Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
05 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0000244 по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гільча-2 Здолбунівського району Рівненської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, непрацюючого, з середньою освітою, раніше судимого: 03.06.2008 року Здолбунівським районним судом за ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; 10.12.2010 року Здолбунівським районним судом за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 600 грн; 06.05.2011 року Здолбунівським районним судом Рівненської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.304 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Семенівка Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Здолбунів, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, жителя АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2014 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України покарання ОСОБА_9 за сукупністю вироків призначено шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06.05.2011 року і призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Застосовано до ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Зобов`язано ОСОБА_9 відповідно до п.2, п.3 ч.5 ст.194 КПК України: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 завдану матеріальну шкоду у розмірі 9332 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 завдану матеріальну шкоду у розмірі 550 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 завдану моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 завдану моральну шкоду у розмірі 4000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 завдану моральну шкоду у розмірі 4000 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь державного бюджету витрати за проведення товарознавчої та дактилоскопічної експертизи у сумі 982 грн 80 коп.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду, в середині січня 2014 року близько 23-ої години, ОСОБА_9 за попередньою змовою, спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом відкриття дверцят, незаконно проникли до підсобного приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_10 , звідки таємно викрали металеві труби, швелер, металевий кутник, металеві прути, металеву плиту, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 2542 грн.

Крім того, ОСОБА_9 за попередньою змовою, спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на початку лютого 2014 року близько 23-ої год, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом відкриття дверцят, незаконно проникли до підсобного приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_10 , звідки таємно викрали 30 кілограмів електродів, металеві пластини, металевий листок, металеву ємкість, ковані вироби з металу, металеві фігурні бляхи, електровимикач, електроліхтарик, свердло, кінну стельвагу, металевий листок з нержавіючої сталі, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 11921 грн.

Також, ОСОБА_9 за попередньою змовою, спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в кінці лютого 2014 року близько 23-ої год, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом відкриття дверцят, незаконно проникли до підсобного приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_10 , звідки таємно викрали деревообробний станок кустарного виробництва вартістю 3500 грн., чим спричини потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 3500 гривень.

Крім того, ОСОБА_9 за попередньою змовою, спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на початку березня 2014 року близько 23-ої год, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом відкриття дверцят, незаконно проникли до підсобного приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_10 , звідки таємно викрали двигун марки «П32М» вартістю 1200 грн; електронасос вартістю 550 грн., електрозварювальний апарат вартістю 420 грн; шліфувальну машинку вартістю 198 грн; лобзик вартістю 527,16 грн, ручну дриль вартістю 29,58 грн; циркулярну пилку вартістю 400 грн, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 3324,74 грн.

Своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна шляхом проникнення у приміщення, вчиненою за попередньою змовою групою осіб, повторно, ОСОБА_9 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.

Крім того, ОСОБА_6 за попередньою змовою, спільно з ОСОБА_7 , в кінці січня 2014 року близько 23-ої год, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, через вікно, незаконно проникли до гаражного приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_10 , звідки таємно викрали вал до деревообробного верстата кустарного виробництва вартістю 150 гривень та редуктор до деревообробного верстата кустарного виробництва вартістю 400 гривень, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 550 грн.

Крім того, ОСОБА_6 за попередньою змовою, спільно з ОСОБА_7 , в кінці січня 2014 року близько 23-ої години, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, через вікно, незаконно проникли до гаражного приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_10 , звідки таємно викрали металеву плиту вартістю 180 грн., та набір інструментів вартістю 200 грн., чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 380 грн.

Своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна шляхом проникнення у приміщення, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.

Крім того, ОСОБА_7 в кінці січня 2014 року близько 23-ої години, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, через вікно незаконно проник до гаражного приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_10 , звідки таємно викрав мотор «ЗІД» (ЮМЗ) вартістю 3000 грн.

Своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна шляхом проникнення у приміщення, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.

Допитані в суді першої інстанції обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні визнали повністю та надали суду послідовні показання щодо його вчинення.

В поданій на вирок суду апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 вважає вирок суду першої інстанції незаконним в частині призначення йому покарання. Зазначає, що судом не враховано його сімейне становище, смерть батька в 2008 році, наявність у нього п`ятьох братів та матері пенсіонерки. Крім того, він має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, приймає активну участь в спортивних змаганнях села, є постійним учасником Урвенського культурно-дозвіллєвого комплексу, та створенні тренажерного залу. Вказує на письмову заяву громади сіл Гільча Друга, Урвенна, Лідаво, в якій 102 мешканці просять не позбавляти його волі. Зазначає, що під час слідства він повернув працівникам міліції викрадені речі та в рахунок відшкодування шкоди заплатив готівкою потерпілому ОСОБА_10 1000 грн. Просить вирок Здолбунівського районного суду від 30 грудня 2014 року змінити в частині призначеного йому покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 щодо задоволення апеляційної скарги, доводи прокурора ОСОБА_5 щодо залишення апеляційної скарги без задоволення, думку обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог, передбачених КПК України.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Винуватість ОСОБА_9 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, яким суд дав належну оцінку та сторонами кримінального провадження, в тому числі і ОСОБА_9 , не оспорюється.

Судовий розгляд даного кримінального провадження за згодою учасників судового провадження проводився в порядку ч.3 ст.349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, колегією суддів не перевіряються.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог КПК України та закону України про кримінальну відповідальність, які могли б вплинути на правильність висновків суду та доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 , не встановлено.

Згідно статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі та інших передбачених цим законом покарань, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Разом з тим, положення ст.75 КК України застосовуються лише у тому разі, коли для цього є відповідні законні підстави.

У відповідності до положень пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №8, суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуваням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за аналогічні злочини, за місцем проживання характеризується негативно, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме щирого каяття, сприяння в розкритті злочину. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлено. Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_9 на шлях виправлення не став, та вчинив інкримінований злочин під час іспитового строку за попереднім вироком.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_9 у виді позбавлення волі на строк, визначений санкцією ч.3 ст.185 КК України.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_9 , пом`якшуючі покарання обставини, вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину під час іспитового строку за попереднім вироком, колегія суддів вважає, що підстав для звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного йому покарання на підставі ст.75 КК України немає. Покликання обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на те, що при призначенні йому покарання необхідно врахувати важке сімейне становище, постійне місце проживання, де характеризується позитивно, активну участь в спортивних змаганнях села, що він є учасником Урвенського культурно-дозвіллєвого комплексу, створення тренажерного залу, письмову заяву громади сіл, і у зв`язку з цим звільнити його від відбування призначеного покарання у відповідності до ст.75 КК України, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Нових обставин на обґрунтування пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання його захисником адвокатом ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду не наведено. Тому доводи обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання судом першої інстанції щодо нього не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості, визнаються колегією суддів як безпідставні.

У відповідності до ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Згідно статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_9 , наявність обставин, що пом`якшують його покарання, який неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, однак належних висновків не зробив та вчинив нове умисне тяжке кримінальне правопорушення під час іспитового строку, що свідчить про його стійку схильність до вчинення кримінальних правопорушень, та призначив обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. На думку колегії суддів, таке покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України та підстав для його пом`якшення немає, тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2014 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - без задоволення.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_9 у виді особистого зобов`язання залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту його затримання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий: ______________________ ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3