Справа № 463/3371/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/416/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу № 463/3371/15-к про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше неодноразово судимої, останній раз 11.03.2015 року Личаківським районним судом м. Львова за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України на один рік обмеження волі, із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання, з іспитовим строком один рік, проживаючої у АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 та першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_9 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2016 року,

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнано винною та засуджено:

за ч.2 ст. 185 КК України на два роки позбавлення волі;

за ч.2 ст. 186 КК України на чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до даного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 11 березня 2015 року та визначено остаточне покарання чотири роки шість місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено без зміни.

Строк відбуття покарання рахується з 16 вересня 2015 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 16 вересня 2015 року по день ухвалення вироку 12 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 26 червня 2015 року близько 17 год., перебуваючи у м. Львові по вул. Новознесенська, 47, на території ВПУ № 18, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, шляхом вільного доступу викрала велосипед чорного кольору марки «Fort Agent 26», чим спричинила потерпілому ОСОБА_10 шкоду в сумі 2400 грн.

Крім цього, 10 вересня 2015 року близько 21 год. ОСОБА_6 повторно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, та невстановлена досудовим слідством особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, перебуваючи на кінцевій зупинці маршрутного таксі № 20, що неподалік будинку № 29а на вулиці Польовій у м. Львові, побачили ОСОБА_11 , яка вийшла з маршрутного таксі та направилась в сторону будинку АДРЕСА_2 . В цей момент у ОСОБА_6 за попередньою змовою із невстановленою досудовим слідством особою виник спільний умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_11 (грабіж). З метою реалізації свого злочинного умислу невстановлена досудовим слідством особа, діючи з корисливих мотивів, підійшла до потерпілої та застосувала до неї насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, що виразилося у тому, що невстановлена досудовим слідством особа схопила ОСОБА_11 за плечі та почала притискати до землі, вдаривши її при цьому в ногу, намагаючись в такий спосіб скинути її на землю. В цей час ОСОБА_11 , перелякавшись, почала кричати та кликати на допомогу. У відповідь на це невстановлена досудовим слідством особа почала затуляти рота, щоб вона не могла кликати на допомогу. Утримуючи потерпілу, невстановлена досудовим слідством особа сказала ОСОБА_6 , яка весь цей час стояла неподалік, забрати у потерпілої ОСОБА_11 матерчату сумку червоного кольору вартістю 20 грн., в якій знаходилися особисті речі ОСОБА_11 , гаманець коричневого кольору вартістю 10 грн., гроші в сумі 150 грн., чорна шкіряна косметичка вартістю 200 грн., лікувальний крем вартістю 50 грн., мобільний телефон марки «Nokia» моделі «5320» вартістю 800 грн., із сім картою мобільного оператора «Life» та інше майно потерпілої. Відібравши у потерпілої сумку із майном, ОСОБА_6 з викраденим пішла в сторону вул. Металістів у м. Львові, а невстановлена досудовим слідством особа, утримуючи однією рукою потерпілу, іншою рукою вийняла з кишені куртки, у яку ОСОБА_11 була одягнена, ключі в кількості 2 штуки вартістю 50 грн. кожен загальною вартістю 100 грн. з магнітним ключем на домофон вартістю 30 грн. Після цього невстановлена досудовим слідством особа, яка весь час тримала ОСОБА_11 , відпустила її та пішла наздоганяти ОСОБА_6 . Внаслідок вказаних дій потерпілій ОСОБА_11 спричинено легкі тілесні ушкодження у вигляді саден-подряпин на обличчі та садна на правій нозі. Після цього ОСОБА_6 та невстановлена досудовим слідством особа, утримуючи при собі викрадене майно, залишили місце вчинення злочину. Своїми діями ОСОБА_6 та невстановлена досудовим слідством особа заподіяли ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1955 грн.

На вирок суду обвинувачена та прокурор подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачена не погоджується із вироком суду в частині її засудження за ст. 186 ч.2 КК України. Стверджує, що не вчиняла цього злочину, про що підтвердила і сама потерпіла ОСОБА_11 , а тому не повинна нести такий строк покарання.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачена та її захисник вказують, що ОСОБА_6 визнає себе винною за ч.2 ст. 185 КК України, а за ч.2 ст. 186 КК України не визнає. Зазначають, що при призначенні обвинуваченій покарання суд не взяв до уваги пояснення потерпілих. Зокрема, потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_12 лише виконувала вказівку іншого чоловіка і якби не ОСОБА_12 , то потерпіла б загинула, тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_12 не наносила, а злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України, вчинила під погрозою та примусом, що є пом`якшуючою покарання обставиною. Водночас обвинувачена повністю визнала свою вину, активно сприяла у розкритті злочинів на досудовому слідстві; має двох неповнолітніх дітей, матір похилого віку, відшкодувала шкоду потерпілим і останні просили її суворо не карати. На підставі наведеного просять вирок суду змінити, пом`якшити призначене обвинуваченій покарання з врахуванням ряду пом`якшуючих обставин, та остаточно призначити покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.

