Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/2029/16-к
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 серпня 2016 року м. Сторожинець

Сторожинецький районний суд Чернівецької області в складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

перевіривши клопотання прокурора Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна,

встановив:
29 липня 2016 року, до слідчого судді Сторожинецького районного суду, Чернівецької області звернувся прокурор Сторожинецької місцевої прокуратури із клопотанням в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі ЄРДР) за № 00000266 від 18.04.2016 року, про арешт майна, яке було вилучене в ході обшуку в нежитловому приміщенні, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_4 , а саме кузови від автомобілів іноземного виробництва із знищеними та пошкодженими ідентифікаційними номерами кузова та комплектуючі до них. Крім цього були виявлені також і автозапчастини. Прокурор просив накласти арешт на автозапчастини за переліком, згідно клопотання та на вісім штук кузовів і одну раму до автомобіля чорного кольору з якої вирізано ідентифікаційний номер.

На вказане в клопотанні майно ухвалою Сторожинецького районного суду, Чернівецької області від 21.04.2016 року було накладено арешт, однак за ухвалою цього ж суду від 30 червня 2016 року арешт було скасовано.

Таким чином, на думку слідчого судді, режим, як тимчасово вилученого так і арештованого майна, для майна зазначеного в клопотанні прокурора, завершився 30.06.2016 року, оскільки вказане майно, зважаючи на зміст ч.1 ст.170 КПК України, мало бути негайно повернуто прокурором чи слідчим, його власнику.

З огляду на вказане суд у відповідності до вимог ч.2 ст.172 КПК України не вважає за необхідне здійснювати повідомлення власника майна про розгляд вказаного клопотання, враховуючи також і те, що прокурор підтримує своє клопотання, що було вияснено безпосередньо слідчим суддею.

Розглянувши клопотання і дослідивши додані до нього документи слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення у юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Здійснюючи обґрунтування клопотання про арешт майна, прокурор посилається на мету арешту визначену в п.1 ч.2 ст.170 КПК України, а саме забезпечення збереження речових доказів.

При цьому, прокурор помилково вважає вказане майно, тимчасово вилученим майном, а відповідно неправомірно посилається на існування обставин передбачених п.п.1, 2, 3, 4 ч.2 ст.167 КПК України.

Постановою прокурора від 18.04.2016 року все майно зазначене в клопотанні визнано речовими доказами в кримінальному провадженні.

Разом з тим слідчим суддею не знайдено доказів вважати, що відносно всього майна яке зазначене в зазначеній постанові прокурора існує сукупність розумних підозр вважати що вони є доказом злочину, або як зазначає прокурор є знаряддям злочину.

Згідно наданого слідчому судді висновку експерта від 29.06.2016 року № 386-А тільки один виявлений в ході обшуку кузов автомобіля може відповідати критерію щодо наявності сукупності розумних підозр, оскільки кузов цього легкового автомобіля містить сліди механічного знищення ідентифікаційного номера шляхом його вирізання і який за даними Укрбюро Інтерполу ГУНП в Чернівецькій області розшукується поліцією Республіки Болгарія. При цьому сукупність підозр полягає саме в існуванні такого висновку експерта та повідомлення бюро Інтерполу.

Крім цього наявність таких же розумних підозр можна віднести і до іншого кузова автомобіля, щодо якого надійшло звернення громадянина ОСОБА_5 , однак вказаний кузов прокурор не ідентифікує, а зазначає його як «кузов який числиться серед речей, зазначених в резолютивній частині клопотання», що слідчим суддею не сприймається як доказування, а як помилковість включення цієї частини автомобіля, а також і інших запасних частин до нього, належних громадянину ОСОБА_5 , в перелік майна, яке необхідно арештовувати так як вказаний кузов і запчастини, перелік яких, прокурор не наводить слідчому судді, вже виданий слідчим його власнику ОСОБА_5 , про що останній зазначає в своїй заяві, і які він залишив на зберігання ОСОБА_6 . Виходячи з цього підстав для арешту цього кузова не вбачається.

Таким чином на думку слідчого судді, арешту підлягає тільки майно у вигляді кузова автомобіля, який розшукується поліцією Республіки Болгарія і щодо якого існує ризик його втрати. На все ж інше майно, прокурором не надано жодних доказів, які б в сукупності свідчили про існування підстав чи розумних підозр вважати, що вони є доказом злочину.

До того ж ОСОБА_6 , як вбачається і із представлених доказів та із інших ухвал слідчого судді Сторожинецького районного суду, не заперечує своєї власності щодо виявленого в ході обшуку майна, оскільки він займається підприємницькою діяльністю по реалізації запасних частин до автомобілів.

Прокурор та слідчий виявивши вказані запасні частини до автомобілів мали би вияснити джерело їх походження, правові підстави їх знаходження у власності ОСОБА_6 і не повинні скривати від слідчого судді вказану інформацію, яка є необхідною для правильного вирішення клопотання про арешт майна.

Крім цього абзац другий ч.1 ст.170 КПК України передбачає певні ризики, наявність яких свідчить про необхідність арешту майна. Такими ризиками є запобігання можливості приховування майна, його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст.170 цього Кодексу.

В клопотанні прокурор тільки послався на зазначені ризики але жодним чином не довів наявність вказаних ризиків, що також свідчить про безпідставність клопотання.

Прокурор в клопотанні не зазначив і розумність та співмірність обмеження права власності ОСОБА_6 у порівнянні із завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя так не вважає, оскільки виходячи із положень Європейської Конвенція про захист прав і основних свобод людини від 4 листопада 1950 року, ратифікувавши яку 17 липня 1997 p., Україна визнала не лише право на «мирне володіння майном», а й згідно із положеннями ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції визнала обов`язок щодо запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном.Згідно рішень Європейського суду «Маркс проти Німеччини» та «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» відображено визнання права будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.
Зважаючи на вказані норми прецедентного права, слідчий суддя не може погодитись із висновками прокурора, щодо порушення зазначеного права власника всіх зазначених в клопотанні запасних частин до автомобілів, виходячи тільки із завдань кримінального провадження без врахування норм щодо захисту права власності та норм щодо співмірності вартості майна і розміру шкоди.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,

постановив:
Клопотання прокурора Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, задовольнити частково.

Накласти арешт на виявлений в ході обшуку нежитлової будівлі «телятнику», що знаходиться в с. Михальча, Сторожинецького району, який належить ОСОБА_4 , кузов автомобіля марки «LEXUS» з першопочатковим ідентифікаційним номером кузова НОМЕР_1 .

В задоволенні клопотання про арешт майна в іншій частині відмовити, внаслідок недоведеності як необхідності арешту так і наявності, передбачених абзацом другим частини першої ст.170 КПК України, відповідних ризиків.

Слідчий суддя