Справа № 159/2965/16-к
Провадження № 1-кп/159/190/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайоний суд Волинської області в складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000160 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Дебальцево Донецької області, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

- 07 квітня 2008 року Деснянським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.190, ч.2, ч.3 ст.358 КК України, із застосуванням ст..70 КК до трьох років позбавлення волі, на підставі ст..75 КК звільненого від відбування покарання з іспитовим строком два роки,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

обвинувачений ОСОБА_4 діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом обману, керуючись єдиним умислом на заволодіння чужими коштами, під час проходження випробування на посаду дизайнера в магазині «Інтер`єр-Люкс» ТзОВ «Люкс-Сервіс», що знаходиться по АДРЕСА_2 , в період з 09 по 20 вересня 2008 року, прийняв замовлення на виготовлення меблів та попередню оплату від потерпілих ОСОБА_6 в сумі 1000,00 грн, ОСОБА_7 в сумі 2000,00 грн, ОСОБА_8 в сумі 1000,00 грн, ОСОБА_9 в сумі 2100,00 грн, не маючи наміру виконувати замовлення та здавати кошти в касу магазину. Після незаконно заволодіння коштами потерпілих, залишив місце роботи та витратив кошти на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями, вчиненими повторно, що виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману, ОСОБА_4 , скоїв шахрайство, а саме злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винність у вчиненні цього злочину визнав повністю та дав показання про те, що будучи засудженим, він відбував іспитовий строк за місцем проживання його сім`ї в м.Луцьку Волинської області, де був зобов`язаний з`являтись в органи кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації. Після погіршення відносин із дружиною, він вирішив залишити місце проживання, для цього йому необхідні були кошти. Тому, влаштувавшись на роботу в м.Ковелі в магазин по виготовленню меблів, він вирішив зібрати необхідну йому суму шляхом прийняття замовлень та попередньої оплати без оформлення будь-яких документів. Кошти в касу магазину не здавав, замовлення не виконував, а після накопичення достатньої суми близько 6000 грн, не вийшов на роботу та виїхав на проживання до Автономної Республіки Крим. Згодом повернувся та проживав в м.Рівне. Знав, що розшукується правоохоронними органами за вчинений злочин, розумів, що порушив умови випробувального терміну. На даний час має намір виправити своє життя, тому просить призначити йому визначене законом покарання та звільнити від його відбування відповідно до Закону України «Про амністію 2014 року».

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину за ч.2 ст.190 КК України доводиться письмовими доказами у справі, зокрема: протоколом прийняття повідомлення про злочин від 24.09.2008 року, в якому вказано про заволодіння ОСОБА_4 коштами потерпілих; протоколом пред`явлення фотознімків для впізнання, згідно якого свідок ОСОБА_10 вказав на обвинуваченого ОСОБА_4 , як особу, яка працювала разом з ним в магазині «Інтер`єр-Люкс» ТзОВ «Люкс-Сервіс», що знаходиться по вул..Незалежності,158 в м.Ковелі та приймала у вересні 2008 року замовлення від потерпілих; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 29.07.2016 року, згідно якого свідок ОСОБА_11 впізнав обвинуваченого ОСОБА_4 , як особу, яка працювала в його магазині та заволоділа коштами потерпілих.

В той же час, органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні шахрайства шляхом не лише обману, але й зловживання довірою. На переконання суду, підлягає виключенню з обвинувачення вказівка на такий спосіб вчинення злочину як зловживання довірою, оскільки обвинувачений не був знайомий із потерпілими, особливих довірчих стосунків між ними не було, обвинувачений за описаних судом обставин заволодів коштами лише шляхом обману, який полягав в обманному отриманні попередньої оплати за замовлений товар.
Призначаючи покарання, суд, у відповідності до статей 50,65 Кримінального кодексу України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання з тим, щоб особі, яка вчинила злочин було призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Обвинувачений вчинив злочин, який відповідно до ст.12 КК відноситься до злочинів середньої тяжкості.

До пом`якшуючих покарання обставин суд відносить визнання своєї вини та щире каяття в скоєному.

Обтяжуючі покарання обставини відсутні. Вказівка сторони обвинувачення на рецидив злочину, як обтяжуючу покарання обставину є помилковою, оскільки в даному випадку повторність є кваліфікуючою ознакою, тому в силу ч.4 ст.67 КК не може ще раз враховуватись судом, як обставина, що обтяжує покарання.

Враховуючи суму завданих потерпілим збитків, які на час ухвалення вироку відшкодовані, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, який вчинив корисливі злочини через незначний проміжок часу після ухвалення вироку за аналогічний злочин, що свідчить про стійку схильність до шахрайства, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання в межах санкції закону, за якім він притягується до відповідальності у виді позбавлення волі.

Крім того, остаточне покарання обвинуваченому суд призначає на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків з урахуванням вироку Деснянського районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2008 року, оскільки ОСОБА_4 вчинив новий злочин в період іспитового строку та не був звільнений від призначеного судом покарання, що підтверджено постановою Луцького міськрайонного суду від 15.04.2010 року та повідомленням Луцького МРВ КВІ від 18.08.2016 року.

Судом при кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.190 КК за кваліфікуючою ознакою повторність та при призначенні покарання враховано, що судимість за вироком Деснянського районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2008 року у встановленому ст.90 КК порядку не погашена, обвинувачений вчинив інкримінований злочин під час іспитового строку та свідомо ухилився від слідства та суду, що згідно ч.2 ст.49 КК зупинило перебіг давності.

В судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_4 подано письмову заяву про застосування до нього положень Закону України "Про амністію у 2014 році".

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

19 квітня 2014 року набрав чинності Закон України від 08.04.2014 року "Про амністію у 2014 році".

Пунктом "в" статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 24.07.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно повідомлення Служби у справах дітей виконкому Луцької міської ради ОСОБА_4 не позбавлений батьківських прав щодо дитини.
Обставини, які б виключали можливість застосування амністії передбачені ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 8 Закону України "Про амністію у 2014 році", судом не встановлені.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 підлягає звільненню від відбування покарання, призначеного цим вироком.
У зв`язку із застосуванням щодо обвинуваченого акту амністії, раніше обраний йому запобіжний захід у виді тримання під вартою доцільно змінити до набрання вироком законної сили на особисте зобов`язання, звільнивши обвинуваченого з-під варти в залі суду.
За правилами частини п`ятої ст.72 Кримінального кодексу України, з урахуванням положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» строк попереднього ув`язнення з 21.07.2016 по день ухвалення вироку включно необхідно зарахувати в строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись статтями 373,374 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки .

На підставі ст.71 КК України до покарання призначеного даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду Чернігівської області від 07 квітня 2008 року, що становить один рік, та остаточно, за сукупністю вироків, визначити ОСОБА_4 до відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 21 липня 2016 року по 08 вересня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України "Про амністію у 2014 році".

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили змінити з утримання під вартою на особисте зобов`язання. Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти в залі суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язок з`являтись на виклик суду.

Речові докази : два ескізи з рукописним текстом залишити у матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:ОСОБА_1

З оригіналом згідно:
Станом на 08.09.2016 року вирок законної сили не набрав.
СУДДЯ КОВЕЛЬСЬКОГО
МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_13