АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1905/16 Справа № 188/1475/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря с/з - ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000627 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Петропавлівка Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

представника потерпілих адвоката ОСОБА_12

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 491 грн. 04 коп.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 70000 грн.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої, кримінальним правопорушенням у розмірі 70000 грн.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої, кримінальним правопорушенням у розмірі 60000 грн.

Вирішено питання речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Водій ОСОБА_7 01.08.2015 близько 01 год. 50 хвилин, перебуваючи у стані алкольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Хюндай Елантра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_13 , рухався з перевищенням дозволеної Правилами дорожнього руху швидкості по вул. Леніна в смт. Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області зі сторони вул. Колгоспної в напрямку вул. Червоної.
Під час руху в районі будинку № 53 по вул. Леніна смт. Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області водій автомобіля «Хюндай Елантра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, маючи об`єктивну можливість виявити пішохода ОСОБА_14 , який рухався справа наліво відносно напрямку руху вказаного автомобіля, не вжив своєчасно заходів щодо зменшення швидкості та застосування своєчасного екстренного гальмування, у результаті чого відбувся наїзд передньою лівою частиною автомобіля «Хюндай Елантра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_14 .
Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5., 2.3. (б), 12.3., 12.4 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
п. 13 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;
п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 2.3 б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.»
п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год».
Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 перебуває в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_14 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла, відкритої черепно-мозкової травми; перелому кісток черепу, розповсюдженого крововиливу під м`якими мозковими оболонками, забою головного мозку з утворенням безструктурної ділянки мозкової тканин, помірно вираженого набряку мозку та його оболонок, синця на верхній та нижній повіці правого ока, садна на передньо-зовнішній поверхні лівого передпліччя, на 1,2,3-му пальці правої кисті на внутрішній поверхні 5-ти ділянок осаднення, перелому 9,10,11 грудних остистих відростків, відкритого перелому великогомілкової та малогомілкової кістки ліворуч, згортків крові у порожнинах серця та великих судин.
Дані тілесні ушкодження прижиттєві, виникли від дії тупого твердого предмету та при ударі об такі, за обставин дорожньо-транспортної пригоди.
Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, пішохід ОСОБА_14 в момент первинного контакту з транспортним засобом знаходився в вертикальному положенні та був повернутий лівою половиною тіла відносно транспортного засобу.
Виявленні тілесні ушкодження, у своїй сукупності, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 17 годині 25 хвилин від сумісної тупої травми тіла, що супроводжувалася відкритою черепно-мозковою травмою, переломом кісток черепу, крововиливами під оболонки та у речовину головного мозку, переломом 9,10,11 грудних остистих відростків, відкритого перелому великогомілкової та малогомілкової кістки ліворуч.
Не погоджуючись з судовим рішенням захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій порушує питання про зміну вироку суду в частині призначення покарання, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які вплинули на визначення міри покарання, неповнотою судового розгляду, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.
У зв`язку з чим адвокат просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання знизивши строк покарання та застосувавши ст.75 КК України, зарахувати у строк покарання період його попереднього ув`язнення та повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, а саме: довідку щодо вмісту алкоголю в крові ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_7 і протокол огляду місця події та схему ДТП.

Також захисник просить зменшити стягнуті суми за вироком суду у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що факти перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, перевищення ним дозволеної Правилами дорожнього руху швидкості та маючи об`єктивну можливість виявити пішохода ОСОБА_14 ґрунтуються на припущеннях, і не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам ч.4 ст.17 КПК України.

На думку захисника, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону виразилися у тому, що 14 квітня 2016 року суд першої інстанції прийняв рішення про продовження терміну тримання під вартою ОСОБА_7 за відсутності обвинуваченого у судовому засіданні, чим були порушені вимоги ч.1 ст.193 КПК України та ч.2 ст.331 КПК України і ухвала останньому надана 30 травня 2016 року.

Також адвокат зазначає, що суд не встановив, що стало причиною створення аварійної обстановки на дорозі та виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди і ухвалюючи вирок не зарахував строк перебування під вартою ОСОБА_7 з 23 жовтня 2015 року в строк покарання, відповідно до ч.5 ст.72 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілих адвокат ОСОБА_12 просить в задоволенні апеляційної скарги захисника відмовити в повному обсязі, оскільки її доводи не ґрунтуються на жодних доказах і як вбачається, доказів до апеляційної скарги не надано, а тому вони є очевидно безпідставними.

Виходячи із викладеного, представник потерпілих адвокат ОСОБА_12 вирок суду першої інстанції просить залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 , доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які просили задовольнити її апеляційну скаргу та змінити вирок суду, пом`якшити призначене покарання ОСОБА_15 і застосувати положення ст.75 КК України та зменшити стягнуті суми за цивільним позовом, думку прокурора ОСОБА_8 , який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, а тому просив апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, думку потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх представника адвоката ОСОБА_12 , які також просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Згідно ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, за яким його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і даними що містяться в показаннях потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та інших.

Так обвинувачений ОСОБА_7 будучи допитаний під час судового розгляду в суді першої інстанції вину визнавав частково, оспорював лиши фактичні обставини кримінального правопорушення що стосуються знаходженням його в стані алкогольного сп`яніння та причинно-наслідкового зв`язку під час виникнення даної дорожньо-транспортної події через дії потерпілого.

