ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
іменем україни
14 червня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ознайомившись з касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року щодо вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2014 року стосовно ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
Вказаним вироком місцевого суду засуджено
ОСОБА_5 , 1958 року народження, громадянина України, не судимого, уродженця села Нараїв Бережанського району Тернопільської області, мешканця АДРЕСА_1 ,
- за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на 7 років позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_5 :
- на користь потерпілої ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 80 000 грн; цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду;

- на користь фінансового управління ТМР 5101,35 грн витрат на лікування потерпілої.
Згідно вироку, Конет 18.02.2012 о 21:00, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин наніс колишній дружині ОСОБА_6 ножем декілька ударів по тілу, спрямовуючи їх в область грудної клітки та намагаючись вбити останню в той час, як вона чинила активний спротив, захищаючись руками, однак не довів злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки його дії були припинені родичами потерпілої.
Апеляційний суд Тернопільської області 24.05.2016, залишивши цей вирок без зміни, у відповідності до п. б ч. 1 ст. 72 КК України зарахував у строк покарання ОСОБА_5 5 місяців 4 дні позбавлення волі відбуте покарання за ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 14.05.2014.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на недоведеність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду й призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду в касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають, а невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що посилається захисник у касаційній скарзі, сама по собі може бути підставою для зміни чи скасування вироку місцевого суду, згідно до вимог ст. ст. 409, 410 КПК України, апеляційним судом.
Отже, в касаційній скарзі відсутні посилання на підстави для зміни чи скасування судових рішень судом касаційної інстанції, передбачені ч. 1 ст. 438 КПК України.
Твердження в касаційній скарзі про те, що засуджений не мав умислу на позбавлення життя потерпілої, а наніс їй тілесні ушкодження середньої тяжкості з необережності є безпідставними, оскільки протилежні висновки суду в цій частині ухвалено, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Такі висновки, як вбачається з оскаржених рішень, відповідають показанням засудженого ОСОБА_5 , який не заперечував факт спричинення ним потерпілій тілесних ушкоджень 18.02.2012; показанням потерпілої ОСОБА_6 про обставини спричинення їй ножових поранень засудженим 18.02.2012, постійні конфлікти між ними та спричинення їй і раніше тілесних ушкоджень засудженим, який в стані алкогольного сп`яніння ставав агресивним; показанням свідка ОСОБА_7 про постійні конфлікти в родині з засудженим, який наносив тілесні ушкодження як потерпілій, так і дружині свідка ОСОБА_8 , та про події 18.02.2012, коли він вибіг на крики потерпілої та побачив, що засуджений, у стані алкогольного сп`яніння сидів на потерпілій, а його праву руку з ножем, утримувала ОСОБА_8 ; показанням свідка ОСОБА_9 лікаря-травматолога ТМКЛШМД про надання медичної допомоги потерпілій 18.02.2012, у якої при огляді були виявлені рани на лівому передпліччі, у ділянці грудини спереду та ЗЧМТ, з приводу чого її було прооперовано та надавалась медична допомога; про розповідь потерпілої про замах на її життя колишнього чоловіка; даним протоколів усної заяви від 12.03.2012 та заяв потерпілої від 12.03.2012 і 24.02.2012 про притягнення до відповідальності ОСОБА_5 за спричинення їй ножових поранень та ударів по голові; даним протоколу від 18.02.2012 про видачу потерпілою кофти, в якій вона була 18.02.2012 зі слідами бурого кольору; даним протоколу огляду місця події від 19.02.2012 про виявлення та вилучення за місцем вчинення злочину слідів речовини бурого кольору, схожих на кров, ніж зі слідами речовини бурого кольору, інші речі; заяві ОСОБА_8 , дочки потерпілої, від 19.02.2012 про притягнення до відповідальності ОСОБА_5 , який 18.02.2012 наніс її матері ОСОБА_6 ножем різані рани лівої руки, чітко це спланувавши; даним протоколу медичного огляду № 293 про перебування ОСОБА_5 18.02.2012 у середньому ступені алкогольного сп`яніння; даним протоколу відтворення обстановки та обставин подій від 17.03.2012 за участю потерпілої про обставини спричинення ОСОБА_5 18.02.2012 їй