судді Верховного Суду у справі 5-39кс (15) 16
24 березня 2016 року Судовою палатою у кримінальних справах Верховного Суду України розглянута заява засудженого ОСОБА_1 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2015 року щодо нього.
За результатами перегляду заяву задоволено. Ухвалу колегії судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_1 скасовано, справу направлено на розгляд до суду касаційної інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття касаційного провадження.
Не погоджуючись з цим рішенням, висловлюю окрему думку з таких підстав.
1. У заяві про перегляд ухвали порушується питання про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Однак, за змістом заяви засуджений вважає, що судом касаційної інстанції по- іншому, ніж у порівнюваних рішеннях, розглянута його заява про перегляд рішення апеляційної інстанції про незастосування до нього Закону України «Про амністію в 2014 році».
Згідно з ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_1 засудженому відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2015 року та ухвалу колегії судів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2015 року. Рішення касаційної інстанції обґрунтовано:
1) частиною другою статті 424 КПК України (далі КПК): у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Касаційний суд дійшов до висновку, що рішення щодо ОСОБА_1 стосуються питань, пов'язаних з виконанням вироку, та постановлені відповідно до Розділу VIII «Виконання судових рішень» КПК;
2) частиною п'ятою статті 539 КПК. Касаційний суд дійшов до висновку, що за наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена лише в апеляційному порядку, касаційне оскарження такої ухвали не передбачено цією нормою закону;
3) пунктом 1 частини другої статті 428 КПК: суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
2. Проаналізувавши порівнювані судові рішення касаційної інстанції, Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України зазначила, що в них касаційний суд висловив свою правову позицію відносно прийнятності таких скарг, а в оспорюваному судовому рішенні у тій же правовій ситуації - відмовив у відкритті касаційного провадження.
За результатами розгляду заяви Верховний Суд дійшов до висновку, що в межах заявлених засудженим вимог наявні дані про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 428 КПК.
Однак, пунктом 1 частини другої статті 428 КПК не регулюються питання, порушенні в заяві засудженого ОСОБА_1
Як і в Постанові від 11 лютого 2016 року у справі 5-331кс (15) 15 щодо ОСОБА_2, Верховний Суд до кінця не проаналізував та не зробив висновок, в якому порядку мають суди розглядати клопотання (подання) про застосування амністії.
3. Статтею 92 Конституції визначено, що амністія оголошується Законом України.
1 жовтня 1996 року Верховною радою України був прийнятий Закон України № 392/96-ВР «Про застосування амністії в Україні». Цим законом передбачалось повне звільнення від відповідальності чи від відбуття покарання та часткове звільнення від призначеного судом покарання. Окремі питання застосування амністії регулювалися Кримінально-процесуальним кодексом 1960 року (статті 6, 409).
Законом України № 3465- VI «Про внесення змін до Закону України «Про застосування амністії в Україні» та інших законодавчих актів України» від 6 червня 2011 року внесені зміни в статтю 6 КПК 1960 року (у тому числі виключено пункт 4 частини першої й частина четверта статті 6), внесені зміни у статті 44, 85,86, 88 Кримінального кодексу України.
На час прийняття Закону України № 1185-VII «Про амністію у 2014 році» Законом № 392/96-ВР передбачалась повна та часткова амністія від відбування призначеного судом покарання.
У діючому КПК відсутні норми, що регулюють порядок розгляду клопотань (подань) про застосування амністії.
Окремі процесуальні питання регулюються законами № 392/96-ВР і № 1185-VII.
Так, І) повне або часткове звільнення від відбування покарання за амністією може бути стосовно осіб: а) визнаних винними у вчинені злочину, або б) кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; ІІ) рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання; ІІІ) установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинення діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок зі звільненням засудженого від відбування покарання.
Таким чином, законодавець визначив, що амністія може бути застосована а) під час розгляду кримінального провадження, б) після постановлення вироку, але до набрання ним законної сили, в) після набрання вироком законної сили, тобто під час виконання вироку.
