АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1473/16 Справа № 207/1860/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі кримінальне провадження № 0000251, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 лютого 2015 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, проживаючий без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

17 жовтня 2013 року Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.125 КК України, із застосуванням ст.75 КК України, до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України,

засуджений за ч.2 ст.185 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі, за ч.1 ст.194-1 КК України до 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання за сукупністю злочинів у вигляд 2 років 3 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 жовтня 2013 року, та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання у відповідності до ч.5 ст.72 КК України час попереднього ув`язнення з 10 квітня 2015 року по 14 квітня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до вимог закону вирішено питання про долю речових доказів,

ВСТАНОВИЛА:
Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікації дій та обґрунтованості засудження обвинуваченого, ставить питання про зміну вироку суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. На думку апелянта, призначене обвинуваченому покарання хоч і не виходить за межі, встановлені санкціями ч.2 ст.185, ч.1 ст.194-1 КК України, але за своїм розміром є несправедливим через суворість. Наголошує, що обвинувачений як на досудовому слідстві, так і в суді повністю визнавав вину у скоєному, щиро покаявся та активно сприяв розкриттю злочину, крім того зобов`язався відшкодувати спричинену ним шкоду, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Крім того, судом при призначенні ОСОБА_8 покарання не було враховано, що на утриманні обвинуваченого знаходяться троє неповнолітніх дітей, які фактично будуть рости без повноцінної батьківської турботи та виховання. Просить вирок суду змінити, призначивши обвинуваченому більш м`яке покарання із застосуванням ст.69 КК України.

У запереченнях на апеляцію захисника прокурор Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , яка приймала участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, просить залишити вирок суду першої інстанції без змін, вважає доводи апеляційної скарги захисника щодо суворості призначеного обвинуваченому покарання необґрунтованими, а призначене ОСОБА_8 покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що 20 лютого 2015 року приблизно о 13.00 годині він з метою таємного викрадення чужого майна за допомогою принесених із собою інструментів з електроопори високовольтної передачі, що належить ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», розташованої біля будинку № 148 по вул.Брестській у м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області, демонтував два металевих кутники. З викраденим ОСОБА_8 з місця злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» матеріальну шкоду на загальну суму 258 грн. 01 коп.

Крім того, маючи умисел на умисне пошкодження об`єктів електроенергетики, а саме конструкції металевої опори № 35 (лінії) високовольтної передачі, розташованої за вказаною адресою, що належить ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», розуміючи, що його дії можуть призвести до порушення нормальної роботи вказаного об`єкта, за допомогою принесених із собою інструментів пошкодив конструкцію зазначеної електроопори, демонтувавши два металевих кутники довжиною 2,10 м та 2,17 м відповідно, чим знизив несущу здатність вказаної електроопори на 40 %, що могло призвести до порушення нормальної роботи лінії високовольтної передачі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, позицію захисника ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу та просив призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України та зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення до набрання вироком законної сили; думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки вважає, що призначене обвинуваченому покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд правильно встановив фактичні обставини кримінальних правопорушень і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені зазначених злочинів за викладених у вироку обставин.

Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах і в апеляційній скарзі не заперечується. Фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні злочинів, за які він засуджений, та юридична кваліфікація дій обвинуваченого учасниками судового провадження не оскаржуються, тому апеляційним судом не перевіряються.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо призначення занадто суворого покарання, та про застосування ст. 69 КК України. Згідно з положеннями ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема, під врахуванням особи винного слід розуміти врахування позитивних і негативних соціальних, фізичних, психічних і правових елементів характеристики особи, що вчинила злочин, які мають кримінально-правове значення. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і належним чином обґрунтував в мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання, враховуючи, зокрема, і ті обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі. Як вбачається з вироку суду, призначаючи ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, суд першої інстанції виходив не лише з характеру і ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, але й відповідно до ст.ст. 65, 66, 67 КК України урахував дані про особу ОСОБА_8 , раніше судимого, який вчинив нові злочини в період іспитового строку, не працює, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно. Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , суд визнав щире каяття обвинуваченого. Обставиною, що обтяжує покарання, - рецидив злочину. З урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження нових злочинів можливі тільки в умовах ізоляції його від суспільства.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 визнав вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів та розповів про обставини їх вчинення, був готовий понести кримінальне покарання за вчинене, не заперечував, що заздалегідь приготувався до викрадення майна, приніс з собою інструменти, за допомогою яких демонтував з електроопори два металевих кутники. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, щире каяття ОСОБА_8 .

