Провадження №1-кп/127/267/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.05.2016 року Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження -
з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,
з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка Тульчинського району Вінницької області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, до затримання непрацюючого, проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 01 червня 2012 року Тиврівським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 186 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 393 КК України, відомості про яке внесені 15 липня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000132,-
В С Т А Н О В И В:
01 червня 2012 року обвинувачений ОСОБА_4 засуджений Тиврівським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 186 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі. З 02 жовтня 2012 року він відбував покарання у Могилів Подільській виправній колонії (№114) УДПтС України у Вінницькій області. 01 липня 2014 року обвинувачений ОСОБА_4 направлений до Вільнянської виправної колонії (№20) УДПтС України Запорізької області на консультацію та лікування в зв`язку із діагнозом: маніакальний стан з порушенням порядку утримання та суїцидальними тенденціями.
12 липня 2014 року, приблизно, о 18.50 год., під час конвоювання засуджених в поїзд №42 сполученням «Львів-Дніпропетровськ», обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись на другій платформі залізничного вокзалу ст. Вінниця Південно Західної залізниці, намагався втекти з-під варти, однак його злочинні дії були зупинені військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 ОСОБА_6 , який здійснював конвой засуджених, шляхом застосування вогнепальної зброї марки АКС-74. В результаті чого, обвинувачений ОСОБА_4 отримав вогнепальне непроникаюче поранення в нижню частину тулуба зліва.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, суду пояснив, що 01червня 2012 року він був засуджений Тиврівським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 186 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі. З 02 жовтня 2012 року він відбував покарання у Могилів Подільській виправній колонії (№114). 01 липня 2014 року він був направлений до Вільнянської виправної колонії на консультацію та лікування. Ввечері 12 липня 2014 року, під час його конвоювання, знаходячись на другій платформі залізничного вокзалу ст. Вінниця, він намагався втекти з-під варти, при цьому не може пояснити, чому зірвався з місця та побіг. Припускає, що його до цього довели, він знаходився в збудженому психоемоційному стані, оскільки до нього застосовували психотропні лікарські препарати. Конвоїр застосував вогнепальну зброю. Він отримав вогнепальне поранення в нижню частину тулуба зліва.
Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим, його вина повністю доведена дослідженими у судовому засіданні належними та допустимими доказами.
Так, свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що під час конвоювання засудженого ОСОБА_4 він стояв на посту № НОМЕР_2 другої лінії охорони з автоматом. Спецконтингент, в тому числі засудженого ОСОБА_4 , завели на платформу. Він почув крик і побачив, що ОСОБА_4 побіг в сторону пошти, потім поміняв траєкторію руху, хотів пробігти повз нього та вибігти за огорожу залізничного вокзалу. Він його попереджав 5-6 раз, говорив: «Стій, стріляти буду». ОСОБА_4 на команди не реагував, перетнув першу та другу лінію охорони, добігши до огорожі, повернув та почав рухатись у його бік. Він його ще декілька разів попередив про можливість застосування зброї, однак ОСОБА_4 не реагував. В зв`язку з тим, що він біг прямо на нього і створював небезпеку для його життя та життя оточуючих, він був вимушений застосувати до ОСОБА_4 вогнепальну зброю, здійснив постріл в нижню частину тіла, після чого останній впав на землю. Через декілька секунд до ОСОБА_4 підійшла група переслідування і медпрацівники, які почали надавати ОСОБА_4 медичну допомогу.
Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що 12 липня 2014 року засуджений ОСОБА_4 ним, як начальником варти, доставлявся з СІЗО м. Вінниці для етапування потягом сполученням «Львів Дніпропетровськ», в якому знаходився спецвагон для етапування засуджених. Приблизно, о 18.30 год. прибули на залізничний вокзал ст. Вінниця, де розмістили спецконтингент на платформі. Перед прибуттям потягу ОСОБА_4 відштовхнув конвойного ОСОБА_8 та почав тікати в бік диспетчерського пункту ст. Вінниця. В цей момент вартовий ОСОБА_9 подав команду: «Варта, втеча», дістав вогнепальну зброю «ПМ» та подав команду ОСОБА_4 «Стій, буду стріляти», тобто, попередив останнього про намір застосування зброї. Однак, ОСОБА_4 не відреагував та продовжував тікати. Він подав команду: «Група переслідування вперед». Група на чолі з помічником начальника варти сержантом ОСОБА_10 намагалася наздогнати ОСОБА_4 . В цей момент ОСОБА_9 здійснив попереджувальний постріл угору з вогнепальної зброї «ПМ», однак ОСОБА_4 продовжував тікати. Добігаючи до диспетчерського пункту ст. Вінниця, ОСОБА_4 побачив огорожу та почав змінювати напрямок руху, почав рухатися убік вартового солдата ОСОБА_6 , який подав ОСОБА_4 команду, щоб він зупинився. Останній не відреагував на попередження ОСОБА_6 , продовжував рух в бік останнього, тому ОСОБА_6 вимушений був застосувати вогнепальну зброю АКС -74 відносно ОСОБА_4 , вистріливши у напрямку втікача. Після чого ОСОБА_4 впав на землю і через декілька секунд до нього підбігли група переслідування та лікарі з медпункту.
Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що засуджений ОСОБА_4 під час перебування на платформі залізничного вокзалу на ст. Вінниця зненацька відштовхнув третій номер та побіг в бік станції Вінниця. Він кричав йому навздогін «Стій, стріляти буду», на що ОСОБА_4 не реагував. З метою зупинити останнього він зробив вистріл з пістолета у повітря.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення також підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами: витягом з кримінального провадження №0000132, згідно з яким, 14 липня 2014 року було виявлено, що засуджений ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 393 КК України, відомості про який були внесені до ЄРДР 15 липня 2014 року (том 2 а.с. 1); рапортом слідчого СВ ЛВ на ст. Жмеринка УМВС України на Південно-Західній залізниці ОСОБА_11 , згідно з яким останній доповідав начальнику ЛВ на ст. Вінниця УМВС України на Південно-Західній залізниці ОСОБА_12 , що 12 липня 2014 року о 18.50 год. під час конвоювання засуджених в поїзд №21 сполученням «Львів-Дніпропетровськ», засуджений ОСОБА_4 , знаходячись на другій платформі залізничного вокзалу ст. Вінниця ПЗЗ, здійснив спробу втечі з-під варти. Внаслідок чого військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 ОСОБА_6 , який здійснював конвой, застосував до засудженого вогнепальну зброю АКС-74, в результаті чого останній отримав вогнепальне поранення в нижню частину тулуба (том 2 а.с. 2); протоколом огляду місця події залізничної колії та прилеглої до неї території, де було виявлено дві гільзи (том 2 а.с. 5-6); дорожньою відомістю військової частини НОМЕР_1 та приписом, згідно з якими серед вартових значиться ОСОБА_6 (том 2 а.с. 17-18, 19); актом УВП №1 від 13 липня2014 року, згідно з яким при огляді у засудженого ОСОБА_4 було виявлено проникаюче вогнепальне поранення наскрізь з лівого боку, в області черевної порожнини, зі слів ОСОБА_4 , поранення отримав при спробі втечі під час етапування (том 2 а.с. 20); актом начальника зустрічної варти та його помічника та чатового ОСОБА_6 , згідно з яким 12 липня 2014 року о 18.55 год., під час конвоювання засуджених з УВП-1 м. Вінниці до потягу №42 «Львів-Дніпропетровсь» для здійснення обміну з плановою вартою за маршрутом «Львів-Дніпропетровськ» засуджений ОСОБА_4 , якого етапували з УВП 1 до ВК-20, здійснив втечу з-під охорони варти, порушивши першу лінію охорони. Чатовий ОСОБА_9 , помітивши втечу з-під варти охорони, подав сигнал «втеча», на що ОСОБА_4 не відреагував, після чого чатовий ОСОБА_9 подав сигнал « стій стріляти буду» та здійснив попереджувальний постріл вгору, на що даний засуджений не відреагував і продовжував рухатись в напрямку чатового ОСОБА_6 , останній подав сигнал «стій, стріляти буду», на що ОСОБА_4 не відреагував, а продовжував рух, перетнувши другу лінію охорони, внаслідок чого чатовий ОСОБА_6 застосував зброю (том 2 а.с. 21-22); довідкою, що засуджений ОСОБА_4 прибув з УВП (№1) в хірургічне відділення міжобласної багатопрофільної лікарні при Стрижавській ВК (№81) 13 липня 2014 року о 12.00 год. на стаціонарне лікування з діагнозом: вогнепальне непроникаюче поранення тулуба зліва (том 2 ст. 82);
Аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до наступного.
В судовому засіданні доведено, що 12 липня 2014 року, приблизно, о 18.50 год. обвинувачений ОСОБА_4 , який відбував покарання у виді позбавлення волі, знаходячись на другій платформі ст. Вінниця Південно-Західної залізниці, намагався втекти з-під варти, однак свій умисел до кінця не довів в зв`язку з тим, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 ОСОБА_6 , який здійснював конвой засуджених, застосував вогнепальну зброю, в результаті чого обвинувачений ОСОБА_4 отримав вогнепальне непроникаюче поранення в нижню частину тулуба.
При встановлених обставинах, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.
Надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що їх слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 393 КК України - незакінчений замах на втечу з-під варти, вчинений особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі.
При обранні виду та міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується за місцем відбування покарання.
Згідно з висновком судово-психолого-психіатричної експертизи Київського міського центру СПЕ №75 від 05 квітня 2016 року в період часу, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_4 діяння, він не виявляв ознак будь-якого психічного розладу, в тому числі, ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності; за своїм психічним станом він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час ОСОБА_4 не виявляє ознак будь якого психічного розладу, за своїм психічним станом не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру. ОСОБА_4 притаманні такі психологічні особливості як: збереженість інтелектуально-мнестичної діяльності, цілеспрямованість, вміння відстоювати власну думку та дотримуватися своїх інтересів, егоцентричність, елементи демонстративності, схильність до захисно-маніпулятивних форм поведінки в суб`єктивно складних ситуаціях, а також такі особливості мотиваційної діяльності, як побутово-раціоналістична спрямованість інтересів (том 1 а.с. 140-144).
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі.
При визначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід застосувати ч. 1 ст. 71 КК України та частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 01 червня 2012 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838-УІІІ від 26.11.2015 р.) обвинуваченому ОСОБА_4 в строк відбуття покарання слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 01 вересня 2014 року по день винесення вироку 31 травня 2016 року та зарахувати час перебування під вартою з 01 червня 2012 року по 22 серпня 2012 року по вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 01 червня 2012 року.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 393 КК України, і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України обвинуваченому ОСОБА_4 частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 01 червня 2012 року та призначити йому остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838-УІІІ від 26.11.2015 р.) в строк відбуття покарання ОСОБА_4 зарахувати строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 01 вересня 2014 року по день винесення вироку 31 травня 2016 року та зарахувати час перебування під вартою з 01 червня 2012 року по 22 серпня 2012 року по вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 01 червня 2012 року.
Запобіжний захід ОСОБА_4 скасувати, звільнивши його з-під варти із залу суду в зв`язку з повним відбуттям призначеного покарання.
На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.
Суддя: