Справа № 154/1636/15 Провадження №11-кп/773/337/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 125 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку кримінальне провадження №120 140 300 600 007 89 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29 березня 2016 року, яким, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Зоря, Володимир-Волинського району, Волинської області, українець, освіта вища, неодружений, непрацюючий, житель АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до штрафу у виді 60 неоподаткований мінімумів громадян, що становить 1020 гривень.

Речові докази сорочку та краватку постановлено знищити.

Переглядаючи справу в порядку апеляційного провадження, апеляційний суд, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що відповідно до розпорядження голови районного ради за № 6ос від 01.08.2014 року, будучи призначеним на посаду заступника голови Володимир-Волинської районної ради та перебуваючи на вказаній посаді, 14 жовтня 2014 року, близько 17-00 години, в приміщенні кабінету загального відділу Володимир-Волинської районної державної адміністрації, що по вул. Небесної Сотні, 3 в м. Володимир-Волинський, під час раптового виниклого словесного конфлікту із головою Володимир-Волинської районної державної адміністрації ОСОБА_9 , умисно, на ґрунті особистих неприязних стосунків, наніс останньому сконцентрований удар кулаком в обличчя, заподіявши ОСОБА_9 тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та рани в ділянці верхньої губи справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі посилається на те, що вирок суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Також суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування вироку.

Зазначає, що саме потерпілий ОСОБА_9 безпідставно розпочав з ним словесний конфлікт в ході якого та у присутності свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 безпідставно наніс йому удар кулаком в обличчя. Ці обставини свідки підтвердили у суді першої інстанції. Протиправність дій ОСОБА_9 об`єктивно підтверджується висновком судово-медичної експертизи, відповідно до якої, у нього на обличчі були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця. Крім того, протиправність дій ОСОБА_9 стверджується протоколом слідчого експерименту з ним та свідком ОСОБА_12 , дослідженою у суді першої інстанції медичною карткою на його прізвище, в якій містяться записи про тілесні ушкодження, які заподіяв йому ОСОБА_9 . Таким чином, місцевий суд дослідив докази, які свідчать про протиправність дій ОСОБА_9 , однак вказаним доказам правової оцінки не дав. Стверджує, що удар ОСОБА_9 наніс з метою самозахисту та припинення незаконного посягання останнього на його здоров`я, тобто в момент нападу на нього ОСОБА_9 він діяв в межах самооборони. Вважає, що суд першої інстанції при винесенні вироку допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме не застосував положення ст. 27 Конституції України та ст. 36 КПК України, які дають право кожній людині на необхідну оборону. Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким провадження у справі закрити.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст вироку та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу підтримали, потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10 , прокурора, які апеляційну скаргу заперечили, провівши судове слідство, допитавши за клопотанням сторін свідків та дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 14.10.2014 року, близько 17 години, перебуваючи у приміщенні кабінету загального відділу Володимир-Волинської районної державної адміністрації, під час словесного конфлікту з головою Володимир-Волинської районної державної адміністрації ОСОБА_9 , умисно, на ґрунті особистих неприязних стосунків, наніс останньому удар кулаком в обличчя, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження, що потягнули короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний у суді першої інстанції, а також у апеляційному суді ОСОБА_7 вини за ч. 2 ст. 125 КК України не визнав. Пояснив, що дійсно 14.10.2014 року по робочих справах перебував у приміщенні кабінету загального відділу Володимир-Волинської районної державної адміністрації до якого зайшов ОСОБА_9 . Останній став словесно його ображати та вимагав покинути кабінет. В ході суперечки ОСОБА_9 умисно наніс йому удар кулаком в обличчя. Він відштовхнув його від себе. Після цього ОСОБА_9 наніс йому удар ногою в живіт і він знову відштовхнув його від себе. Стверджує, що наміру заподіяти ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не мав, а діяв в межах необхідної оборони і таким чином захищав себе від неправомірних дій ОСОБА_9 . Вважає, що у його діях відсутній склад інкримінованого йому правопорушення. Просить вирок скасувати, а провадження у справі закрити.

