У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_4.,
суддів ОСОБА_5., ОСОБА_6.,

розглянувши в судовому засіданні у м. Києві 1 квітня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

в с т а н о в и л а:

Комсомольський міський суд Полтавської області вироком від 20 лютого 2014 року визнав ОСОБА_2 і ОСОБА_3 невинуватими за частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України (далі - КК) та виправдав за відсутністю в їх діях складу злочину.

Апеляційний суд Полтавської області ухвалою від 16 жовтня 2014 року зазначений вирок залишив без змін.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 23 грудня 2015 року виправдувальний вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_3 залишив без зміни.

ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду України у порядку, визначеному статтями 400-15, 400-16 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року, із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Як на підставу для перегляду посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції норми права, передбаченої статтею 36 КК, щодо розуміння стану необхідної оборони від суспільно небезпечного посягання, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах. На підтвердження неоднакового правозастосування долучає до заяви копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 жовтня 2013 року та від 14 жовтня 2014 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши заяву і додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно зі статтею 5 Кримінального процесуального кодексу України 2012 року (далі - КПК) процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Відповідно до статті 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Вичерпний перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, визначений статтею 445 КПК (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд», який набрав чинності 28 березня 2015 року).

Згідно з частиною четвертою статті 447 КПК перегляд виправдувального вироку, ухвали про закриття справи або інших судових рішень з метою погіршення становища засудженого з підстав, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 445 цього Кодексу, допускається лише протягом установлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, але не пізніше одного року з дня постановлення такого судового рішення.

Виходячи із положень указаної норми кримінального процесуального закону, подання заяви про перегляд зазначених у ній судових рішень, допуск її до провадження та розгляд Верховним Судом України залежать від конкретного виду рішень судів першої інстанції, щодо яких ухвалювалось рішення касаційної інстанції, або від рішення суду касаційної інстанції, яким було поліпшено становище особи. За змістом частини четвертої статті 447 КПК законодавець пов'язує початок однорічного терміну, протягом якого можливий перегляд зазначених у ній судових рішень, з датою постановлення виправдувального вироку, ухвали про закриття справи або інших судових рішень суду першої інстанції, якщо за наслідками касаційного перегляду їх було залишено без зміни, та з датою ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, якщо ним було поліпшено становище засудженого порівняно з рішеннями судів попередніх інстанцій.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року виправдувальний вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 20 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 16 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було залишено без зміни.

Отже, річний термін, поза межами якого не допускається перегляд Верховним Судом України оскаржуваної ухвали суду касаційної інстанції щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з метою погіршення їх становища, як про це йдеться у заяві ОСОБА_1, слід рахувати з 20 лютого 2014 року, коли відносно них було ухвалено виправдувальний вирок місцевим судом.

Оскільки на даний час цей строк сплинув, Верховний Суд України позбавлений можливості переглянути судові рішення щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з метою погіршення їх становища.

Тому у допуску справи за заявою ОСОБА_1 до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 444, 447, 451 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити у допуску до провадження справи за заявою ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6