АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 210/2339/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/428/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 31 травня 2016 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

представник КВК №80 ОСОБА_9

представник адміністрації КВК№80 ОСОБА_10

захисник ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно - дострокове звільнення від подальшого відбування покарання ОСОБА_7 .

Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2013 року, ОСОБА_7 було засуджено за ч.3 ст.187, ст.69 КК України до 5 років позбавення волі, з конфіскацією належного йому на праві власності майна, крім житла.
19 квітня 2016 року на адресу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від захисника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення останнього від подальшого відбування покарання.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року в задоволенні вищезазначеного клопотання було відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції послався на відсутність передбачених законом підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, оскільки останній, будучи засудженим за вчинення особливо тяжкого злочину, своїм ставленням до праці та поведінкою не довів своє виправлення, мав одне стягнення, заохочень не мав, більш як 7 місяців не працює, а тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , посилається на ті обставини, що суд безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання ОСОБА_7 , на що є усі підстави. Так, ОСОБА_7 має позитивну характеристику, не погашених стягнень на час розгляду справи в суді не мав, на протязі 2015-2016 років був залучений до тимчасових робіт із внутрішнього ремонту приміщення загону. При цьому, засуджений вину у скоєному визнав повністю, підтримує стосунки з рідними. Пояснення представника КВК№80 ОСОБА_9 в суді про те, що ОСОБА_7 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є лише припущенням, оскільки ОСОБА_11 лише нещодавно став начальником загону, в якому перебуває ОСОБА_7 . В матеріалах особової справи засудженого відсутні будь-які дані, які б негативно характеризували ОСОБА_7 за період відбування покарання, на теперішній час. Вищевикладене свідчить про те, що ОСОБА_7 твердо став на шлях виправлення й до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення. Разом з тим, після постановлення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, засудженому було оголошено подяку за сумлінну поведінку. Зазисник також звертає увагу на те, що під час здійснення судового провадження в режимі відео конференції, була проблема з технічними несправностями та неналежною якістю зв`язку, в свою чергу суд не відклав розгляд справи з цього приводу, у зв`зку з чим, засуджений не мав можливості чути та бачити в повному обсязі весь хід судового засідання, реалізувати свої права та обов`язки, подавати докази, що призвело до порушення принципу рівноправності сторін. Крім того, суд не перевірив вручення вручення пам`ятки засудженому про його процесуальні права та обов`язки. В мотивувальній частині ухвали також взагалі не йдеться про стан здоров`я засудженого, який за час відбування покарання травмував ногу та потребує відповідного лікування.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив колегію суддів відмовити у її задоволенні, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою.
В судовому засіданні, при апеляційному розгляді представник КВК №80 ОСОБА_9 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника засудженого, з огляду на неправомірність викладених в ній доводів. При цьому, представник адміністрації КВК №80 ОСОБА_10 підтримав апеляційну скаргу захисника засудженого та просив її задовольнити.
Під час апеляційного розгляду, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , наполягав на задоволенні його апеляційної скарги та звільненні ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання умовно-достроково.
Клопотання про розгляд апеляційної скарги за участі засудженого, від ОСОБА_7 не надходило, з огляду на що, відповідно до вимог ч.4 ст.401 КПК України, участь ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не є обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Наведене є обов`язковою передумовою для умовно-дострокового звільнення, поряд із передбаченими у ч. 3 ст. 81 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.
На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини справи та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що засуджений ОСОБА_7 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання. При цьому, суд врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчиненого ним злочину, поведінку засудженого під час відбування покарання.
Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно даних особової справи, характеристики та довідки про заохочення і стягнення, інших документів, що містяться в метеріалах судового провадження, засуджений ОСОБА_7 , під час утримання в Хмельницькому та Дніпропетровському слідчих ізоляторах характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, за час відбування покарання в КВК№80 1 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, за що мав стягнення у виді догани, при цьому, допущене порушення полягало в порушенні локалізації. І тільки на теперішній час засуджений характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, має дві грамоти.
Так, головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи.

Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період відбування покарання.

Як встановлено в ході апеляційного розгляду справи, суд першої інстанції всебічно дослідив матеріали особової справи засудженого, взяв до уваги тяжкість та характер скоєного засудженим злочину, те, що він відбув 3/4 частини призначеного покарання, характеристику засудженого, згідно якої, ОСОБА_7 характеризується, як особа, яка своєю поведінкою та ставленням до праці за весь ас відбування покарання не довела свого виправлення. При цьому, суд правомірно зазначив в своєму рішенні про те, що ОСОБА_7 лише у 2016 році стає на шлях виправлення.
З цим висновком погоджується і колегія суддів, оскільки він відповідає обставинам кримінального провадження, даним про особу і поведінку засудженого ОСОБА_7 за весь час відбування ним покарання.
Разом з тим, згідно з Постановою № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії, по суті внесеного подання.
Так, під час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 в суді першої інстанції, представник КВК №80 просив відмовити у його задоволенні, оскільки ОСОБА_7 не довів своє виправлення.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом покарання.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення, чого перевіркою матеріалів провадження не встановлено.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про те, що судом при прийнятті рішення не враховано стан здоров`я ОСОБА_7 не є правомірними, оскільки з носія звукозапису судового засідання вбачається, що це питання було предметом перевірки суду першої інстанції. При цьому, наявність у засудженого захворювання не є обов`язковою передумовою для його умовно-дострокового звільнення, на підставі ст.81 КК України. Питання звільнення засудженого за хворобою підлягає вирішенню на підставі положень ст.84 КК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом під час судового розгляду не перевірено, чи вручено ОСОБА_7 пам`ятку про права та обов`язки, які спростовуються журналом та фонограмою звукозапису судового засідання, котрі свідчать про протилежне.

Не відповідають дійсності і доводи захисника про неналежну якість зв`язку та відео зображення під час здійснення судового провадження в режимі відео конференції.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що судовий розгляд клопотання захисника проведено в режимі дистанційного провадження, у чіткій відповідності із вимогами ст.336 КПК України. При цьому, в режимі відеоконференції була забезпечена належна якість зображення і звуку. Учасникам судового провадження була забезпечена можливість чути і бачити хід провадження, ставити запитання і отримувати відповіді.
Отже, будь-яких порушень кримінального процесуального законодавства під час допиту ОСОБА_7 у режимі відеоконференції судом першої інстанції допущено не було.
Під час прослуховування аудіозапису судового засідання встановлено, що запис дійсно здійснено технічно не дуже якісно, втім, на звукозаписі повною мірою відображено перебіг всього судового засідання. На думку колегії суддів, це не вплинуло на законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення із вищенаведених підстав.
В той же час, ні захисник ОСОБА_6 , ні засуджений ОСОБА_7 , під час судового розгляду, проведеного в режимі відеоконференції не мали ніяких зауважень щодо якості зв`язку та зображення, не заявляли клопотань про відкладення судового розгляду з цього приводу.
За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги захисника про незаконність рішення суду, колегією суддів визнаються безпідставними.
Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4