Провадження 1-в/485/277/16
20 липня 2016 року Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника СВК-5 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №3 в м.Снігурівка у режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
13 липня 2016 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним клопотанням та просив суд про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі за вироком від 25 липня 2014 року Генічеського районного суду Херсонської області.
У судовому засіданні ОСОБА_5 клопотання підтримав повністю та пояснив, що за вказаний злочин засуджений безпідставно, відбув установлений термін покарання, стягнень не має, а тому просив суд звільнити його умовно-достроково.
Представник установи просив відмовити у задоволенні заяви засудженого, так як він, відбуваючи покарання у місцях позбавлення волі, на шлях виправлення не став.
Заслухавши засудженого, думку представника установи, думку прокурора, який вважає, що заява є необґрунтованою та не підлягає до задоволення, дослідивши матеріали особової справи та надані докази, суд вважає, що клопотання необґрунтоване і не підлягає задоволенню на підставі наступного.
Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовнодострокове звільнення від відбування покарання.
Умовнодострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як свідчить вирок від 25 липня 2014 року Генічеського районного суду Херсонської області (а.с.20-24 особової справи засудженого) ОСОБА_5 визнано винним і засуджено за злочин за ст.121 ч.2 КК України до 8 років позбавлення волі.
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 05 лютого 2016 року ОСОБА_5 у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув"язнення з 15 січня 2013 року по 11 січня 2015 рік включно (а.с.40-41 особової справи засудженого).
Початок строку відбування покарання 15 січня 2013 року, кінець строку 19 січня 2019 року.
Невідбутий термін покарання станом на 20 липня 2016 року становить 2 роки 4 місяці 29 днів.
Таким чином, судом встановлено, що засуджений відбув установлену частину призначеного судом покарання, але однією із умов умовно-дострокового звільнення є примірна поведінка і добросовісне ставлення до праці під час відбування покарання.
Як вбачається із матеріалів особової справи, засуджений під час відбування покарання стягнень та заохочень не має, характеризується посередньо, як такий, що не став на шлях виправлення, вину у вчиненому злочині не визнає і не розкаюється в ньому, участі у мірах виховного характеру у місцях позбавлення волі не приймає, а тому і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, так як не довів своє виправлення.
З вказаних підстав, суд відмовляє засудженому у задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення.
Керуючись ст.107 КК України, ст.ст.537,539 КПК України суд,-
Заяву засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через місцевий суд протягом 7 діб з моменту її проголошення.
СУДДЯ