ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
5-3141кМ16 У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №5-3141КМ16 за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Донецької областівід 23 квітня 2015 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Волноваського районного суду Донецької області від 14 березня 2013 року

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 25 жовтня 2011 року Волноваським районним судом Донецької області за ч. 2 ст. 297 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, та призначено за вказаною нормою кримінального закону покарання у виді штрафу у розмірі 1190 гривень.
На підставі ст. ст. 71, 72 КК України покарання за даним вироком та за вироком Волноваського районного суду Донецької області від 25 жовтня 2011 року ухвалено виконувати самостійно.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.
08 жовтня 2012 року, близько 23 години, засуджений, знаходячись у будинку АДРЕСА_2 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, з метою викрадення чужого майна, під приводом здійснення дзвінка попросив у ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Нокія С5-03», що належав ОСОБА_9 . У подальшому ОСОБА_6 заволодів названим телефоном відкрито для ОСОБА_8 , не реагуючи на вимоги останньої його повернути, залишив місце злочину, завдавши ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 910 гривень.
Вироком Апеляційного суду Донецької області від 23 квітня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, та призначено за вказаною нормою кримінального закону покарання у виді штрафу у розмірі 1190 гривень. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки і штрафу у розмірі 1190 гривень. Відповідно до ст. 72 КК України покарання у виді штрафу ухвалено виконувати самостійно. У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування вироку апеляційного суду і призначення нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування наведеного зазначає, що всупереч вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України, суд апеляційної інстанції не навів у вироку жодних мотивів власних висновків про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, не виклав показань допитаних у судовому засіданні апеляційного суду обвинуваченого, потерпілого, свідків, не дослідив поданих сторонами доказів і не дав їм оцінки відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка, з наведенням відповідних доводів, заперечувала проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а вирок апеляційного суду скасуванню.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Виходячи з положень ч. 2 ст. 420 КПК України, вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам щодо вироків, а також містити мотиви ухвалення рішення по суті вимог апеляційної скарги.
Наведених вимог закону апеляційним судом не дотримано.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вирок суду першої інстанції оскаржувався в апеляційному порядку прокурором з двох підстав - неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема, недотримання місцевим судом передбачених ч. 3 ст. 374 КПК України вимог щодо змісту вироку (а. к. п. 31-33).
Всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374, ч. 2 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції, ухвалюючи свій вирок лише у частині призначення покарання, не дав у ньому жодних відповідей на доводи щодо недотриманням судом першої інстанції положень ст.374 КПК України.
Як слушно зазначає у касаційній скарзі захисник, апеляційний суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , змісту їх показань у своєму вироку не навів і не дав їм жодної оцінки відповідно до критеріїв, передбачених ст. 94 КПК України (а. к. п. 120-121, 179-180).
Крім цього, згідно з вимогами ч. 2 ст. 439 КПК України, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2014 року вирок Апеляційного суду Донецької області від 05 червня 2013 року, ухвалений за результатами перегляду цього ж вироку місцевого суду за цією самою апеляційною скаргою, було скасовано з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. При цьому суд касаційної інстанції вказав на істотне порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону у зв`язку з невмотивованістю прийнятого рішення у частині перевірки доводів апеляційної скарги про невідповідність вироку місцевого суду нормам процесуального права (а. к. п. 87-88).
Відсутність у вироку, ухваленому за результатами нового апеляційного розгляду, аргументованих відповідей на ці ж самі доводи свідчить про невиконання апеляційним судом вказівок суду касаційної інстанції та порушення вимог ч. 2 ст. 439 КПК України.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що хоча апеляційні скарги на вирок місцевого суду стороною захисту не подавалися, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні грабежу заперечував.
З урахуванням такої позиції захисту, інших поданих сторонами і досліджених у судовому засіданні доказів та положень ч. 2 ст. 404 КПК України, апеляційний суд, по суті погоджуючись з висновками місцевого суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 186 КК України, питання про наявність чи відсутність у діях обвинуваченого обов`язкових юридичних ознак вказаного злочину та підтвердження їх відповідними доказами не вирішив.
З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна. Відкритим визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину.
Суд апеляційної інстанції не перевірив правильність правової оцінки місцевим судом дій засудженого, з урахуванням показань у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які не підтвердили очевидності для них викрадення ОСОБА_6 телефону потерпілого.
Всупереч вимогам ч. 1 ст. 407, ч. 2 ст. 420 КПК України, у резолютивній частині оскаржуваного вироку не викладено прийнятого апеляційним судом рішення по суті вимог апеляційної скарги щодо самої скарги на вирок суду першої інстанції.
Наведені порушення вимог кримінального процесуального закону перешкодили апеляційному суду прийняти законне й обґрунтоване рішення, а тому, у силу положень ч. 1 ст. 412, 1 ст. 438 КПК України, вирок суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.
Крім цього, застосовуючи закон про кримінальну відповідальність апеляційний суд у повній мірі не дотримався його вимог і при визначенні розміру призначеного ОСОБА_6 покарання у виді штрафу зазначив розмір тільки у твердій грошовій сумі.
Разом з тим, згідно зі ст. 53 КК України, єдиним виміром розміру покарання у виді штрафу є неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Виходячи з наведеного, та враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 01 жовтня 2015 року у справі № 5-154кс15, призначення судами покарання у виді штрафу у твердій грошовій сумі визнано порушенням принципу призначення покарання цього виду.
Як передбачено ч. 1 ст. 458 КПК України, висновки Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладені у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із судовим рішенням Верховного Суду України.
Таким чином, при призначенні покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, цей розмір має бути визначений у певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та із зазначенням цього покарання у гривнях.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, належним чином перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора і касаційній скарзі захисника, та прийняти законне й обґрунтоване рішення.
Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Апеляційного суду Донецької області від 23 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ

5-3141кМ16 У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №5-3141КМ16 за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Донецької областівід 23 квітня 2015 року

Керуючись ст. ст. 376, 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Апеляційного суду Донецької області від 23 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали буде оголошено учасникам судового провадження 10 червня 2016 року о 9-й годині 30 хвилин.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3