Справа № 495/8164/16-к
УХВАЛА
про повернення обвинувального акту

21.10.2016 м. Білгород - Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області колегіально у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому в підготовчому судовому засідання у залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.186. ч.2 ст.186 КК України, суд -

ВСТАНОВИВ:
До БілгородДністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001767 від 02.07.2016 року та реєстр матеріалів досудового розслідування за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.186. ч.2 ст.186 КК України.

Вивчивши обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.186. ч.2 ст.186 КК України, суд вважає, що він підлягає поверненню прокурору у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України, виходячи з наступного:

Так, одним із завдань кримінального провадження у відповідності до положень ст.2 КПК України є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно положенням ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляду проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні. У випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає ст. 291 КПК України, суд, згідно вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України повинен повернути прокурору обвинувальний акт.

Відповідно до положень п.13 ч.1 ст.3, ч.4 с.110, ч.1 ст.291 КПК України, обвинувальний акт- процесуальний документ, яким завершується досудове розслідування та у якому формулюється твердження про вчинення певної особи діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, які після його складання слідчим (прокурором) затверджується прокуророр. Обвинувальний акт повинен відповідати ст.291 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 КПК України; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Згідно з вище указаним обвинувальним актом, зокрема, відповідно до формулювання обвинувачення, яке викладене в обвинувальному акті ОСОБА_4 звинувачується в тому, що за попередньою змовою зі ОСОБА_5 (матеріали у відношенні, якого виділенні в окреме провадження) перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з корисливою метою та чітким умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, заволоділи майном ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спричинивши збитки на суму 2250 грн. потерпілій ОСОБА_6 та на суму 260 грн. потерпілий ОСОБА_7 .

Однак, відповідно до фактичних обставин справи, які викладені в обвинувальному акті обвинувачений ОСОБА_4 заволодів наступним майном потерпілою ОСОБА_6 :

-Сумкою вартістю 100 грн в якої знаходились:

-Мобільний телефон марки нокиа Люмія 530, вартістю 1600 грн.;

-Сим-картку мобільного оператору «Київстар» вартістю 20 грн.;

-Грошові кошти на рахунку були відсутні;

-microSD карту пам`яті марки SanDisk на 8 ГБ, вартістю 130 грн.;

-грошові кошти в сумі 150 грн.;

-чохол для мобільного телефону, вартістю 150 грн.;

-навушники марки нокиа, вартістю 100 грн., а всього на загальну суму 2250 грн.00 коп.

Таким чином, можна констатувати, що сформульоване обвинувачення викладене в обвинувальному акті не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення та є неконкретним, крім того відповідно до формулювання обвинувачення, яке викладене в обвинувальному акті взагалі не вказано про те що звинувачується ОСОБА_4 в закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна.

Суд приходить до висновку, що обвинувачення ОСОБА_4 за передбаченою законом процедурою, висунете не було, тобто суд звертає увагу на невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, оскільки обвинувачення не висунуте у встановленому законом порядку.

Обвинувальний акт не відповідає ст.2 КПК України, яка регламентує обов`язок застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, а також не забезпечує дотримання принципу верховенства права закріпленому в ст.8 КПК України та суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, оскільки саме з моменту доведення «обвинувачення» до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави прид`явленого йому обвинувачення (див. Рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», 9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує що положення під п. а п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантовано п.1 цієї статті.

У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо предявленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати, відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) 25444/94, п.58; рішення від 20.04.2006 р. «І.Н. та інші проти Австрії», 4278/98, п.34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд у справі в цілому (див. Рішення від 01.03.2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини» №29082/95, п.47). Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі право обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54 а також у справі «Даллос проти Угорщини» п.47).

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, чинне законодавство, практику ЄСПЛ суд вважає, що встановлений факт фактичної невідповідності обвинувального акту вимог ст.291 КПК України, що регламентовано ст.2 КПК України, яка визначає завдання кримінального провадження, не дають суду процесуальної можливістю ухвалити за результатом підготовчого судового засідання своє рішення, в зв`яку з чим суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору у зв`язку з невідповідністю вищевказаним нормам КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно ч.4 ст.176 КПК України застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженню; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків, наявність у підозрюваного обвинуваченого постійного місця роботи чи навчання, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, майновий стан, наявність судимостей, дотримання умов застосованих запобіжних заходів, наявність повідомлення особи про підозру у вчинені іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди у завдані підозру у вчинені іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди у завдані якої обвинувачується особа.

Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за вмотивованим клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Так при вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, суд виходить з наступного

Суд вважає, що при обранні відносно обвинуваченого запобіжного заходу слідчим суддею, було враховано як особу обвинуваченого так і ризики передбачені ст.177 КПК України, вказані ризики на даний час не змінилися та не відпали, тому клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу тримання під вартою підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, та встановивши такі порушення, суд дійшов до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору, а отже, на теперішній час відсутні підстави для вирішення інших питань, пов`язаних з підготовкою та призначенням кримінального провадження до судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 291, 314, 315, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Повернути обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.186. ч.2 ст.186 КК України, до Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на період не більше ніж на шістдесят днів до 19.12.2016 року.

Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення.

суддя: ОСОБА_1