Саму подію вчинення дорожньо-транспортної пригоди так і інші обов`язкові ознаки об`єктивної сторони кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , останній не оспорював.

Отже, ОСОБА_7 в суді хоч і заперечував свою винність у вчиненні ним кримінального правопорушення, однак визнав, що він керуючи технічно справним автомобілем і перебуваючи у тверезому стані вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_14 , після чого місце дорожньо-транспортної події покинув та вжив спиртні напої.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 сам факт вчинення дорожньо-транспортної події та її обставини у вигляді часу, місця події не оспорює.

Перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під час скоєння дорожньо-транспортної події у стані алкогольного сп`яніння підтверджується висновком хіміко-токсикологічного аналізу №9740 від 01 серпня 2015 року, який проведений клінічно-діагностичною лабораторією Комунального закладу «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради. Виходячи із висновку вміст алкоголю в крові ОСОБА_7 становить 0,86 % (т.1 ст.183).

Колегія суддів до доводів сторони захисту про вжиття ОСОБА_7 спиртних напоїв після вчинення зазначеного кримінального правопорушення відноситься критично та сприймає їх як спосіб захисту обвинуваченого та можливість неврахування при призначенні покарання обтяжуючих обставин злочину.

Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених у вироку доказів суд обґрунтовано визнав винним ОСОБА_7 в зазначеному кримінальному правопорушенні. Суд дійшов такого висновку, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України.

Перевіряючи вирок суду щодо ОСОБА_7 , колегія суддів не убачає наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, на що спирається в своїй апеляційній скарзі захисник.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виходячи із положення даної імперативної норми кримінального процесуального закону та спливом двомісячного строку тримання під вартою, суд був зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою незалежно від наявності клопотань.

Так, продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового провадження, яке мало місце 14 квітня 2016 року було проведено за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 . А тому посилання на можливе порушення права на захист обвинуваченого в апеляційній скарзі, є необґрунтованим, оскільки обвинувачений був забезпечений правничою допомогою свого захисника.

Доводи захисника ОСОБА_6 стосовно неповноти судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Судом першої інстанції було встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 та суспільно-небезпечні наслідки у вигляді дорожньо-транспортної події та смерті потерпілого ОСОБА_14 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку.

До таких висновків суд першої інстанції дійшов після всебічної, повної і неупередженої оцінки й аналізу наведених у вироку доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.

Так, висновком судової авто-технічної експертизи №70/27-731 від 16 жовтня 2015 року, за яким дії водія ОСОБА_7 у даній дорожній обстановці не відповідали вимогам п.п.12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху, а невідповідність дій водія ОСОБА_7 вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с.169-172 т.1).

Також вказані фактичні обставини кримінального правопорушення підтверджуються висновком судово-медичної експертизи №489 від 01 вересня 2015 року та висновком комісійної судово-медичної експертизи №197 від 09 жовтня 2015 року.

Доводи захисника ОСОБА_18 про те, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими з таких підстав.
Згідно зі ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину. Конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що вливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого.

У цьому кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_7 призначено із порушенням визначених у законі загальних засад.

Згідно із положенням ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі, то при його призначенні судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, врахована тяжкість скоєного обвинуваченим необережного злочину, який відноситься згідно із ст.12 КК України до категорії тяжких злочинів, особа винного, який вину визнав частково, з місця вчинення кримінального провадження зник, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, судом встановлено обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а обставин, що помяшує покарання, не встановлено, що дає підстави колегії суддів вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції основного покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 роки, що є середнім розміром, встановленим санкцією зазначеної статті, без застосування ст. 75 КК України.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені захисником обставини не вказують на те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без відбування покарання, оскільки наявні тяжкі суспільно-небезпечні наслідки вчиненого кримінального правопорушення у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_14 та обвинувачений з місця скоєння злочину зник, не забезпечивши потерпілого першою медичною допомогою, а тому підстави для застосування ст.75 КК України відсутні.
З урахуванням викладеного, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_18 , вважаючи доводи останньої не обґрунтованими.
Що стосується апеляційних вимог захисника ОСОБА_18 про необхідність зміни вироку суду в частині вирішення цивільного позову, а саме зменшення розміру стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих, то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції вирішуючи питання про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого дійшов правильного висновку та правильно визначив розмір його відшкодування.
Колегія суддів також звертає увагу, що обвинуваченийОСОБА_7 під час скоєння злочину здійснював керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що знижувало увагу та швидкість реакції. Дана фактична обставина була встановлена під час судового розгляду кримінального провадження та лягла в основу обвинувального вироку, а тому ця обставина підлягає також врахуванню при визначенні розміру відшкодування спричиненої злочином моральної шкоди.

Апеляційна вимога захисника ОСОБА_18 в частині зменшення розміру відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих не вмотивована належним чином та взагалі не містить жодних доводів.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, підлягає зарахуванню ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з дати його затримання 23 жовтня 2015 року, відповідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 23.10.2015 року по день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції включно, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
При перевірці кримінального провадження будь-яких передбачених ст.409 КПК України підстав для скасування або зміни вироку суду щодо ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції не вбачається.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з вироком суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , вважає його законним і обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 .

Керуючись ст. 404,405,407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 , засудженого за ч.2 ст.286 КК України залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 у строк покарання, строк його попереднього ув`язнення: з 23 жовтня 2015 року по 20 жовтня 2016 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.
Судді:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4