Потерпілий ОСОБА_9 показав, що 14.10.2014 року він по робочих питаннях зайшов в приміщення кабінету загального відділу Володимир-Волинської районної державної адміністрації. Там побачив ОСОБА_7 , який знайомився з документами райдержадміністрації. На його зауваження ОСОБА_7 відреагував неадекватно, у присутності ОСОБА_11 та ОСОБА_12 схопив його за краватку та став душити за горло, а потім наніс удар кулаком в обличчя від якого він впав. Коли він намагався піднятись, то ОСОБА_7 наніс другий удар. Вказані події відбувались у присутності свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_11 в суді апеляційної інстанції підтвердила ту обставину, що 14.10.2014 року у кабінеті загального відділу райдержадміністрації між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 був конфлікт, ініціатором якого був ОСОБА_9 . В ході даного конфлікту ОСОБА_9 умисно наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_13 , після чого вона злякалась та вибігла в приміщення кабінету. Чи наносив удари ОСОБА_9 ОСОБА_7 вона не бачила. У її присутності ОСОБА_7 . ОСОБА_9 за краватку не хватав і за горло не душив.

Свідок та очевидець події ОСОБА_12 в суді апеляційної інстанції показала, що 14.10.2014 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в приміщенні кабінету загального відділу Володимир-Волинської РДА виникла суперечка, яку розпочав ОСОБА_9 , в ході якої ОСОБА_9 наніс ОСОБА_13 удар кулаком в обличчя, після чого ОСОБА_7 наніс такий же удар у обличчя ОСОБА_9 . Вона стала між ними та розборонила бійку, після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_7 покинули приміщення кабінету. Категорично стверджує, що у її присутності ОСОБА_7 . ОСОБА_9 за краватку не хватав і за горло не душив.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 213 від 21 жовтня 2014 року на тілі обвинуваченого ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження у виді синця, які утворились внаслідок дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.пр.59-60).

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 211 від 13 листопада 2014 року та повторної судово-медичної експертизи № 412 від 10 квітня 2015 року на тілі потерпілого ОСОБА_9 було виявлено тілесні ушкодження у виді рани верхньої губи, закритої черепно мозкової травми зі струсом мозку, які відносяться до легкого ступеня тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я ( а пр. 55-57; 63-70). Будь-який тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 у ділянці шиї експертом виявлено не було, що підтверджує неправдивість показань ОСОБА_9 та правдивість показань ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в тій частині, що ОСОБА_7 . ОСОБА_9 за краватку не хватав і за горло не душив.

Показання ОСОБА_9 у цій частині також спростовуються і протоколом огляду місця події від 14.10.2014 року та фототаблицями до протоколу ( а. пр. 33-37), які дослідив суд апеляційної інстанції. В протоколі огляду дані про пошкодження кратки ОСОБА_9 відсутні. Про механічні пошкодження краватки не свідчать і фототаблиці.

Врахувавши усі зазначені вище докази суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що легкі тілесні ушкодження ОСОБА_9 заподіяв ОСОБА_7 , оскільки вказана обставина стверджується протоколом огляду місця події та фототаблицями до нього, показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідка та очевидця події ОСОБА_12 , протоколом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 , протоколом слідчого експерименту з потерпіли ОСОБА_9 , висновками судово-медичних експертиз та іншими доказами.

Разом з тим, суд першої інстанції зібраним доказам дав неправильну юридичну оцінку у зв`язку з чим неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, що потягнуло прийняття судом незаконного судового рішення.

З матеріалів кримінального провадження та здобутих у суді апеляційної інстанції доказів з достовірністю встановлено, що 14.10.2014 року словесну суперечку з ОСОБА_13 розпочав ОСОБА_9 , в ході якої він перший вдарив кулаком в обличчя ОСОБА_7 . Вказана обставина об`єктивно підтверджується показаннями ОСОБА_7 , свідків та очевидців події ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Обвинувачений ОСОБА_13 в суді першої та апеляційної інстанції ствердив, що після нанесення йому удару ОСОБА_9 він вимушений був захищатись від його протиправних дій шляхом відштовхування ОСОБА_9 від себе.

