АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1514/16 Справа № 205/3584/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

за участю в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_7

27 липня 2016 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2016 року, якою подання Дніпропетровської виправної колонії №89 про умовно-дострокове звільнення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Йосипівка Коростишевського району Житомирської області, громадянина України, раніше судимого,

від подальшого відбування покарання, призначеного йому вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2014 року залишено без задоволення.

Як вбачається з матеріалів провадження, до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із поданням звернулася адміністрація Дніпропетровської виправної колонії №89, узгодженого спостережною комісією про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання ОСОБА_7 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2016 року зазначене подання було залишено без задоволення.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що за час відбуття покарання засуджений характеризується задовільно, при цьому, за весь період відбуття покарання не мав більше одного заохочення за сумлінну поведінку, у зв`язку з чим не можливо зробити висновок про те, що він своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці дійсно довів своє виправлення, внаслідок чого підлягав би умовно-достроковому звільненню від відбування покарання.
На зазначену ухвалу засудженим ОСОБА_7 було подано апеляційну скаргу, в якій він просить увалу суду скасувати,ухвалити нову, якою застосувати відносно нього ст.81 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог засуджений посилається на те, що судом не враховано, що під час відбування покарання у нього не було жодного порушення режиму, чітко виконував правила утримання та добросовісно виконував вимоги адміністрації, стягнень не має, приймає участь у духовно-соціальних заходах, характеризується позитивно, це підтверджує те, що він став на шлях виправлення. Крім того, зазначає, що судом також не враховано, що він є інвалідом III групи.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції засуджений ОСОБА_7 просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до нього ст. 81 КК України.

Прокурор проти апеляційної скарги засудженого заперечував, просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши думки учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 лютого 2014 року за ст.ст. 186 ч. 3, 71 КК України до трьох років позбавлення волі.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2016 року зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 81 КК України, однією з найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому законодавцем імперативно встановлено, що умовно-дострокове звільнення можливе лише за наявності обох зазначених обставин.
Як видно з ухвали суду першої інстанції, суд в судовому засіданні, на підставі даних про особу засудженого ОСОБА_7 , а також з урахуванням відбутого строку покарання, керуючись вимогами кримінального та кримінально-процесуального законодавства, прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання захисника засудженого про умовно-дострокове звільнення останнього від покарання. При цьому, суд навів доводи прийняття такого рішення, які підтверджені матеріалами справи.

Судова колегія встановила, що суд при прийнятті свого обґрунтованого рішення, правильно керувався чинним кримінальним та кримінально-процесуальним законодавством, діючи у рамках вимог ст. 81 КК України та ст. 539 КПК України.

Суд перевірив доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою довів своє виправлення та дав цьому відповідну оцінку, обґрунтовано вказавши, що засуджений характеризується задовільно, при цьому за весь період відбуття покарання не мав більше одного заохочення за сумлінну поведінку.

Окрім того, сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку тощо, а й активна форма його поведінки: активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин. Матеріалами особової справи така активна поведінка засудженого не знайшла свого підтвердження.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в своїй ухвалі обґрунтовано прийшов до висновку про те, що поведінка засудженого ОСОБА_7 під час відбування покарання не є зразковою та такою, яка б свідчила про його повне виправлення.

Доводи апеляційної скарги про необхідність умовно-дострокового звільнення не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки виходячи з принципів інституту кримінального покарання, враховуючи дані про особу засудженого, тяжкість вчиненого злочину, умовно-дострокове звільнення буде суперечити принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин.

Всупереч твердженням апелянта, місцевий суд при винесенні рішення всебічно і повно дослідив всі обставини справи та дав їм відповідну оцінку.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, відсутні підстави для її зміни чи скасування, в зв`язку з чим залишає апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 404,405,407 КПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає.
судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4