Єдиний унікальний номер 234/5256/16-к
Номер провадження 11-сс/775/163/2016

У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
14 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Донецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И Л А :
У зв`язку з чим, ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді, зі скаргою щодо визнання бездіяльності слідчого та зобов`язання останнього належним чином розглянути його заяву від 14.03.2016 року про залучення його у якості потерпілого, а саме з винесенням постанови про відмову у визнанні його потерпілим.
30 березня 2016 року ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області, ОСОБА_6 відмовлено у відкритті провадження за його скаргою на підставі ст. 304 ч. 4 КПК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить прийняти його апеляційну скаргу та визнати бездіяльності слідчого та зобов`язання останнього належним чином розглянути його заяву від 14.03.2016 року про залучення його у якості потерпілого, а саме з винесенням постанови про відмову у визнанні його потерпілим. Свої вимоги мотивував тим, що ухвалою слідчого судді порушені його права передбачені ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушує вимогам ст.ст. 55, 303 КПК України.
Апелянт в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду його апеляційної скарги повідомлений належним чином, причини не явки в судове засідання не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду його апеляції до суду не звертався.
Статтею 304 КПК України визначені строки та порядок оскарження подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, її повернення або відмова відкриття провадження.
Повертаючи скаргу ОСОБА_6 слідчий суддя керувався ч. 4 ст. 304 КПК України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.
Із скарги ОСОБА_6 щодо визнання бездіяльності слідчого та зобов`язання останнього належним чином розглянути його заяву від 14.03.2016 року про залучення його у якості потерпілого видно, що скаржник в своїй скарзі прямо посилався на ст. 55 КПК України.
Так, відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Частиною 2 ст. 55 КПК України, передбачено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
А тому, посилання слідчого судді в своїй ухвалі на те, що КПК України не визначений строк, протягом якого слідчий зобов`язаний винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, а тому це не є процесуальною дією, яку зобов`язаний вчинити слідчий у встановлений цим Кодексом строк, а тому вимога заявника, щодо зобов`язання слідчого винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим не підлягає оскарженню та такі вимоги скаржника не входять до вичерпного переліку рішень, дій чи бездіяльності слідчого, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, передбаченого ч. 1 ст. 303 КПК України, являється помилковим, оскільки слідчий при прийнятті заяви про залучення особи до провадження як потерпілого, повинен негайно вчинити певні дії відповідно до ч. 2 та ч. 5 ст. 55 КПК України: або вручити потерпілому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, або вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону, ч. 1 ст. 24 КПК України, передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при розгляді будь-якого кримінального провадження.
Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 § 1 Конвенції. Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II ofLiechtenstein v. Germany). Оскільки, найбільш важливим кроком Європейського суду з прав людини стало проголошення того, що стаття 6 Конвенції гарантує передусім доступ до суду. Право доступу до суду гарантує як доступ фактичний, так і закріплений в законі. При цьому часткова чи строкова заборона звернення до суду може вважатися порушенням статті 6 Конвенції, колегія суддів зазначає, що зазначені вище норми закону слідчим суддею не були додержані, а саме: слідчим суддею не були належним чином перевірені доводи заявника ОСОБА_6 викладені в його скарзі.
За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 30 березня 2016 року, підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді як незаконна, скасуванню.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 55, 303-304, 309, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.
Направити матеріали за скаргою заявника ОСОБА_6 до Краматорського міського суду Донецької області для розгляду скарги.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області