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу органам дізнання, досудового слідства і суду у встановленні істини у справі, з`ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину. Повідомлення компетентним органам достеменно відомих цим органам обставин справи виключає наявність такої обставини, як активне сприяння розкриттю злочину. Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що підставою для відкриття кримінального провадження стали матеріали правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення, а саме: рапорт інспектора ПС РПС ДзМУ ОСОБА_11 про те, що 20 лютого 2015 року біля будинку № 148 по вул. Брестській в м. Дніпродзержинську поряд з вежею електропередач було затримано ОСОБА_8 зі складовими частинами вежі металевими виробами. Тобто ОСОБА_8 був затриманий на місті вчинення злочину. Визнання в подальшому ним вини під час досудового розслідування та судового розгляду справи не можна розцінювати як активне сприяння розкриттю злочину, оскільки відомості про вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень були відомі співробітникам правоохоронних органів ще до початку досудового розслідування, рапорт працівника органу внутрішніх справ про виявлений злочин став підставою для відкриття кримінального провадження. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано не визнано обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , активне сприяння розкриттю злочину. Тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо неврахування судом зазначеної обставини як такої, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не може погодитися і з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо наявності і іншої обставини, що пом`якшує покарання, яка передбачена п.2 ч.1 ст. 66 КК України. Відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди це дії, які фактично усувають негативні наслідки вчиненого злочину і можуть бути визнані обставиною, що пом`якшує покарання, тільки у разі реального відшкодування (усунення) у повному обсязі спричинених злочином втрат фізичного, майнового або морального характеру. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що своїми діями обвинувачений ОСОБА_8 заподіяв ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» матеріальну шкоду у розмірі 4 356 грн. 59 коп. та її не відшкодував. Посилання захисника ОСОБА_7 у апеляційній скарзі на готовність обвинуваченого відшкодувати завдані збитки колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки тільки добровільне та повне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди за вимогами закону може визнаватися обставиною, що пом`якшує покарання.

Не підтверджені матеріалами справи і доводи апеляційної скарги захисника щодо безпідставного неврахування судом першої інстанції даних про особу обвинуваченого, який має на утриманні трьох дітей. Сам обвинувачений у судовому засіданні пояснив (і це підтверджується матеріалами справи), що проживає із співмешканкою, яка має трьох малолітніх дітей. Не маючи професії та постійної роботи, він був вимушений красти чуже майно та вчинив зазначені злочини. Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_8 задовольняв матеріальні потреби шляхом вчинення злочинів, був працездатним, але суспільно-корисною працею не займався. Тому доводи апеляції захисника ОСОБА_7 у цій частині задоволенню не підлягають.

За положеннями ст.69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону.

Як зазначено вище, суд першої інстанції обґрунтовано визнав щире каяття обвинуваченого ОСОБА_8 обставиною, що пом`якшує покарання. Судом апеляційної інстанції інших обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , не встановлено. Але за вимогами ст. 69 КК України для вирішення питання про можливість застосування даної норми закону потрібно встановити не менше двох обставин, що пом`якшують покарання. За таких умов виключається призначення ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкціями ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 194 КК України, за які засуджений обвинувачений.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що при призначенні покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчинених злочинів та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та призначив покарання, яке за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Тому призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, є справедливим та відповідатиме вимогам ч.2 ст. 50 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Разом з тим, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України обвинуваченому зараховується строк попереднього ув`язнення в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» - попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Таким чином, зарахуванню підлягає час попереднього ув`язнення, до набрання чинності вироку. Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Оскільки вирок суду першої інстанції набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне за правилами, встановленими ч.1 та ч.5 ст. 72 КК України, зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_8 строк перебування його під вартою з 15 квітня 2016 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Відповідно до частини 5 статті 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 15 квітня 2016 року по 26 липня 2016 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії ухвали апеляційного суду.

Судді:
______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4