Справа № 340/103/16-к
Номер провадження № 1-кп/340/30/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2016 року селище Верховина
Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Верховина кримінальне провадження №0000019 від 14.02.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,суд,-

ВСТАНОВИВ :
Обвинувачений ОСОБА_4 умисно вчинив таємне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, поєднаним з проникненням в житло.

Кримінальне правопорушення вчинив за наступних обставин: разом із своїм родичем ОСОБА_6 , переслідуючи корисливий мотив, з метою таємного викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи так діяти в липні 2015 року в денну пору доби, перебуваючи на території господарства ОСОБА_7 , розміщеного в с.Стебні Верховинського району Івано-Франківської області, проникли шляхом знайденого ними ключа від вхідних дверей до належного потерпілій ОСОБА_7 житлового будинку. Перебуваючи в середині будинку ОСОБА_4 і ОСОБА_6 зламали урізний замок до комори у вказаному житловому будинку, звідки таємно викрали ТПКУ - 25 (танковий перескоп командира укорочений), тиски металеві слюсарські, сокиру столярську, металевий лом, два великі та п`ять малих рубанків, а також кухонну металеву сковороду, в результаті чого потерпілій ОСОБА_7 , було завдано майнової шкоди на загальну суму 3 470 гривен. З викраденими речами ОСОБА_4 і ОСОБА_6 з місця події втекли та розпорядилися ними на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину визнав, суду пояснив, що в липні 2015 року він знаходився в с.Стебні Верховинського району в господарстві свого родича ОСОБА_6 , якому допомагав косити траву. Після закінчення роботи ОСОБА_6 запропонував йому піти до будинку потерпілої ОСОБА_7 , який знаходиться поблизу вказаного господарства та в якому тривалий час ніхто не проживав. Попередньо знав, що в будинку можуть знаходитись деякі речі. Погодившись на пропозицію ОСОБА_6 та прийшовши до вказаного будинку, знайшов ключі від вхідних дверей будинку, власноручно відкрив та першим зайшов в середину будинку. За ним одразу зайшов ОСОБА_6 .. Так як комора була закрита, він вирвав ручку від дверей і відкрив комору, в яку ввійшли разом із ОСОБА_6 . В коморі вони знайшли танковий перескоп командира укорочений, металеві тиски, сокиру столярську, два великі та п`ять малих рубанків, а також кухонну металеву сковороду. Дані речі забрали із собою. Крім того, обидва із ОСОБА_6 по драбині , піднялись на горище будинку, звідки забрав 6-ти метрову трубу. Все викрадене майно розділили між собою, а саме: собі забрав металеву трубу, два великі та п`ять малих рубанків, а інше майно забрав ОСОБА_6 , а саме: ТПКУ -25 (танковий перескоп командира укорочений), тиски металеві слюсарські, сокиру столярську. Розділені речі він відніс до свого дому в господарство в с.Довгополе де в подальшому були вилучені працівниками міліції та повернені потерпілій.У вчиненому щиро розкаюється і просить суворо не карати.

Крім визнання вини самим обвинуваченим його вина підтверджена в судовому засіданні заявою потерпілої та показами свідків.

Потерпіла ОСОБА_7 подала до суду заяву, в якій просить справу слухати без її участі, притензій до обвинуваченого не має, просить обрати міру покарання не пов`язану з позбавленням волі.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що в липні 2015 року допомагав косити траву ОСОБА_6 в його господарстві. Тоді ж ОСОБА_6 запропонував йому ТПКУ -25 (танковий перескоп командира укорочений) взамів на привезені ним обрізки пиломатеріалів. Перескоп зберігав у своєму господарстві а пізніше його вилучили працівники міліції.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні суду пояснив, що в липні 2015 року він разом із ОСОБА_4 косили траву у його господарстві. Після закінчення роботи ОСОБА_4 запропонував проникнути у будинок ОСОБА_9 , який залишився у спадщину від їхнього спільного родича та знаходився поблизу його господарства, а також в якому ніхто не проживав. З будинку вони викрали спільно майно яке пізніше розділили між собою, частину обвинувачений забрав собі, а частину віддав йому. Все майно, яке вони викрали, забрали працівники міліції та повернули ОСОБА_9 .

Крім того вина обвинуваченого підтверджується оглянутим в судовому засіданні протоколом огляду місця події від 15.02.2016 року, протоколом огляду місця події від 19.02.2016 року, протоколом огляду предметів від 23.02.2016 року, протоколом проведення слідчого експерименту від 25.02.2016 р.

Оцінюючи зібрані по справі й досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що обвинувачений своїми умисними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднаним з проникненням в житло скоїв кримінальне правопорушення і його дії правильно кваліфіковано за ст. 185 ч.3 КК України.
Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Кара не тільки визначає характер покарання, а і значною мірою забезпечує досягнення всіх цілей покарання. Однак кара як мета виражається тільки у призначенні і реалізації (виконанні) конкретної міри покарання стосовно особи, яка вчинила злочин. Саме тут уже визначаються конкретний вид і строк (міра) покарання, індивідуалізується характер фізичних і моральних позбавлень та обмежень, яких повинен зазнати засуджений у відплату за вчинений ним злочин.

Відповідно до ст. 65 КК України, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" передбачено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів (ст. 12 КК України), а також з особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма, вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

При обранні обвинуваченому міри покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який по місцю проживання характеризується позитивно, вперше вчинив злочин, відшкодована шкода в повному обсязі, проживає із батьками-пенсіонерами, у вчиненому щиро розкаявся та сприяв розкриттю злочину і є обставинами, що пом`якшують покарання.

Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

При призначенні покарання суд відповідно до ст. 66 КК України визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину і з урахуванням особи обвинуваченого, а саме те, що він проживає із батьками пенсіонерами, вперше притягується до кримінальної відповідальності,позитивно характеризується за місцем проживання, повністю відшкодована шкода потерпілій і вважає за можливе застосувати до нього ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі передбаченої санкцією ч.3 ст. 185 КК України.

З огляду на вище викладене, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження у сукупності, а саме враховуючи те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, суд дійшов висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, так як таке покарання є необхідне й достатнє для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

На момент постановлення вироку діє запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, а тому змінювати його підстав суд не вбачає.

Питання речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов потерпілою не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 395 КПК України, суд -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України та призначити покарання у виді 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишити попередній - особисте зобов`язання.

Речові докази: ТПКУ - 25 (танковий перескоп командира укорочений), тиски металеві слюсарські, сокиру столярну, металевий лом, два великі та п`ять малих рубанків, а також металеву кухонну сковороду повернути ОСОБА_7 .
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Верховинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку може бути отримана в суді учасниками судового провадження, а обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1