Перший заступник прокурора Львівської області ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі не оспорює висновків суду про доведеність вини обвинуваченої та правильності кваліфікації її дій, проте вважає вирок суду незаконним у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Покликається на те, що ОСОБА_6 на час вчинення злочинів мала невідбуте покарання за вироком Личаківського районного суду від 11.03.2015 року у виді одного року обмеження волі і суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання на підставі ст. 71 КК України, визначив спосіб застосування вказаної статті, а саме часткове складання покарань. Проте, призначивши остаточне покарання на підставі ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки, всупереч визначеному ним способу часткового складання покарань, фактично повністю приєднав невідбуте покарання за попереднім вироком. На підставі наведеного прокурор просить вирок суду змінити та вважати ОСОБА_6 засудженою за ч.2 ст. 185 КК України на два роки позбавлення волі; за ч.2 ст. 186 КК України на чотири роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання чотири роки позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до даного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 11 березня 2015 року та остаточно призначити покарання - чотири роки п`ять місяців позбавлення волі. У решті вирок просить залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, виступи обвинуваченої та її захисника, котрі підтримали апеляційну скаргу обвинуваченої, виступ прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинених обвинуваченою кримінальних правопорушень. Висновки суду щодо її вини ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, які детально викладені у вироку і яким суд дав належну оцінку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченої за ч.2 ст. 185 КК України в апеляційних скаргах не заперечується.

Доводи обвинуваченої в апеляційній скарзі про те, що суд неправильно засудив її за ч.2 ст. 186 КК України, є безпідставними та такими, що спростовуються наявними у кримінальному провадженні доказами, зокрема даними в судовому засіданні показами потерпілої ОСОБА_11 , які частково узгоджуються з показами самої обвинуваченої, показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , заявою потерпілої ОСОБА_11 від 10.09.2015 року, згідно якої остання повідомила про обставини вчинення відносно неї злочину (а.с.73), іншими наявними у справі доказами.

Норми кримінального кодексу України передбачають співучасть у вчиненні злочину. Однією із ознак співучасті є спільність дій співучасників і це означає, що ці дії є взаємодоповнюючими, спрямованими на досягнення спільного результату. При цьому дії кожного співучасника мають бути більш-менш суттєвим внеском у досягнення цього результату, складовою частиною діяння в цілому, причинно пов`язаним з наслідком.

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й дав оцінку доказам відповідно до ст. 94 КПК України.
З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, а викладені в апеляційній скарзі доводи про невинуватість обвинуваченої вважає безпідставними. В ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Доводи обвинуваченої про те, що під час вказаних подій безпосередньо вона не чіпала потерпілу, не наносила потерпілій тілесних ушкоджень, з врахуванням обставин вчинення злочину, ролі ОСОБА_6 у цьому злочині, відповідно до вимог кримінального закону, не є підставою вважати, що в її діях відсутній склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та не спростовують правильності висновків суду, з врахуванням доказів у справі в їх сукупності, які були достатніми для ухвалення обвинувального вироку.
Апеляційні доводи про те, що ОСОБА_6 злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України, вчинила під погрозою та примусом, колегія суддів вважає голослівними, та нічим не підтвердженими.

Суд правильно дійшов висновку про вину обвинуваченої та правильно кваліфікував її дії за ч.2 ст. 186 КК України.

З урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, особи обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима, її щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання, рецидиву злочинів, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку як обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченій покарання дотримався вимог ст. 65 КК України.
Призначаючи покарання за ч.2 ст. 185 КК України, суд обрав наближене до мінімального покарання у виді позбавлення волі а за ч.2 ст. 186 КК України мінімальне покарання, передбачене санкціями статей інкримінованих злочинів, і тим самим врахував пом`якшуючі покарання обставини.

Проте, при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 408, п.4 ч.1 ст. 409 КПК України тягне за собою зміну вироку.
Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд врахував, що остання вчинила кримінальні правопорушення в період іспитового строку, призначеного вироком Личаківського районного суду м. Львова від 11 березня 2015 року, яким ОСОБА_6 визнано виною та засуджено за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до одного року обмеження волі і на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком один рік.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий, виходячи із співвідношення, згідно з яким одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.
Суд, призначаючи покарання на підставі ст. 71 КК України, визначив спосіб застосування часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Проте, призначивши остаточне покарання обвинуваченій за сукупністю вироків у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі, суд, всупереч визначеному ним способу часткового складання покарань, фактично повністю приєднав невідбуту частину покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 11 березня 2015 року, не дотримавшись при цьому положень, передбачених ст.72 КК України, про що обґрунтовано вказує прокурор у своїй апеляційній скарзі.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду в частині призначення остаточного покарання ОСОБА_6 за сукупністю вироків необхідно змінити.
Необхідність зміни оскаржуваного вироку, внаслідок вищевказаних обставин, обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги прокурора та обвинуваченої ОСОБА_6 .
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2016 року відносно ОСОБА_6 змінити.
Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч.2 ст. 185 КК України на два роки позбавлення волі; за ч.2 ст. 186 КК України на чотири роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати засудженою до остаточного покарання чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до даного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 11 березня 2015 року та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання 4 (чотири) роки 2 (два) місяці позбавлення волі.

У решті вирок суду залишити без зміни.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 12 лютого 2016 року по 19 травня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4