АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
захисника розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006989, за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плесецьке, Васильківського району, Київської області, який до утримання в Київському слідчому ізоляторі № 13 Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 186 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Строк покарання ухвалено рахувати з 28 серпня 2015 року.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.
Обвинувачений ОСОБА_6 подав на зазначений вирок апеляційну скаргу, в якій,не оспорюючи фактичні обставини кримінальних правопорушень та винуватість у вчиненому, просив вирок змінити та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, застосувавши ст. 75 КК України, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.
Апелянт зазначав, що визнає свою винуватість у вчинених злочинах та щиро розкаюється, зробив для себе відповідні висновки та не має наміру продовжувати злочинні дії. На час вчинення злочинів він працював, на підтвердження чого суду першої інстанції надавав копію трудової книжки. Зазначав, що його матір мала намір відшкодувати заподіяні потерпілим збитки, однак останні відмовились. Крім того, суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував, що його цивільна дружина ОСОБА_8 на даний час вагітна.
Від потерпілої ОСОБА_9 надійшли заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, в яких остання зазначала, що доводи обвинуваченого не підтверджують можливість його виправлення без відбування покарання та не гарантують, що в подальшому він не вчинятиме суспільно небезпечні діяння, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні грабежу відносно кількох осіб, що свідчить про систематичний характер його дій.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу та змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, посилаючись на те, що 11 лютого 2016 року він у місцях попереднього ув`язнення уклав шлюб з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на даний час вагітна, та вважав призначене йому судом першої інстанції покарання занадто суворим, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, а вирок суду першої інстанції без змін, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 186 КК України, та у відкритому викраденні чужого майна (грабіж) поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 186 КК України.
Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальні правопорушення вчинені за таких обставин.
20 липня 2015 р. біля 21 год. 00 хв., ОСОБА_6 , бажаючи незаконно збагатитись за рахунок чужого майна, діючи з прямим умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, перебуваючи біля будинку № 18 по бул. І.Лепсе в м. Києві, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_11 , яка проходила повз вищевказаний будинок.
Реалізуючи свій намір, діючи з корисливих спонукань, ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_11 та ривком зірвав з шиї останньої золотий ланцюжок, вартістю 10 000 гривень з підвіскою вартістю 8 000 гривень. Після цього, утримуючи при собі відкрито викрадене майно, з місця злочину зник, а майном розпорядився на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 18 000 гривень.
Крім того, 05 серпня 2015 р., близько 22 год. 50 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в салоні трамваю № 1, який зупинився в депо, що знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Корольова, 7, побачив на шиї водія вищевказаного трамваю ОСОБА_12 золотий ланцюжок із кулоном та вирішив ним заволодіти.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих спонукань, ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_12 і ривком зірвав з шиї останньої золотий ланцюжок, вагою 20 г. і вартістю 22000 гривень та золотий кулон вагою 7 г. і вартістю 8000 гривень.Після цього, утримуючи при собі викрадене майно, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду розмірі 30 000 гривень.
Також, 28 серпня 2015 р., біля 09 год. 15 хв. ОСОБА_6 , знаходячись на проспекті Відрадному 103 в м. Києві, неподалік від станції «Київ-Волинський», побачив раніше незнайому йому ОСОБА_9 та помітив, що на шиї у останньої знаходився золотий ланцюжок із хрестиком і у нього виник злочинний умисел на повторне відкрите викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих спонукань, ОСОБА_6 підійшов ззаду ОСОБА_9 і ривком зірвав з шиї останньої золотий ланцюжок, вартістю 10000 гривень з хрестиком із золота вартістю 5000 гривень. В результаті дій ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_9 відчула

фізичний біль, оскільки обвинувачений застосував насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.
Після цього ОСОБА_6 , утримуючи при собі викрадене майно, з місця вчинення злочину зник і розпорядився ним в подальшому на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду в сумі 15 000 гривень.
Також діями ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_9 були завдані тілесні ушкодження у виді: смугоподібного синця - по передній поверхні шиї справа в нижній третині, та які відповідно до висновку експерта № 2353 від 28 серпня 2015 р. віднесені до легких тілесних ушкоджень, що не є небезпечним для життя ( за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Відповідно до вимог частини 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), та у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, вчиненому повторно, за обставин, установлених судом та послідовно викладених у вироку, відповідають об`єктивно з`ясованим фактичним обставинам кримінального провадження, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України.
Відповідно до правил ч. 1 ст. 404 КПК України зазначені фактичні обставини кримінального провадження не перевіряються колегією суддів апеляційного суду, оскільки вони не оспорювалися учасниками судового провадження під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом першої інстанції недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності винуватості ОСОБА_6 , правову кваліфікацію діянь, вчинених останнім за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.
Доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі стосовно наявності підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного судом покарання шляхом застосування положень ст. 75 КК України, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, є необґрунтованими.
Всупереч твердженням в апеляційній скарзі, покарання ОСОБА_6 як за вчинені кримінальні правопорушення, так і на підставі ст. 70 КК України, призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів. При цьому судом першої інстанції були фактично враховані усі обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі.
Так, врахувавши ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, стан його здоров`я та сімейні обставини, те, що заподіяні злочинами збитки потерпілим не відшкодовані, а також наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність обставини, що обтяжує покарання, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, а тому належним чином визначив йому покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкцій ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України.
При вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, обґрунтовано призначив остаточне покарання, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Отже, судом першої інстанції ОСОБА_6 призначене покарання з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65, 70 КК України, яке за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.
Підстав для призначення застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає, оскільки по справі не встановлено обставин, що можуть вказувати на можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_6 без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

__________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3