Справа № 463/2568/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/261/16 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2016 року м. Львів
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0003624 від 13.11.2014р. за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 25 грудня 2015р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою спеціальною освітою, одружену, яка має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, раніше не судиму, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України

за участю: прокурора ОСОБА_8
обвинуваченої ОСОБА_7
представника потерпілої ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 25 грудня 2015р. ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за ст. 166 КК України на два роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації у кримінально-виконавчу інспекцію.

Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог чинного законодавства.

За вироком суду ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що вона, будучи матір`ю чотирьох малолітніх дітей, у період часу з березня 2014р. по травень 2015р., всупереч п.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», злісно не виконувала вказані батьківські обов`язки щодо малолітньої доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме не забезпечувала належного повноцінного харчування дитини, яке б відповідало її віку та потребам, не слідкувала за станом здоров`я та гігієною дитини, не своєчасно зверталася за медичною допомогою, а також витрачала кошти, отримані як допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на особисті потреби. При цьому, ОСОБА_7 маючи реальну змогу виконувати покладені на неї батьківські обов`язки, ігнорувала їх виконання, постійно зловживала спиртними напоями, залишаючи дитину без належного догляду.

Внаслідок таких протиправних дій матері, малолітній ОСОБА_10 спричинено тяжкі наслідки у вигляді захворювання на обструктивний бронхіт, гострий ринофарингіт, гіпотрофію ІІІ ст. (дефіцит ваги 30,5 %), гемангіоми голови, шиї та тулуба і запідозрений синдром Казабаха-Мерітта.

Не оспорюючи висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України, прокурор подав апеляційну скаргу із доповненнями, у якій просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати в частині її засудження до покарання у виді обмеження волі у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ст. 166 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 79 КК України звільнити її від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік. Просить провести судове слідство з метою дослідження доказів щодо наявності на утриманні обвинуваченої малолітніх дітей. Свої вимоги мотивує тим, що у ОСОБА_7 , окрім її доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ще троє малолітніх дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав щодо яких обвинувачена не позбавлена. Отже, відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 КК України до ОСОБА_7 не може бути застосовано покарання у виді обмеження волі.

Застосування до ОСОБА_7 норми, передбаченої ст. 69 КК України, прокурор мотивує наявністю таких пом`якшуючих покарання обставин, як визнання обвинуваченої своєї вини, щире каяття, наявність на її утриманні ще трьох малолітніх дітей.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора у підтримку поданої апеляційної скарги із доповненнями, думку обвинуваченої ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_9 , які не заперечили проти поданої апеляції, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Як передбачено п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження у обвинуваченої ОСОБА_7 є четверо малолітніх дітей щодо яких вона не позбавлена батьківських прав, а саме ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Тому колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 61 КК України, не повинен був призначати обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду 1 інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаного у вироку суду кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, є обґрунтованим і учасниками судового провадження в апеляційному порядку не оскаржується.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок Личаківського районного суду м. Львова від 25.12.2015р. щодо ОСОБА_7 слід скасувати у частині призначеного обвинуваченій покарання та ухвалити у цьому провадженні новий вирок.

Колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 слід визнати винною у тому, що вона будучи матір`ю чотирьох малолітніх дітей, у період часу з березня 2014р. по травень 2015р., всупереч п.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», злісно не виконувала вказані батьківські обов`язки щодо малолітньої доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме не забезпечувала належного повноцінного харчування дитини, яке б відповідало її віку та потребам, не слідкувала за станом здоров`я та гігієною дитини, не своєчасно зверталася за медичною допомогою, а також витрачала кошти, отримані як допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на особисті потреби. При цьому, ОСОБА_7 маючи реальну змогу виконувати покладені на неї батьківські обов`язки, ігнорувала їх виконання, постійно зловживала спиртними напоями, залишаючи дитину без належного догляду.

Внаслідок таких протиправних дій матері, малолітній ОСОБА_10 спричинено тяжкі наслідки у вигляді захворювання на обструктивний бронхіт, гострий ринофарингіт, гіпотрофію ІІІ ст. (дефіцит ваги 30,5 %), гемангіоми голови, шиї та тулуба і запідозрений синдром Казабаха-Мерітта.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинила злісне невиконання встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною ОСОБА_10 , що спричинило тяжкі наслідки, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст. 166 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, вину визнала, має постійне місце проживання та реєстрації, її щире каяття та наявність на її утриманні ще трьох малолітніх дітей, як обставини, що пом`якшують покарання і є винятковими, відсутність обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що обвинуваченій ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді позбавлення волі нижчі від найнижчої межі, встановленої в санкції ст.166 КК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 79 КК України у разі призначення покарання у виді позбавлення волі жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі та особливо тяжкі злочини, а також за корупційні злочини, суд може звільнити таких засуджених від відбування покарання з встановленням іспитового строку у межах строку до досягнення дитиною семирічного віку.

Враховуючи обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, яка має двох дітей віком до семи років, а саме ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 слід звільнити від призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 25 грудня 2015р. щодо ОСОБА_7 у частині призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України та призначити їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді одного року шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 79 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покласти наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації у кримінально-виконавчу інспекцію.

У решті вирок Личаківського районного суду м. Львова від 25 грудня 2015р. щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3 .