Дата документу Справа № 334/4343/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 334/4343/15-к Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 11- кп/778/663/16 ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 185 Доповідач в апел. інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відео конференції із Запорізького слідчого ізолятора

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі апеляційну скаргу прокурора на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Запоріжжя, без постійного місця реєстрації та проживання, раніше судимий:

- 23 грудня 2014 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.263 КК України до 120 годин громадських робіт;

- 29 квітня 2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.1, ч.4 ст. 358 КК України, з застосуванням ч.1 ст.71 КК України, до 1 року 1 місяця 15 днів обмеження волі. На підставі ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном1 рік;

визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15- ч.2 ст. 185 КК України йому призначено покарання

-за ч.2 ст. 15-ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 року обмеження волі;

-за ч.2 ст. 185 КК України у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2015 року і остаточно призначено покарання у виді 2 років 1 місяця обмеження волі.

На підставі ч.ч.1,5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день тримання під вартою за 2 дні позбавлення волі, 1 день позбавлення волі за 2 дні обмеження волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з 30 листопада 2015 року.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Прокурор звернувся з апеляційною скаргою в якій, вказує на:

-неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 , посилаючись на необхідність кваліфікації його дій за епізодом від 24 травня 2015 року за ч.1 ст. 185 КК України; за ч.2 ст. 185 КК України за епізодом від 25 травня 2015 року; за ч.2 ст. 15-ч.2 ст. 185 КК України за епізодом від 26 травня 2015 року;

-істотні порушення вимог кримінального процесуального, що виразились в невідповідності зазначеної в мотивувальній частині вироку кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , кваліфікації його дій, викладеній в резолютивній частині вироку;

Просить вирок в частині кваліфікації дії обвинуваченого ОСОБА_8 та призначеного йому покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15- ч.2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вигляді 80 годин громадських робіт, у вигляді 2 років обмеження волі, у вигляді 1 року обмеження волі, відповідно. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком і остаточно призначити покарання у вигляді 2 років 1 місяця обмеження волі.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 в період відбуття покарання за попереднім вироком скоїв ряд умисних корисних злочинів проти власності за наступних обставин.

Так, 24 травня 2015 року, ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, його злочинним намірам перешкодити ніхто не зможе, знаходячись в під`їзді будинку АДРЕСА_1 , таємно викрав один металевий поштовий ящик на п`ять відсіків, вартістю 741 грн. 66 коп. без урахування ПДВ, який належить міському комунальному підприємству «Основаніє», після чого, з метою продажу викраденого майна та незаконного збагачення, покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

25 травня 2015 року, ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, його злочинним намірам перешкодити ніхто не зможе, знаходячись в під`їзді будинку АДРЕСА_1 , таємно викрав один металевий поштовий ящик на п`ять відсіків, вартістю 741 грн. 66 коп. без урахування ПДВ, який належить міському комунальному підприємству «Основаніє», після чого, з метою продажу викраденого майна та незаконного збагачення, покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, 26 травня 2015 року, ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, його злочинним намірам перешкодити ніхто не зможе, знаходячись в під`їзді будинку АДРЕСА_1 , таємно викрав один металевий поштовий ящик на п`ять відсіків вартістю 741 грн. 66 коп. без урахування ПДВ, який належав міському комунальному підприємству «Основаніє». Після чого, намагався покинути місце вчинення злочину, але не довів свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки, був затриманий працівниками міліції.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши прокурора, який частково підтримав доводи апеляційної скарги, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, думку обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, в вирок суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За змістом ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які ставлять під сумнів законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадження стосовно ОСОБА_8 вироку.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

У даному кримінальному провадженні міститься два обвинувальних акта, складених прокурором 26.08.2015 року про уточнення обвинувачення (а.с.25-30, 31-34).

В одному тексті обвинувального акта зазначена кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, в іншому за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України.

Відомості про те, копія якої саме редакції обвинувального акта вручалась обвинуваченому і від якого саме обвинувачення ОСОБА_8 захищався, в матеріалах провадження не містяться.

Колегія судів вважає, що ухвалений відносно ОСОБА_8 вирок не відповідає вимогам ст.370, 374 КПК України, не може вважатись законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Так, у вступній частині вироку суд зазначив про те, що розглянув кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, що не відповідає жодному із вищевказаних обвинувальних актів.

Крім того, в мотивувальній частині містяться суперечливі висновки щодо формулювання обвинувачення і кваліфікації дій ОСОБА_8 , які суд кваліфікував за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України і за ч.2 ст. 185 КК України.

В резолютивній частині вироку при цьому суд визнав ОСОБА_8 винним за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки містять істотні суперечності, які впливають на вирішення питання про винуватість або невинуватість ОСОБА_8 , правильність кваліфікації його дій та визначення міри покарання. Такі порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки, перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення і є підставою для скасування вироку суду відповідно до ст. 411, 412 КПК України.

Невиконання судом першої інстанції вищевказаних вимог кримінального процесуального закону призвело до порушення прав обвинуваченого на захист, яке відповідно до змісту ст. 20 КПК України, полягає у сукупності наданих йому законом прав для спростування обвинувачення, пом`якшення покарання, захисту особистих інтересів.

Тому, виходячи із передбачених ч.6 ст.9, п.13 ч.1 ст.7 КПК України загальних засад кримінального провадження, з метою забезпечення обвинуваченому реалізацію його прав, згідно п.2,3 ч.1 ст. 409, п.4 ч.1ст. 411, ч.1 ст. 412, ст. 415 КПК України ухвалений стосовно ОСОБА_8 вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 415 КПК України при скасуванні вироку суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність.

Оскільки обвинувачений тримається під вартою до набрання вироком законної сили, у зв`язку з тим, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, і під час апеляційного розгляду не встановлені підстави для зміни зазначеного запобіжного заходу на більш м`який, клопотань з цього приводу ні обвинуваченим, ні його захисником не заявлено і не надано будь-яких даних, які б свідчили про можливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні злочинів під час іспитового строку, не має визначеного місця проживання, колегія суддів вважає необхідним строк тримання під вартою обвинуваченого продовжити на 60 днів до 26 червня 2016 року включно.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 412, 415 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2016 року щодо ОСОБА_8 скасувати, призначити новий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Продовжити строк тримання ОСОБА_8 під вартою на 60 днів до 26 червня 2016 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4