Справа № 159/1764/16-к
Провадження № 1-кп/159/113/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

вивчивши обвинувальний акт, що надійшов з Ковельської місцевої прокуратури Волинської області, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000509 від 15 березня 2016 року, за ст. 164 ч. 2 КК України щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зелена Ковельського району, проживаючого по перегону АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, працездатного, працюючого на тимчасових роботах, раніше двічі судимого, останній раз 01.02.2012 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч. 2 ст. 164 КК України до двох років обмеження волі та на підставі ст. 71 КК України, у виді обмеження волі на строк два роки один місяць, судимість не знята і не погашена, -
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи зобов`язаним відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2005 року сплачувати в користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини - дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, або не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 22 серпня 2005 року. В період з 01.11.2014 року по 29.02.2016 року злісно ухилився від сплати коштів на утримання дитини (аліментів). Так, ОСОБА_6 , будучи ознайомленим з вищевказаним судовим рішенням та маючи непогашену та не зняту у встановленому порядку судимість за злочин, передбачений ч. 2 ст. 164 КК України згідно вироку Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01.02.2012 року, умисно, в період часу з 01.11.2014 року по 29.02.2016 року ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Будучи працездатним і неодноразово попередженим державним виконавцем про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, в центрі зайнятості, як шукаючий роботу, не зареєструвався, офіційно не працевлаштувався, жив та живе за рахунок тимчасових заробітків, які не декларував, про суму заробітку та джерела доходів державного виконавця не повідомляв та з доходів аліментів не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість, з листопада 2014 року по лютий 2016 року - 6 477 (шість тисяч чотириста сімдесят сім) гривень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав повністю, надав показання про те, що йому відомо про необхідність сплачувати аліменти в користь бувшої дружини на утримання дочки ОСОБА_9 , однак через відсутність роботи та коштів виконувати покладені обов`язки він не може, хоча інколи працює на тимчасових роботах та зароблені гроші витрачає на свої потреби. Інших зобов`язань чи утриманців він не має та зобов`язується в подальшому виконувати рішення суду по своєчасній сплаті аліментів. Він щиро кається у скоєному, заборгованість по аліментах ним частково відшкодовано, але в подальшому зобов`язується відшкодовувати заборгованість і сплачувати поточні платежі, просить сурово його не карати.

Крім повного визнання своєї винуватості обвинуваченим, його винність у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доводиться дослідженими у судовому засіданні доказами.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні показала, що її бувший чоловік за рішенням суду повинен сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від його доходу щомісячно, на утримання дочки ОСОБА_9 , 2005 року народження, однак постійно ігнорує рішення суду, тому вона вимушена звертатися в правоохоронні органи для притягнення його до відповідальності. Заборгованості він не погасив та не має пропозицій на її погашення, однак перед судовим засіданням він їй сплатив одну тисячу гривень. Просить застосувати до нього покарання у виді громадських робіт.

Суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_6 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті. Прокурор та інші особи не оспорюють фактичних обставин провадження. Тому, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Учасники провадження не заперечують проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України і судом встановлено, що учасники, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого, потерпілу та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю.

Підходячи до кваліфікації дій ОСОБА_6 , суд вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 164 КК України. Тобто, своїми умисними діями, які виразилися у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітньої дитини (аліментів), вчиненого особою, раніше судимою за злочин, передбачений ст. 164 КК України, тим самим ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 164 КК України.

При призначенні виду покарання, суд у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, враховує щире розкаяння обвинуваченого у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, особу ОСОБА_6 , який раніше судимий за аналогічні злочини, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу хронічного алкоголізму, працездатний, працює на тимчасових будівельних роботах, частково відшкодував заборгованість по аліментах, та запевняє про можливість сплачувати щомісячно потерпілій по сімсот гривень.

За таких обставин та враховуючи думку прокурора і потерпілої суд вважає, що ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді обмеження волі на певний строк в межах санкції статті, з випробуванням, що буде достатнім для його виправлення.

Міра запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 не обиралася.

Цивільний позов по справі відсутній.

Речові докази по справі відсутні.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Арешт на майно обвинуваченого не накладався.

Керуючись ст. 373, 374, 475 КПК України, ОСОБА_10 , -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 164 ч. 2 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання, якщо він протягом іспитового терміну строком два роки, не вчинить нового злочину і виконає згідно ст. 76 КК України покладені на нього обов`язки: повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання чи роботи, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1