ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/53/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_4 ,

представника потерпілої: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_3 ,

захисників: захисника: ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и в:
у Дарницькому районному суді м. Києва перебуває вказане кримінальне провадження. До обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк застосування якого спливає 11 липня 2016 року.

При перегляді доцільності продовження застосування запобіжного заходу до обвинуваченого прокурор уважав необхідним його продовжити, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Представник потерпілої вирішення даного питання залишив на розсуду суду.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 заперечував проти продовження запобіжного заходу та заявив клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт, яке підтримав сам обвинувачений.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження приходить до наступного висновку.
У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.
Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення з-під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу (рішення «Єлоев проти України», «Фельдман проти України»).
Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані, проте прокурором у судовому засіданні не було зазначено інших чітких підстав на обґрунтування такого.
Суд ураховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (рішення Мамедов проти Росії).
У зв`язку з цим, а також ураховуючи, що ОСОБА_3 без прийняття судом рішення по суті висунутого йому обвинувачення перебуває під вартою більше 8 місяців, а складність справи обумовлює її тривалий судовий розгляд, до суду не з`являються двоє свідків, суд приходить до висновку, що подальше утримання обвинуваченого під вартою не викликано необхідністю, а тому не вважає за доцільне продовжувати вказаний запобіжний захід.
Натомість, вивченням даних про особу обвинуваченого судом установлено, що ОСОБА_3 , має визначене місце реєстрації та проживання, під час досудового розслідування ніяких протиправних дій не вчиняв, повінстю відшкодував завдану потерпілим шкоду, а тому приходить до висновку про можливість зміни запобіжного заходу обвинуваченому із триманням під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою - домашній арешт, поклавши на нього додаткові обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утриматись від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні; носити електронний засіб контролю.
Застосовуючи такий вид міри запобіжного заходу суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України щодо можливості обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню, а також зі ступені тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину.
Суд уважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту з визначеними обмеженнями та покладеним додатковим обов`язком на даний час забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177,178,181,195,331 КПК України,
у х в а л и в:
Змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з носінням електронного засобу контролю,, заборонивши обвинуваченому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово строком до 1 вересня 2016 року включно.
Обвинуваченого ОСОБА_3 , звільнити з під варти в залі суду негайно.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, а також, що відповідно до ч. 6 ст. 195 КПК України відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на підозрюваного, обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 додаткові обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, та зобов`язати обвинуваченого: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утриматись від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні.
Ухвалу суду направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого - Управління поліції в Дарницькому районі Головного управління Національної поліції в м. Києві.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя