Справа № 1-кп/522/664/16
№ 522/5308/16-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому провадженні обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ананьїв Одеської області, українки, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 188-1 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 188-1 ч. 1 КК України.

Захисник заявив клопотання про повернення обвинувального акту, посилаючись на те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті не міститься викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, в ньому викладені лише анкетні данні обвинуваченої, зміст підозри, а також ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 й правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому вона підозрюється. Разом з цим, такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_6 за цим процесуальним рішенням має статус підозрюваної.

Так, в обвинувальному акті орган досудового розслідування тільки зазначив про те, що 22 серпня 2011 року між ПАТ «Одесаобленерго» та фізичною особою ОСОБА_6 укладено договір № 511173 про користування електричною енергією на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Цей договір укладений з ОСОБА_6 тому, що вона була власником зазначеного житлового будинку згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 03 листопада 2010.

Згідно свідоцтва про право власності на нежитлову будівлю від 28 грудня 2012 року, власником нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , є ТОВ «Вілла Лe Прем`єр» на підставі Статуту ТОВ «Вілла Ле Прем`єр», протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Вілла Ле Прем`єр» від 03 жовтня 2012 року № 2 та акту прийому-передачі від 03 жовтня 2012 року. Тобто, власником вже нежитлового, а ні житлового будинку, є зовсім інша особа ніж ОСОБА_6 .

Крім цього, в обвинувальному акті зазначено, що 22 квітня 2015 року та 25 липня 2015 року була здійснена перевірка працівниками Південного РЕМ дотримання побутовим споживачем енергії для населення, але, не зазначено, кого перевіряли, хто підписував акт від імені споживача, оскільки ОСОБА_6 ні є власником нежитлового будинку АДРЕСА_2 , тому участі у проведені перевірки не приймала.

Після цього, в обвинувальному акті зазначено, що 09 грудня 2015 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено електроприлад, електрообладнання, що підключено поза приладами обліку, тобто який не враховує спожиту електроенергію, однак, не зазначено, хто та для чого використовував електроенергію, оскільки ОСОБА_6 ні є власником або користувачем нежитлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

З цього виходить, що в обвинувальному акті визначені фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , які не відповідають дійсності та не свідчать про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення.

В обвинувальному акті після викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, фактично відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого відповідно до обвинувального акта, приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_6 .

Таким чином, обвинувачення ОСОБА_6 фактично висунуте не було у встановленому законом порядку, оскільки воно, всупереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, не міститься в самому обвинувальному акті.

Прокурор та представник потерпілого в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання про повернення обвинувального акту.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 188-1 ч. 1 КК України, підлягає поверненню прокурору.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Відповідно до ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Перевіривши зміст обвинувального акту, суд дійшов висновку, що він не відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.

Так, відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити анкетні відомості обвинуваченого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Як видно зі змісту обвинувального акту, у ньому міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

В підготовчому судовому засіданні захисником було надано свідоцтво про право власності від 28.12.2012 року, відповідно до якого власником приміщення по пров. Ванному, № 3 є ТОВ «Вілла Ле Прем`єр».

Фактично очевидно і безперечно власником є ТОВ «Вілла Ле Прем`єр», а не фізична особа, яка в 2011 році уклала договір про користування електричною енергією.

Тому, суд вважає, що прокурор не в повній мірі відповідно до ст. 291 ч. 2 п. 5 КПК України встановив фактичні обставини, а може і не бажав, що є на думку суду підставою для повернення обвинувального акту.

При складанні обвинувального акту, з урахуванням принципу, визначеному ст. 17 КПК України, можливо вказувати тільки на те, що особа обвинувачується у вчиненні певного кримінального правопорушення.

Вказівка в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_6 скоїла кримінальне правопорушення, є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засада кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

При цьому твердження прокурора у суді, що фактично обвинувачення ОСОБА_6 сформульовано у самому обвинувальному акті, є неспроможними та такими, що не відповідають закону.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно «оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», п. 47). Крім того, право поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Суд не може розглядати як формулювання обвинувачення, зазначене прокурором у судовому засіданні, викладене у змісті обвинувального акту, оскільки це не узгоджується з вищезазначеними приписами законодавства, а також практикою Європейського суду з прав людини, й порушує право обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, а також на справедливий судовий розгляд.

Даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків з підстав, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Керуючись ст.ст. 29, 291, 314 КПК України,
УХВАЛИВ:

Повернути обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 188-1 ч. 1 КК України керівнику Одеської місцевої прокуратури № 3, для усунення недоліків.

Зобов`язати прокурора усунути виявлені недоліки.
На ухвалу протягом 7 діб з дня її оголошення може бути подана апеляція до апеляційного суду Одеської області.

Суддя: ОСОБА_1

21.06.2016