорядився ним на власний розсуд, здавши вищевказане майно до ломбарду «Парус», що по вул. Ярослава Мудрого, 7 в м. Біла Церква, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 1670 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду від 14 червня 2016 року змінити в частині призначеного обвинуваченому покарання. Виключити з резолютивної частини вироку посилання на ст. ст. 75, 76 КК України після призначеного ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України; визначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 185 КК Украйни у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за оскаржуваним вироком та вироком Києво-Святошинського районного суду від 04 березня 2016 року, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком 2 роки та покласти обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України. Вимоги обгрунтовує тим, що оскаржуваний вирок є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, звертає увагу на те, що згідно із роясненями, що містяться в абз. 3 п. 20 Постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», встановлений ст. 70 КК України порядок, згідно з яким суд зобов`язаний призначити покарання окремо за кожний злочин, а потім остаточно визначити покарання за сукупністю злочинів, стосується як окремих, так і додаткових покарань. Апелянт звертає увагу на те, що відповідно до п. 23 вищевказаної постанови, у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів, рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ст. 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду та розміру. В порушення зазначених вимог закону, суд першої інстанції, призначив покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України, звільнив його від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк 1 рік та поклавши нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Апелянт зазначає, що в подальшому покарання обвинуваченому було визначено шляхом часткового складання призначених покарань за оскаржуваним вироком і вироком Києво-Святошинського районного суду від 04 березня 2016 року у виді 2 років позбавлення волі та повторно звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, що, на думку прокурора, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. На думку апелянта, невірне застосування ст. 75 КК України після призначення покарання за ч. 1 ст. 185 КК України, потягло неправильне приначення обвинуваченому остаточного покарання за ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити; перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.

Суд вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст. 349 КПК України суд, оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, а тому колегія суддів не проводить детальний їх аналіз та відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Пунктом 4 частини 1 статті 409 КПК України передбачено, що підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Так, відповідно до абз. 1 п. 23 Постанови пленуму Верховного сду України №7 «Про практику призначення судами кримінальнго покарання» від 24 жовтня 2003 року, у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Частиною 1 статті 70 КК України передбачено, що при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Частиною 4 статті 70 КК України визначено, що за правилами, передбаченими в ч. ч. 1-3 ст. 70 КК України, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Разом з тим, при постановленні вироку щодо ОСОБА_8 , вказані вимоги було порушено.

Окрім того, в резолютивній частині вироку ОСОБА_8 було двічі звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, що є неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.

Доводи, викладені прокурором в апеляційній скарзі, є обґрунтованими, такими, що відповідають вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства, а задоволення апеляційної скарги не погіршить правового становища обвинуваченого.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного ОСОБА_8 покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2016 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на ст.ст.75, 76 КК України після призначення ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.185 КК України.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за даним вироком та вироком Києво-Святошинського районного суду від 04 березня 2016 року, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покрання з випробуванням - іспитовим строком 2 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

В решті вирок щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

С У Д Д І :
____________________ ____________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4