Справа № 344/5476/16-к
Провадження № 11-кп/779/323/2016
Категорія ч.1 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника Івано-Франківської ОПЛ № 3 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 травня 2016 року про відмову у задоволенні заяви Івано-Франківської обласної психоневрологічної лікарні №3 про припинення застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відносно ОСОБА_9 , -

в с т а н о в и л а :
вказаною ухвалою щодо ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,-

відмовлено у задоволенні заяви Івано-Франківської обласної психоневрологічної лікарні №3 про припинення застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Своє рішення суд мотивував тим, що беручи до уваги наведені обставини, висновок комісії лікарів-психіатрів, дані про особу ОСОБА_9 , а також те, що він раніше порушував режим лікування, самовільно залишав психіатричний заклад, у зв`язку з чим лікарня зверталася до УМВС України в Івано-Франківській області, у якого, згідно з показаннями у судовому засіданні лікуючого лікаря-психіатра, можливе погіршення психічного стану в разі нерегулярного вживання призначених йому медичних препаратів, а також враховуючи всі конкретні обставини провадження, те, що останній на даний час продовжує хворіти на психічне захворювання, потребує постійного лікування і у разі припинення примусових заходів медичного характеру можливий рецидив вчинених діянь, суд вважав, що з метою запобігання вчинення суспільно небезпечних діянь, визначених законом підстав для припинення застосування ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру на даний час немає.

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначає, що судом не взято до уваги обставини, на які вказував лікуючий лікар-психіатр, зокрема те, що ОСОБА_9 на даний час усвідомлює необхідність щоденного приймання ліків і сам може контролювати їх прийом. Також вважає, що суд не взяв до уваги і те, що він має сім`ю, проживає в цивільному шлюбі з дружиною та її дочкою, працює на будові, намагається матеріально забезпечити дружину та дитину, піклується про них. Вважає, що судом не взято до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів №27 від 23.03.2016 року, де зазначено, що у ОСОБА_9 спостерігається покращення психічного стану, що він позитивно настроєний на продовження підтримуючого лікування в амбулаторних умовах із регулярним зверненням до дільничного лікаря-психіатра та висловлює реальні плани на майбутнє, має наміри продовжувати працювати, щоби утримувати сім`ю.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який просив залишити ухвалу суду без змін, пояснення захисника ОСОБА_7 та представника Івано-Франківської ОПЛ № 3 ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просять скасувати ухвалу суду, перевіривши матеріали заяви та обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Згідно ст.514 КПК України та ст.95 КК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру. Розгляд питання про зміну застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за поданням представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, до якого додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Судом встановлено, що на даний час ОСОБА_9 хворіє психічним захворюванням параноїчною шизофренією, безперервний тип перебігу, стабільний виражений дефект особи по психотоподібному типу, ремісія С, у зв`язку із чим вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.185 КК України, і у відповідності до постанови Івано-Франківського міського суду від 02.07.2010 року, щодо нього були застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Згідно із постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 21.11.2011 року примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом відносно ОСОБА_9 були змінені на госпіталізацію до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27.06.2013 року ОСОБА_9 були змінені примусові заходи медичного характеру із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги.

Ухвалами Івано-Франківського міського суду від 05.03.2014 року, 09.09.2014 року, 10.03.2015 року, 28.09.2015 року ОСОБА_9 було продовжено примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Вимогами ст.95 КК України передбачено можливість продовження, зміни та припинення примусових заходів медичного характеру

Висновок суду про відмову у задоволенні заяви Івано-Франківської обласної психоневрологічної лікарні №3 про припинення застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку ОСОБА_9 , не ґрунтується на досліджених і оцінених судом доказах.

Згідно з п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування №7 від 03.06.2005 року ухвала (постанова) у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінально-процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст.420 КПК, містити в собі посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

Відповідно до ст.95 КК України рішення з цих питань приймається судом за заявою представника Психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо відмови у припиненні застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку ОСОБА_9 суд першої інстанції покликається на висновок комісії лікарів-психіатрів Івано-Франківської ОПНКЛ№3 від 12.08.2015 року та 03.09.2014 року, які були предметом попередніх судових розглядів і в яких було зроблено висновок про нестабільність психічного стану ОСОБА_9 , наявність потреби у тривалішому лікуванні та необхідність продовження примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги.

Відповідно до закону кожний хворий не рідше одного разу на 6 місяців оглядається комісією лікарів-психіатрів того психіатричного закладу, де він перебуває на лікуванні, з метою визначення його психічного-стану і вирішення питання про можливість зміни виду лікування або його припинення. Якщо у стані хворого відбудуться істотні зміни, представник психіатричного закладу подає до суду заяву разом з зазначеним висновком комісії лікарів-психіатрів. Підставою зміни виду примусового заходу медичного характеру є стан здоров`я хворого, внаслідок чого він стає менш суспільно небезпечним, ніж раніше.

Однак суд не взяв до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів №27 від 23.03.2016 року (що становить 7 місяців з часу останнього висновку від 12.08.2015 року), у відповідності до якого спостерігається позитивна динаміка, що призвела до покращення психічного стану ОСОБА_9 та відпала потреба у застосуванні примусових заходів медичного характеру.

Крім того, суд визначає лише вид примусового заходу, але не строки, його тривалість і підстави для припинення залежать від психічного стану хворого, особливостей перебігу захворювання. Примусові заходи медичного характеру тривають доти, доки хворий не перестане бути небезпечним для оточуючих.

Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування №7 від 03.06.2005 року при розгляді справи про продовження, зміну або скасування (припинення) застосування примусових заходів медичного характеру суд за наявності сумніву в правильності висновків комісії лікарів-психіатрів, може викликати в судове засідання представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надавав особі психіатричну допомогу, а за потреби призначити судово-психіатричну експертизу.

Як вбачається із показань представника Івано-Франківської ОПЛ №3 в судовому засіданні, на даний час лікування ОСОБА_9 є ефективним, стан його здоров,я стабілізувався, і тільки у разі нерегулярного вживання ОСОБА_9 призначених йому медичних препаратів можливе погіршення його психічного стану.

Крім того, із матеріалів вбачається, що ОСОБА_9 інкримінується вчинення у 2010році суспільно-небезпечного діяння передбаченого ч.1 ст.185КК України, яке відноситься до середнього ступеня тяжкості.

Враховуючи що, згідно ст.514 КПК України та ст.95 КК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, однак судом недостатньо обґрунтовано відмову у задоволенні заяви про припинення застосування примусових заходів медичного характеру тому, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду в залежності від встановлених обставин слід з дотриманням вимог як кримінального так і кримінального процесуального закону, постановити відповідне вмотивоване судове рішення, враховуючи при цьому і позицію висловлену в апеляційній скарзі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 415, 418, 419, 514 КПК України, ст.ст. 92, 95 КК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 травня 2016 року про відмову у задоволенні заяви Івано-Франківської обласної психоневрологічної лікарні №3 про припинення застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відносно ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4