АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1699/16 Справа № 209/5040/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0001829 за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2016 року, ухвалений стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, який має середню професійно-технічну освіту, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 березня 2016 року ОСОБА_8 виправдано за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, за відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.

Цим же вироком ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки. Згідно ст. 76 КК України покладені відповідні обов`язки. Стягнуто з засудженого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 715,00 грн. на відшкодування завданої йому матеріальної шкоди, 10 000,00 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди та 400,00 грн. витрат понесених за надання правової допомоги, а всього 10815,00 грн. (десять тисяч вісімсот п`ятнадцять гривень).

Судом 1 інстанції ОСОБА_8 визнано винним у тому, що 18.09.2015 року о 17 годині 30 хвилин він керував автомобілем ВАЗ 2106, державний номер НОМЕР_1 , який належить його батьку ОСОБА_11 , рухаючись по проїзній частині біля зупинки громадського транспорту «4-й мікрорайон» по бульвару Героїв в м. Дніпродзержинську, де побачив раніше незнайомого гр. ОСОБА_9 , який, в порушення ПДР, поза межами пішохідного переходу, перейшов дорогу в безпосередній близькості перед автомобілем під керуванням ОСОБА_8 , який вимушений був гальмувати, щоб запобігти ДТП. З цього приводу між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, в процесі якого вони ображали один одного. Потім ОСОБА_8 вийшов з автомобіля та пішов до ОСОБА_9 , а той пішов йому назустріч. Підійшовши до ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , на ґрунті виниклих неприязних стосунків, навмисно наніс йому два удари кулаками рук в обличчя в ділянку щелеп, від чого ОСОБА_8 впав на проїзну частину дороги. В результаті злочинних дій ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_9 , були завдані пошкодження, які відносяться до середнього ступеня тілесних пошкоджень.

Також, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 18.09.2015 року в вечірній час він знаходився за кермом автомобіля ВАЗ 2106, державний номер НОМЕР_1 , який належить його батьку ОСОБА_11 , який рухався по проїзній частині біля зупинки громадського транспорту «4-й мікрорайон» по бульвару Героїв в м. Дніпродзержинську, тобто у громадському місці, побачив раніше незнайомого гр. ОСОБА_9 , який намагався перейти дорогу, після ОСОБА_8 18.09.2015 року о 17:30 годині, зупинивши автомобіль та вийшовши з нього, підійшов до ОСОБА_9 та безпричинно з хуліганських намірів, грубо порушуючи громадський порядок по мотивам явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, в присутності прохожих громадян, почав висловлюватися в бік ОСОБА_9 грубою нецензурною лайкою та ображати останнього. Далі, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на грубе порушення громадського порядку по мотивам явної неповаги до суспільства, а також маючи намір на навмисне спричинення тілесних пошкоджень ОСОБА_9 , проявляючи особливу зухвалість, навмисно наніс потерпілому ОСОБА_9 два удари кулаками рук в обличчя в ділянку щелеп, та після нанесених ударів потерпілий впав на землю. В результаті злочинних дій ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_9 , були завдані пошкодження, які відносяться до середнього ступеня тілесних пошкоджень. Злочинні дії ОСОБА_8 продовжувались на протязі декількох хвилин та були припинені його матір`ю ОСОБА_12 , яка руками відтягнула ОСОБА_8 від потерпілого, після чого ОСОБА_8 з місця злочину зник. Таким чином, ОСОБА_8 інкримінується, що він своїми діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України, - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю. За даним епізодом злочинної діяльності, вироком суду ОСОБА_8 виправдано за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурором подана апеляційна скарга, в якій просить вирок відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України скасувати через невідповідність висновків суду 1 інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, та постановити свій вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання: - за ч. 1 ст. 296 КК України у вигляді 2-х років обмеження волі; - за ч. 1 ст. 122 КК України - у вигляді 1 року обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_8 2 роки обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання з випробувальним строком 1 рік. Згідно ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_8 обов`язки в період іспитового строку: не виїздити за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця свого проживання; періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції. Задовольнити заявлений у кримінальному провадження цивільний позов ОСОБА_9 та стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 715,00 грн. на відшкодування завданої йому матеріальної шкоди, 10 000,00 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди та 400,00 грн. витрат понесених за надання правової допомоги, а всього 10815,00 грн. (десять тисяч вісімсот п`ятнадцять гривень).

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вирок суду 1 інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Висновок суду про те, що умисел обвинуваченого ОСОБА_8 був направлений не на грубе порушення громадського порядку, а був направлений виключно на заподіяння тілесних ушкоджень невизначеного ступеня тяжкості потерпілому ОСОБА_9 на грунті виниклої неприязні після взаємних образ та сварки, що виникла між ними через те, що потерпілий у невстановленому місці переходив проїзну частину дороги в безпосередній близькості перед транспортним засобом, яким керував ОСОБА_8 , створюючи тим самим аварійну ситуацію для водія, є помилковим та таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення. Суд неправильно встановив фактичні обставини скоєних ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, виправдавши його за ч. 1 ст. 296 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора та потерпілого, які підтримали вимоги апеляційної скарги прокурора, що приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, позицію обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, під час якого порушень процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку, не встановлено.

Виходячи з положень, закріплених у ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, що передбачає його ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, а також вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України за викладених у вироку обставин, правильно встановивши фактичні обставини справи та правильно кваліфікувавши його дії, що виразились у спричиненні потерпілому умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що в апеляційній скарзі захисником не оспорюється.

Що ж стосується обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1 ст.296 КК України, то колегія суддів приходить до висновку, що при зазначених у вироку обставин, суд обгрунтовано прийшов до висновку про відсутність в діях обвинуваченого вказаного складу злочину. Судом правильно з досліджених по справі доказів встановлено, що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 спричинено обвинуваченим ОСОБА_8 з особистих мотивів через сварку, яка відбулась з приводу перетинання потерпілим проїзної частини. Дії обвинуваченого із спричинення потерпілому тілесних ушкоджень тривали недовгий час та фактично в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про порушення при цьому обвинуваченим громадського порядку. Як встановлено судом, мати обвинуваченого ОСОБА_13 яка була присутня при зазначених подіях, забрала свого сина до автомобіля, щоб припинити конфлікт та остерігалась за сина та правильно не прийняв до уваги доводи обвинувачення, що вона цим самим припинила хуліганські дії.

До того ж, даних про дії ОСОБА_13 , спрямованих саме на порушення громадського порядку, в обвинувальному акті при викладених обставинах скоєння злочину, крім дій, спрямованих на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому з особистих причин, органом обвинувачення не зазначено.

Таким чином, при розгляді матеріалів кримінального провадження, суд вірно прийшов до висновку про відсутність ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони, що характерні для складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, що інкриміновано обвинуваченому ОСОБА_8 та правомірно виніс в цій частині виправдувальний вирок.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції були досліджені у повному обсязі всі надані сторонами докази, які зібрані в межах діючого кримінального процесуального кодексу, є належними та допустимими і їм дана належна оцінка у вироку.

Висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, не містять протиріч.

Порушень процесуального закону, які тягнуть за собою скасування вироку, судом 1-ї інстанції допущено не було.

Таким чином, доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, та за таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку першої інстанції. Покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 , за вироком суду першої інстанції є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає положенням ст.65 КК України.

Керуючись ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 ,- залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: