Справа № 755/3940/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"17" березня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000860 від 20.01.2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в :
У провадження суду обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні надійшов 01.03.2016 року.

Ухвалою суду від 02.03.2016 року у провадженні було призначено підготовче судове засідання на розгляд у якому винесено питання регламентовані ст.ст. 314-316 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні стороною захисту було повідомлено, що 19.02.2016 року між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_4 було укладено угоду про примирення, тож враховуючи положення ч. 5 ст. 469 КПК України, яка передбачає, що укладення угоди про примирення може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку та норми ч. 3 ст. 474 КПК України, суд перейшов до розгляду угоди в підготовчому судовому засіданні.

Зокрема, обвинувачений, в підготовчому судовому засіданні, розуміючи наслідки затвердження угоди та права визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, просив суд затвердити угоду про примирення і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України в повному обсязі сформульованого обвинувачення та зазначив, що в повній мірі розуміє наслідки не виконання останньої, визначені ст. 476 КПК України.

Потерпіла, розуміючи наслідки укладання та затвердження даної угоди, визначені ст. 473 ч.1 п. 2 КПК України, у підготовчому судовому засіданні, вважала за необхідне угоду затвердити.

Прокурор та захисник, кожен окремо, в підготовчому судовому засіданні, зауважили, що при укладенні даної угоди були дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, тож просили цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені заходи.

Суд, заслухавши думку сторін угоди, захисника та прокурора, дослідивши матеріали провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального Кодексу України (далі КПК України) та закону приходить до наступного.

Статтею 468 КПК України регламентовано, що в кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Згідно з даною угодою, її сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України визнаючи, шляхом її укладення доведеним, що останній 20.01.2016 року, приблизно о 16 годині 45 хвилин знаходячись в салоні маршрутного таксі № 211, яке рухалося від зупинки завод «Вулкан» в напрямку масиву Русанівка в м. Києві, помітив в жіночій сумці у раніше незнайомої ОСОБА_4 мобільний телефон і в цей момент у нього виник злочинний умисел на повторне, таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свої злочинні наміри, спрямовані на повторне, таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, з метою власного незаконного збагачення, ОСОБА_6 знаходячись в салоні маршрутного таксі № 211, яке наближалося до зупинки «Русанівка» підійшов до ОСОБА_4 та впевнившись в тому, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, діючи непомітно для оточуючих, з жіночої сумки, яка знаходилася в останньої в руках, повторно, таємно викрав особисте майно, яке належить ОСОБА_4 , а саме: мобільний телефон «Соні», вартістю 6900 гривень, в якому знаходилася сім-картка оператора «Лайф», вартістю 20 гривень, на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 80 гривень, а всього ОСОБА_6 викрав майно на загальну 7000 гривень, чим спричинив матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_4 .

Після чого ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник, але невдовзі був затриманий працівниками поліції та викрадене майно у нього було вилучено.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно.

Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_6 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме 2 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання згідно ст. 75 КК України з іспитовим терміном у 1 рік та покладенням обов`язків з числа регламентованих ст. 76 КК України.

Ініціювання та укладення угоди було здійснено у відповідності до положень ст. 469 КПК України та порушень норм останньої, у підготовчому судовому засіданні, судом не встановлено.

Безпосередньо в самій угоді про примирення викладено усі імперативні реквізити останньої, визначені ст. 471 КПК України, та доведено до відома її сторін наслідки укладення та затвердження, регламентовані ст. 473 КПК України, наслідки не виконання, визначені ст. 476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого обвинувачення, а саме: його класифікації за ст. 12 КК України, особливостей обставин вчинення: форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, характеру і ступіня тяжкості наслідків, що настали, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують останнє.

Підстав регламентованих п.п. 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК України для відмови у затвердженні угоди прокурором не було доведено та судом не виявлено.

Таким чином, судом, у підготовчому судовому засіданні, встановлено, що умови даної угоди в повній мірі відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України та закону.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 та ч. 1 ст. 475 КПК України, у підготовчому судовому засіданні, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між сторонами шляхом ухвалення вироку і призначення обвинуваченому узгодженої міри покарання.

Запобіжний захід обвинуваченому у вигляді утримання під вартою, враховуючи положення та вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України та дані про його особу слід змінити на особисте зобов`язання з покладенням обов`язків з числа регламентованих ч. 5 ст. 194 КПК України до набрання вироком законної сили.

Питання речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 314, 369-371, 373-374, 468-469, 471, 473-475 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Затвердити угоду про примирення укладену 19.02.2016 року між ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_4 у рамках кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000860 від 20.01.2016 року.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Запобіжний захід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді утримання під вартою змінити на особисте зобов`язання за адресою: АДРЕСА_1 , та покласти на нього обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися із м. Києва без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну до набрання вироком законної сили, звільнивши з-під варти в залі суду.

Речові докази: мобільний телефон, сім-карту - залишити у володінні ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України та з урахуванням обмежень визначених ч. 1 ст. 473 КПК України до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження.

С у д д я : ОСОБА_1