УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №294/446/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.124 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
з участю: прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6
законного представника ОСОБА_9

встановила:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області, громадянина України, учня 10 класу Великокоровинецької ЗОШ І-ІІІ ступенів, не одруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.124 ч.1 КК України та призначено йому покарання у виді 100 годин громадських робіт.
Контроль за поведінкою засудженого після набрання вироком законної сили вирішено покласти на кримінально виконавчу інспекцію за місцем його проживання.
Згідно вироку суду 02.01.2016 року близько 23-00 год. неподалік від домоволодіння АДРЕСА_1 між неповнолітнім ОСОБА_6 та ОСОБА_11 і ОСОБА_12 виник повторний конфлікт, в ході якого останні почали висловлювати погрози на адресу неповнолітнього ОСОБА_6 та його дівчини неповнолітньої ОСОБА_13 з приводу нещодавнього конфлікту, який стався в будинку культури вказаного населеного пункту, та почали штовхати його, намагачись затіяти бійку, при цьому завдавши кілька ударів по тілу та обличчю неповнолітнього ОСОБА_6 , хоча останній просив їх припинити свої незаконні дії. Незважаючи на прохання ОСОБА_6 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 продовжували наносити удари, які супроводжувалися словесними образами та погрозами фізичної розправи, чим завдали фізичного болю ОСОБА_6 .
Неповнолітній ОСОБА_6 , захищаючись від нападу ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, умисно, з метою захисту і подальшого припинення нападу, не оцінивши небезпечності посягання та обстановки захисту, маючи при цьому можливість захистити свої інтереси без заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, перевищуючи межі необхідної самооборони, оскільки захист явно не відповідав характеру нападу, з метою самозахисту та захисту здоров`я своєї дівчини неповнолітньої ОСОБА_13 , з кишені куртки дістав складний ніж та, перевищивши межі необхідної оборони, умисно наніс ножем ОСОБА_11 один удар в ділянку черевної порожнини, в результаті чого заподіяв ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини з пошкодженням правої долі печінки, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 34 від 13.01.2016 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
Своїми умисними діями, які виразились у в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони, неповнолітній ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.124 ч.1 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду щодо нього змінити та звільнити його від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру з передачею його під нагляд батька до досягнення повноліття.
В обгрунтування апеляції обвинувачений стверджує, що суд не врахував обставин скоєння злочину та особу обвинуваченого. Не враховано, що як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні він вину у скоєному визнав повністю, розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину; під час досудового розслідування добровільно та повністю відшкодував потерпілому всі спричиненні матеріальні збитки; кримінальне правопорушення скоєно ним у неповнолітньому віці та при перевищенні меж необхідної самооборони, а також судом не враховано, що він раніше до будь-якої відповідальності не притягувався; має постійне місце проживання та навчається, де характеризується виключно позитивно.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 просить також змінити вирок суду, яким визнати винним ОСОБА_6 за ст.124 ч.1 КК України, на підставі ст.105 ч.2 п.1 звільнити ОСОБА_6 від покарання, застосувавши до нього примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батька до досягнення ним повноліття.
В обгрунтування апеляції прокурор стверджує, що судом при призначенні покарання не в повній мірі враховані пом`якшуючі обставини, а саме: щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю правопорушення, відшкодування матеріальної шкоди, позитивну характеристику останнього.
Прокурор, вважає, що судом безпідставно відмовлено у застосування до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батька до досягнення ним повноліття.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, пояснення інших учасників судового провадження, перевіривши вирок суду в межах, передбачених ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який він засуджений, при обставинах, викладених у вироку та кваліфікація його дій не оспорюються.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначаючи покарання, з-поміж загальних засад призначення покарання, передбачених цією нормою закону, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.
При призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 КК України, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.
Колегія суддів вважає, що ці вимоги закону судом у провадженні дотримано.
Суд при призначенні покарання врахував такі дані, які пом`якшують призначення покарання засудженому: позитивна характеристика, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітнім, думку потерпілого, тобто суд врахував всі ті обставини, на які в апеляційних скаргах посилаються обвинувачений та прокурор.
Разом з тим, суд першої інстанції врахував конкретні обставини кримінального провадження, а саме те, що ніж, яким скористався обвинувачений при вчиненні злочину, подарував йому батько. Крім того, цей ніж неповнолітній обвинувачений носив при собі і в громадських місцях. За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком райсуду, що відсутні підстави для звільнення ОСОБА_6 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.
Однак, колегія суддів вважає за можливим пом`якшити ОСОБА_6 покарання до 30 годин громадських робіт, у межах санкції частини першої статті 100 КК України, щодо особливостей кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх, яке буде відповідати принципу найкращих інтересів дитини.
Також, в порядку ч.2 ст. 404 КПК України, апеляційний суд виключає із вироку посилання на частину першу ст. 124 КК України, оскільки дана стаття Кримінального кодексу України не містить частини першої.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційні скарги ОСОБА_6 та прокурора Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Романівського районного суду Житомирської області від 29 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 , в частині призначення покарання змінити.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ст. 124 КК України до покарання у виді 30 годин громадських робіт.
У решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: