АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2685/16-к Номер провадження 11-кп/786/760/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 , на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 10 червня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду звернувся з апеляційною скаргою засуджений ОСОБА_7 , в якій ставить питання про скасування ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10 червня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вказує, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні зазначеного клопотання. Стверджує, що за час відбування покарання у Полтавській установі виконання покарань він не мав стягнень, а в травні 2016 року щодо нього застосоване заохочення у вигляді подяки за сумлінну працю.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 10 червня 2016 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українцю, громадянину України, уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, до засудження не працюючого, раніше судимого вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 26.01.2015 року за ч.1 ст. 345 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

засудженим вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 08.12.2015 року за ч. 1 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць;

ухвалою Київського районного суду м Полтави від 03.03.2016 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 08 грудня 2015 року по 11 січня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Мотивуючи своє рішення суд вказав, що згідно рішення засідання комісії Полтавської установи виконання покарань УДПтСУ в Полтавській області № 23, з розгляду питань, щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від 23 травня 2016 року, засудженому ОСОБА_7 відмовлено в направленні матеріалів до суду щодо можливого застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України, як такому, що не досяг необхідного ступеня виправлення.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Інші учасники судового провадження ухвалу суду не оскаржували.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, заперечення прокурора ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги та законність судового рішення, перевіривши матеріали провадження, особову справу та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Згідно вироку Козельщинського районного суду Полтавської області від 08.12.2015 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць.

Відповідно до ухвали Київського районного суду м Полтави від 03.03.2016 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання засудженому зараховано строк попереднього ув`язнення з 08 грудня 2015 року по 11 січня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стаття 81 КК України передбачає, що до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-дострокове звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 в умовно-достроковому звільненні від покарання ґрунтуються на тому, що останній за час відбування покарання в Полтавській установі виконання покарань УДПтСУ в Полтавській області № 23 не досяг необхідного ступеня виправлення.

З матеріалів особової справи засудженого випливає, що він фактично відбув 1/2 строку призначеного покарання.

Водночас, згідно наявних у матеріалах особової справи даних, 20 грудня 2015 року начальником Полтавської установи виконання покарань УДПтСУ в Полтавській області № 23 ОСОБА_8 , щодо засудженого ОСОБА_7 винесено постанову про накладення дисциплінарного стягнення за порушення вимог режиму утримання, яке полягає в тому, що 16.12.2015 року, ОСОБА_7 , не виконавши команди «відбій», у нічний час встановлював міжкамерний зв`язок з іншими ув`язненими шляхом перекрикування через вікно камери та за допомогою нитки.

05 травня 2016 року стосовно ОСОБА_7 винесено постанову про заохочення. Згідно якої за сумлінну поведінку та ставлення до праці йому достроково знято зазначене вище стягнення.

Разом з тим, згідно характеристики від 23.05.2016 року, затвердженої начальником Полтавської установи виконання покарань УДПтСУ в Полтавській області № 23 ОСОБА_8 , засуджений ОСОБА_7 упродовж строку відбування покарання характеризується задовільно, його поведінка має несталий характер. Поряд з цим він не проявив таких змін в своїй поведінці та особистості, які б надали впевненості адміністрації установи в його правослухняній поведінці для умовно-дострокового звільнення.
Суд першої інстанції правильно вказав, що згідно протоколу №7 від 23 травня 2016 року засідання комісії Полтавської установи виконання покарань УДПтСУ в Полтавській області № 23, з розгляду питань, щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення, засудженому ОСОБА_7 відмовлено в направленні матеріалів до суду щодо можливого застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України, як такому, що не досяг необхідного ступеня виправлення.

З огляду на викладене, твердження засудженого про те, що судове рішення про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання, ухвалене без вагомих на те підстав, оскільки він не має стягнень, натомість, в травні 2016 року щодо нього винесена постанова про заохочення, не вплинули на висновки суду.

Частиною 2 ст. 81 КК України визначено, що передумовою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є фактичне відбуття засудженим певної частини строку призначеного покарання. Підставою виправлення засудженого, що він має довести шляхом сумлінної поведінки і ставленням до праці. Саме досягнення такої цілі покарання як виправлення засудженого обґрунтовує можливість його дострокового звільнення від відбування покарання, хоча і під певною умовою.
Виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та утворюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки (ч.1ст.6 КВК України).

Зважаючи на це, доводи апелянта про те, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення не ґрунтуються на матеріалах справи.

Отже, виходячи з положень ст. 81 КК України, та постанови Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002р., враховуючи всі дані, які характеризують особу засудженого в сукупності, неможливо переконливо стверджувати, що засуджений ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 10 червня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4