З показань свідків та очевидців події ОСОБА_11 та ОСОБА_12 також встановлено, що ОСОБА_9 перший наніс удар в обличчя ОСОБА_13 , а ОСОБА_13 наніс удар у відповідь, що також підтверджує версію ОСОБА_13 про його самозахист.

Показання ОСОБА_9 , що ОСОБА_13 першим наніс йому удар від якого він впав, ніякими іншими доказами, крім показань ОСОБА_9 , не стверджується. Показання ОСОБА_9 у цій частині повністю спростовуються показаннями обвинуваченого ОСОБА_13 , а також показаннями свідків та очевидців події ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є працівниками Володимир-Волинськох районної державної адміністрації, та які підтвердили, що саме ОСОБА_9 першим наніс удар ОСОБА_7 .

Тому посилання ОСОБА_13 , які він дав у суді першої та апеляційної інстанції, що він захищався від протиправного посягання ОСОБА_9 підтверджуються наведеними вище доказами і є обґрунтованими. Підстав сумніватись у правдивості показань обвинуваченого ОСОБА_14 та свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у суду не має.

Відповідно до ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Згідно ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою самозахисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

Враховуючи те, що ініціатором конфлікту був ОСОБА_9 , який висловив неправомірну вимогу про залишення ОСОБА_7 приміщення районної державної адміністрації і перший наніс удар ОСОБА_7 кулаком в обличчя заподіявши йому тілесні ушкодження, то послідуючі дії ОСОБА_13 , які виразились у заподіянні ОСОБА_9 шкоди, яка на думку колегії суддів була необхідна і достатня в даній обстановці для негайного відвернення та припинення протиправного суспільно небезпечного посягання ОСОБА_9 на здоров`я ОСОБА_13 , є необхідною обороною ОСОБА_13 , а тому відповідно до ст. 11, 36 КК України такі дії по заподіянню шкоди ОСОБА_9 не являються суспільно небезпечними і не містять складу інкримінованого ОСОБА_13 кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції також встановив, що в ході конфлікту першим удар завдав ОСОБА_9 , однак прийшов до висновку, що такі дії ОСОБА_9 не давали ОСОБА_7 підстав для нанесення ударів ОСОБА_9 і не прийняв до уваги доводи ОСОБА_7 , що він діяв у межах необхідної оборони.

Такі висновки місцевого суду є неумотивовані і не узгоджуються з вимогами ст. 27 Конституції України та ст. 36 КК України, відповідно до яких, кожен громадян має право на необхідну оборону. Тому апеляційний суд вважає, що в момент заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 перебував у межах необхідної оборони і ця оборона була необхідна і достатня в даній обстановці для негайного відвернення та припинення протиправного суспільно небезпечного посягання ОСОБА_9 на здоров`я ОСОБА_13 .

Перебуваючи в стані необхідної оборони ОСОБА_7 меж необхідної оборони не перевищив, а тому його дії по спричиненні ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень не являються суспільно небезпечними і не містять складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Посилання прокурора в суді апеляційної інстанції на те, що в ході нанесення ОСОБА_9 ударів ОСОБА_7 , останній мав реальну можливість через двері покинути місце події не узгоджуються з вимогами п. 2 ст. 36 КК України відповідно до якого кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутись за допомогою до інших осіб чи органів влади, а тому цих доводів прокурора колегія суддів до уваги не приймає.

За таких обставин вирок суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_7 винним за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ст. 417 КПК України підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутності в його діях складу вказаного кримінального правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 27 Конституції України, ст. 11, 36, ч. 2 ст. 125 КК України, ст. 404, 405, 407, 417 КПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4