тілесних ушкоджень; висновку судово-медичної експертизи речових доказів № 33 від 24.04.2012 про характер, локалізацію пошкоджень на светрі, грудях та лівому передпліччі потерпілої; висновкам судово-медичних експертиз № 74 від 23.04.2012, № 198 від 19.04.2012 та № 263 від 25.04.2012 про виявлення крові, яка може походити від потерпілої, на держаку та клинку ножа, вилученому з місця події пучку пряжі та светрі потерпілої; висновкам судово-медичної експертизи № 453 від 24.04.2012 та комісійної додаткової судово-медичної експертизи № 027 від 29.03.2013 про тяжкість, характер та локалізацію виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень, характерних для самозахисту, можливість їх утворення за обставин, наведених нею та неможливість їх утворення за обставин, на які посилається ОСОБА_5 ; висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 205 від 29.03.2012 про відсутність у засудженого психічних захворювань в період часу інкримінованих йому дій та можливість усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Визнавши ці докази достовірними та оцінивши їх в сукупності з іншими фактичними даними, у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_5 в скоєнні незакінченого замаху на умисне вбивство та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, обґрунтовано відкинувши доводи сторони захисту про спричинення засудженим ОСОБА_5 необережного тілесного ушкодження середньої тяжкості та необхідність кваліфікації його дій за ст. 128 КК України.
При цьому суд врахував дані про знаряддя злочину ніж, спрямованість ударів у місце розташування життєво важливих органів грудну клітину, локалізацію виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень, характерних для самозахисту, припинення засудженим своїх дій тільки після втручання сторонніх осіб, і обґрунтовано визнав, що ОСОБА_5 діяв з умислом на вбивство потерпілої, але не довів свій умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі. Врахував суд і обстановку, що передувала конфлікту, наявність неприязних відносин між потерпілою та засудженим, його поведінку одразу після вчинення кримінального правопорушення, а саме - ненадання потерпілій допомоги, що також свідчить про умисел саме на вбивство ОСОБА_6 .
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано визнав такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження, суперечливі показання засудженого про спричинення потерпілій тілесних ушкоджень з необережності, протоколу відтворення обстановки і обставин подій від 20.03.2012 та протоколу проведення слідчого експерименту від 07.03.2012, за участю ОСОБА_5 .
Твердження захисника про «відсутність критичної оцінки суду показань свідка ОСОБА_7 », який брав участь в якості статиста при відтворенні обстановки та обставин подій 17.03.2012, тобто - до першого його допиту в якості свідка, не обґрунтоване посиланнями на відповідні норми кримінального процесуального закону тощо.
У відповідності до вимог ст. 356 КПК України, допит експерта може бути проведений в судовому засіданні за наявності підстав для роз`яснення висновку. Оскільки такі підстави не встановлені, суд обґрунтовано обмежився дослідженням висновку експерта.
Отже довід касаційної скарги в цій частині є необґрунтованим, оскільки із наведеного адвокатом в скарзі змісту висновку судово-медичної експертизи речових доказів № 33 від 24.04.2012 не вбачається наявність істотних суперечностей.
Щодо доводів касаційної скарги в частині непроведення апеляційним судом повторного дослідження відповідних доказів, то в цій частині апеляційний суд діяв у повній відповідності до вимог ст. 404 КПК України.
Покарання ОСОБА_5 призначено з урахуванням загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, та є справедливим.
В апеляційному порядку справа розглянута у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а постановлена ухвала, всупереч твердженням сторони захисту, є вмотивованою та відповідає іншим вимогам ст. 419 КПК України.
Цивільний позов вирішений судом у відповідності до вимог ст.ст. 127-129 КПК України. Розмір відшкодування моральної шкоди визначений судом з урахуванням вимог ст.ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України і є обґрунтованим.
Доводів на підтвердження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в скарзі не наведено.
Отже, з касаційної скарги, наданих до них судових рішень вбачається, що підстав для їх задоволення немає.
Зважаючи на зазначене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року щодо вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2014 року стосовно ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_10 ОСОБА_11