Справа № 212/3047/16-к
У Х В А Л А

29 листопада 2016 року м. Кривий Ріг Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді- ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши в режимі відеоконференції, у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001475 від 14.05.2016 року,-

В С Т А Н О В И В :
У провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , оскільки вважає, що не зменшились ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Захисник ОСОБА_4 заперечував проти продовження дії запобіжного заходу, посилаючись на те, що прокурором не доведено, що не відпали ризики, передбачені ст. 177 КПК України та просив змінити запобіжний захід на домашній арешт або особисте зобов`язання.
Обвинувачений ОСОБА_5 просив у зв`язку з захворюванням. застосувати інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд встановив наступне.

Згідно ст. 29 Конституції України ніхто не може бути арештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а згідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати 60 днів, при цьому враховує, що в разі продовження тримання під вартою попередня ухвала втрачає свою силу.
Вирішуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою та обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, суд враховує наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також тяжкість покарання у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , його вік, стан здоров`я і те, що він не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні корисливі злочини, не одружений, підозрюється у вчиненні злочину через три місяці після звільнення з місць позбавлення волі, а це дає підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Таким чином суд приходить до висновку, що доцільно продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою на строк 60 днів та відмовити у застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не може запобігти вказаному ризику.
Керуючись ст. ст. 177, 183, 331 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - задовольнити.
Продовжити захід забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді тримання під вартою до 27 січня 2017 року.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.
Ухвала самостійному оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1