Крім того, Закон України № 1185-VII «Про амністію у 2014 році» (стаття 9) покладає виконання закону на суди, визначає осіб, які можуть ініціювати вирішення питання про застосування амністії, порядок звернення з клопотанням (поданням), передбачає обов'язкову участь прокурора, можливість участі захисника, виклик особи в судове засідання й можливість надання пояснень (неявка цієї особи не зупиняє розгляд справи).
На мою думку, суди першої інстанції (як в оспорюваному, так і порівнюваних рішеннях) правильно розповсюджують норми, що містяться в Розділі VIIІ КПК «Виконання судових рішень», на порядок розгляду матеріалів за клопотаннями (поданням) про застосування амністії. Як зазначає у своєму науковому висновку у справі 5-331кс(15)15 член Науково-консультативної ради при Верховному Суді України доктор юридичних наук, професор Лобойко Л.М.: «правила, викладені у нормах Розділу VIIІ, по суті не є правилами судового розгляду, здійсненого для вирішення основного питання справи».
Дійсно, на цій стадії суди не вирішують питання доведеності вини, відповідності призначеного покарання скоєному й т.д.
За таких обставин, на моє переконання, Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України не мала б тлумачити статтю 424 КПК як таку, що передбачає право на касаційне оскарження на судові рішення щодо застосування/незастосування амністії. А пункт 1 частини другої статті 428 КПК не містить норми відносно цього права, він стосується норми, яка регулює порядок відкриття касаційного провадження.
Конституційний Суд України в рішенні №11 -рп/2007 від 11 грудня 2007 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 Кримінально-процесуального кодексу України наголосив: «Реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
Положення пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, що закріплює одну з основних засад судочинства - забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, необхідно розуміти як таке, що надає право перевіряти в касаційному порядку рішення місцевих та апеляційних судів щодо постанов про відмову в порушенні кримінальної справи, за винятком випадків, визначених законом.»
Як зазначається в науковій літературі амністія є «багатоаспектним соціальним заходом». Застосуванням амністії держава демонструє й реалізацію принципу гуманізму.
Амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Закон України № 1185-VII «Про амністію у 2014 році» містить перелік осіб, до яких амністія не застосовується (стаття 8). ОСОБА_1 підпадає під цей перелік.
Дійшовши висновку, що судові рішення про застосування амністії щодо осіб, які відбувають покарання за вироками, що набрали законної сили, оскаржуються в касаційному порядку, Верховний суд України наголосив, що право на оскарження судових рішень та їх перегляд судом вищої інстанції є одним із засобів забезпечення правильності застосування закону, відновлення законних прав і свобод учасників судового провадження. Обмеження цього права можуть бути встановлені лише законом.
Вважаю, що цей висновок зроблено без врахування особливості застосування закону про амністію, у тому числі, що заборона застосування амністії міститься в самому законі. Суди першої й апеляційної інстанції перевірили (у нашому випадку щодо ОСОБА_1.), що ця заборона стосується засудженого. Яку функцію має виконати в даному випадку суд права (касаційний суд)?
Крім того, є неточним висновок, який міститься у цьому рішенні: «Перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, наведений у статті 424 КПК. Зі змісту цієї статті вбачається, що вона має лише одну норму, яка забороняє оскарження в касаційному порядку певного судового рішення, - її зафіксовано в частині четвертій цієї статті, згідно з якою не підлягають оскарженню в касаційному порядку ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку та ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу».
Стаття 424 міститься в Розділі V КПК Судове провадження з перегляду судових рішень і стосується рішень, постановлених судами під час кримінального провадження.
Поняття «кримінального провадження» надається в статті 3 КПК, тобто законом. Воно закінчується провадженням з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, Верховним Судом України, а також за нововиявленими обставинами.
Відповідно до КПК далі починається стадія виконання судових рішень.
Можливо, це питання потребує роз'яснення Конституційним судом. Як це було зроблено у свій час у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 Кримінально-процесуального кодексу України (2007 рік).
Суддя Верховного Суду України ОСОБА_5