Справа № 347/1352/16
Провадження № 1-кп/347/114/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" листопада 2016 р. м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , інваліда третьої групи загального захворювання, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, громадянина України, раніше судимого вироком Косівського районного суду від 23 березня 2016 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки, -

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин:

25 липня 2016 року, близько 10 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи в гостях у ОСОБА_5 , що за адресою АДРЕСА_1 , та знаходячись в кімнаті житлового будинку, побачив мобільний телефон марки «Lenovo A 396», власником якого являється ОСОБА_5 та вирішив вчинити крадіжку даного мобільного телефону, з метою розпорядитися викраденим на власний розсуд.

При цьому ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, маючи на меті таємне викрадення чужого майна скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає викрав із приміщення кімнати житлового будинку ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Lenovo A 396», чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , вартістю 1300 гривень із сім картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_4 вартістю 25 гривень та «МТС» № НОМЕР_5 вартістю 25 гривень та покинув приміщення будинку, маючи можливість розпоряджатись викраденим.

Обвинувачений, ОСОБА_4 , в судовому засіданні свою вину у пред`явленому обвинуваченні, за ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, просив суворо не карати. Суду пояснив, що 25 липня 2016 року, близько 10 години 00 хвилин, перебуваючи в гостях у ОСОБА_5 , в с. Уторопи, присілок «Пригір», Косівського району Івано-Франківської області, та знаходячись в кімнаті житлового будинку, побачив мобільний телефон марки «Lenovo A 396», власником якого являється ОСОБА_5 і викрав вказаний мобільний телефон із двома сім картами.

Потерпілий, ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд кримінального провадження без його участі. Матеріальних претензій до обвинуваченого немає. Просив суворо не карати обвинуваченого.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. За згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також роз`яснює їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Переконавшись у правильному розумінні сторонами змісту обставин кримінального правопорушення та добровільності їхньої позиції, а також роз`яснивши передбачені частиною 3 ст. 349 КПК України процесуальні наслідки визнання цих обставин, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого діяння за ч. 2 ст. 185 КК України, що виразилось в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу винного, зокрема те, що ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності притягається не вперше, посередньо характеризується за місцем проживання, проживає в будинку матері з матір`ю, батьком, трьома сестрами і чотирма племінниками, на обліку у психоневрологічному і наркологічному кабінетах Косівської райполіклініки не числиться, є інвалідом третьої групи загального захворювання, те, що обвинувачений у вчиненому щиро розкаявся, а також те, що потерпілий просив суворо не карати обвинуваченого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 є рецидив вчиненого злочину.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65-67 КК України, враховуючи обставини справи і особу ОСОБА_4 , суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі, оскільки таке покарання відповідатиме тяжкості кримінального правопорушення і буде сприяти виправленню обвинуваченого.

Разом з тим, призначаючи покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на певний строк суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив злочин під час іспитового строку, встановленого вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2016 року, тобто не дотримався вимог ч. 3 ст. 78 КК України, згідно з якою у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з положень ч. 2 ст. 75, ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням в такому випадку є неприпустимим.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Враховуючи, що ОСОБА_4 , будучи раніше судимим вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2016 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі та звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, під час іспитового строку вчинив новий злочин, то міру покарання йому слід обрати в межах санкції статті за якою кваліфіковано його дії у виді позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань визначити йому остаточне покарання.

Питання речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 змінити з домашнього арешту на тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши його під варту негайно з зали суду.

Згідно з ч. 2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 100, 349, 368, 370, 373, 374, 395 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2016 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 1 (один) місяць.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 змінити з домашнього арешту на тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши його під варту негайно з зали суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 14 год. 00 хв. 29 листопада 2016 року.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання - час перебування ОСОБА_4 під вартою з 14 год. 00 хв. 29 листопада 2016 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази: мобільний телефон марки «Lenovo A 396», сім карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», сім карта оператора мобільного зв`язку «МТС», що належать ОСОБА_5 та передані йому на відповідальне зберігання повернути власнику ОСОБА_5 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Івано-Франківської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Косівський районний суд Івано-Франківської області, шляхом подання апеляційної скарги.

Вирок суду у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити ОСОБА_4 та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1