Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 12 вересня 2016 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Миронівського районного суду Київської області від 19 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 червня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 та ч. 5 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає скаргу, до касаційного суду та доводи на їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. Крім того, до скарги додаються копії судових рішень, що оскаржуються.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК.
Проте наведених положень процесуального закону засудженим не дотримано.
Так, засуджений у касаційній скарзі, вказуючи на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, як на підстави для визнання оскаржуваного вироку незаконним, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень процесуального закону не наводить. Натомість засуджений заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Крім того, як убачається з матеріалів провадження за скаргою, ухвалою апеляційного суду вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 був залишений без зміни, однак засуджений не зазначає у скарзі в чому полягає незаконність чи необґрунтованість вказаного судового рішення на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК з урахуванням статей 412-414 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Однак, вимоги засудженого до касаційного суду є неконкретними та не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК, оскільки ним в резолютивній частині скарги не зазначено, що суд касаційної інстанції має зробити після скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції.

Не містить резолютивна частина скарги і вимог щодо оскаржуваної ухвали апеляційного суду.

Також, усупереч ч. 5 ст. 427 КПК до касаційної скарги не долучено належним чином завірених копій оскаржуваних судових рішень, як це передбачено п. 13.7 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка затверджена наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173 (копія має бути прошита, пронумерована та скріплена гербовою печаткою суду).
Окрім зазначеного, як убачається зі змісту скарги, засуджений ОСОБА_4 наводить доводи щодо незаконності оскаржуваного вироку і в інтересах іншого засудженого, що не узгоджується з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 425 КПК, якою визначено, що касаційну скаргу має право подати засуджений у частині, що стосується його інтересів, а не іншої особи.
Наявність зазначених недоліків унеможливлює відкриття касаційного провадження за скаргою засудженого.

Оскільки касаційна скарга засудженого не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (засудженим має бути підтверджено, що ним не пропущений встановлений ухвалою суду строк при повторному зверненні до суду).
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Миронівського районного суду Київської області від 19 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 червня 2016 року щодо нього залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог, касаційна скарга буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3