Ухвала іменем україни 22 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
особи, щодо якої кримінальне
провадження закрито ОСОБА_7 ,
переглянула в судовому засіданні ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 12 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 липня 2015 року за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді першої інстанції щодо ОСОБА_7 .

Зазначеною ухвалою, залишеною без зміни апеляційним судом,
ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира, Київської області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 296 КК України на підставі ст. 47 КК України з передачею на поруки колективу ГО «Правий сектор Солом`янка», а кримінальне провадження щодо нього закрито.

Відповідно до ухвали суду ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 296 КК, а саме у незаконному проникненні до житла та хуліганстві.

Прокурор у касаційній скарзі порушує питання про скасування судових рішень у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і про призначення нового розгляду в суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що на порушення вимог ст. 372 КПК в ухвалі суду не вказано фактичні обставини обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 та визнаного судом доведеним. Стверджує, про неможливість здійснення позитивного виховного впливу на ОСОБА_7 громадською організацією «Правий сектор Солом`янка». Звертає увагу, що надані прокурором письмові докази, які спростовують аргументи захисту та негативно характеризують обвинуваченого судом не досліджено та не взято до уваги, що після вчинення злочинів ОСОБА_7 приймав участь в акції громадської непокори та був притягнутий до адміністративної відповідальності. Наголошує, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги статей 404, 405 КПК, та не перевірив всі доводи його апеляційної скарги.

На касаційну скаргу прокурора надійшли заперечення від захисника

ОСОБА_6 , який просив касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_7 без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи касаційної скарги, пояснення захисника ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які просили відмовити у задоволенні скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч. 2 ст. 372 КПК у мотивувальній частині ухвали зазначається суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна ухвалити у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

В порушення зазначених вимог закону суд не виклав у мотивувальній частині ухвали фабули обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 296 КК, яке визнано судом доведеним та не навів жодного доказу на підтвердження його вини у вчиненні зазначених злочинів.

Апеляційний суд при перегляді ухвали, в порушення вимог ст. 409 КПК, на зазначені істотні порушення вимог КПК та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, допущені судом першої інстанції, на що наголошувалося в апеляції прокурора, уваги не звернув та, в порушення вимог ст.419 КПК, не надавши відповіді на всі доводи прокурора, ухвалив незаконне рішення.

Враховуючи викладене, оскаржені судові рішення, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, повно та об`єктивно дослідити обставини справи, перевірити інші доводи, викладені в апеляційній та касаційній скаргах прокурора, і в залежності від установленого прийняти рішення, яке б відповідало вимогам закону та було обґрунтованим.

Керуючись статтями 433436, 438КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 12 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 липня 2015 рокущодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3