Справа № 360/644/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1277/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 54 13.10.2016

УХВАЛА
Іменем України
13 жовтня 2016 року. м. Київ.

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справАпеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Бородянського районного суду Київської області від 8 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, і виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України.

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що за вироком Бородянського районного суду Київської області від 06 лютого 2014 року його визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 595 гривень, яке у визначений термін він не виконав.

Так, в день винесення вироку в приміщенні Бородянського районного суду Київської області ОСОБА_7 було роз`яснено обов`язок сплатити штраф у місячний термін, після набрання вироком законної сили та повідомити про це суд шляхом пред`явлення документу про сплату штрафу, та роз`яснено наслідки ухилення від сплати штрафу.

На домашню адресу ОСОБА_7 . Бородянським районним судом надіслано повідомлення про необхідність сплати штрафу в місячний термін після набрання вироком законної сили.

Не дивлячись на це, ОСОБА_7 , маючи реальну можливість сплатити штраф, протягом тривалого часу, а саме з 06 лютого 2014 року по 28 січня 2016 року умисно ухилявся від його сплати.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 були кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.389 КК України, як умисне ухилення від сплати штрафу особою, засудженою до цього покарання.

Вироком Бородянського районного суду від 8 серпня 2016 року , ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, і виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України. При цьому суд зазначив у вироку, що відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, було винесено 25 січня 2016 року, і 26 січня 2016 року ОСОБА_7 був допитаний як підозрюваний, а 28 січня 2016 року ОСОБА_7 сплатив штраф у визначеному судом розмірі і надав відповідну квитанцію.

Доказів того, що після набрання вироком Бородянського районного суду Київської області від 06 лютого 2014 року законної сили і до оголошення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, відносно ОСОБА_7 вживались будь-які заходи, передбачені ст.26 КВК України та ч.5 ст.53 КК України, суду не надано.

Як стверджував у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , від сплати штрафу він не ухилявся і такої мети не мав, а, спочатку просто не мав коштів, оскільки не працював за станом здоров`я, а в подальшому про штраф забув, і ніхто йому про штраф не нагадував та не попереджував його про можливі наслідки несплати штрафу. Повідомлення про необхідність сплати штрафу від суду він не отримував, а після виклику до поліції з цього приводу одразу позичив у знайомого гроші і сплатив штраф.

Докази того, що наявне в матеріалах кримінального провадження повідомлення Бородянського районного суду від 12 березня 2014 року про необхідність сплати штрафу у місячний строк було отримано ОСОБА_7 також відсутні.

Визнання обвинуваченим ОСОБА_7 винуватості, зокрема, того факту, що він, дійсно, вчасно не сплатив штраф, не є підтвердженням його винуватості і наявності у нього умислу на ухилення від сплати штрафу, оскільки в подальшому ОСОБА_7 добровільно сплатив цей штраф.

Не погодившись з ухвалою суду прокурор подав апеляційну скаргу де просить вирок скасувати, в зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України остаточне покарання призначити за сукупністю вироків, з урахуванням правил ст. 72 КК України, шляхом повного приєднання невідбутого покарання за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 5 грудня 2014 року у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Свою апеляційну скаргу прокурор обґрунтовує тим, що під час винесення вироку суд першої інстанції не звернув увагу на те, що 6 лютого 2014 року ОСОБА_7 був присутній в залі судових засідань, де було проголошено вирок про його засудження за ст. 395 КК України. Відповідно до розписки від 6 лютого 2014 року ОСОБА_7 отримав копію його вироку в день його проголошення. 12 березня 2014 року Бородянським районним судом скеровано лист з повідомленням про необхідність сплати штрафу у місячний строк і вказано відповідний банківський рахунок для сплати штрафу. Згідно анкетних даних, які були підтвердженні в судовому засіданні, останній на час розгляду провадження по його обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, проживає за вказаною адресою, і місце проживання не змінював. За вказаних обставин, вважає прокурор, суд безпідставно прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, а отже вирок підлягає скасуванню.

В змінах та доповненнях поданих до апеляційної скарги прокурор звертає увагу на зміни до ст. 389 КК України внесені Законами України № 1404 У111 від 2 червня 2016 року та № 1492-У111 від 7 вересня 2016 року відповідно до яких на час винесення вироку, а саме 8 серпня 2016року за ухилення від відбування покарання у виді штрафу кримінальна відповідальність не передбачалась в зв`язку з декриміналізацією. Просить направити справу на новий судовий розгляд до суду 1-ї інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора яка підтримала апеляційну скаргу та просила вирок скасувати і направити справу на новий судовий розгляд до суду 1-ї інстанції, пояснення обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, окрім іншого, підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення . Частиною 2 статті 91 КПК України визначено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження

Органом досудового слідства дії ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 389 КК України, тобто ухилення від сплати штрафу особою, засудженою до цього виду покарання.

Наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи не ставлять під сумнів законність і обґрунтованість вироку.

Так, в своїй апеляційній скарзі прокурор спочатку просить ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 389 КК України, а потім вносить зміни до апеляційної скарги в яких просить направити справу на новий судовий розгляд, оскільки на час винесення вироку стаття була декриміналізована.

Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

На думку колегії суддів, прокурор в своїй апеляційній скарзі не наводить достатніх підстав для скасування виправдувального вироку та не наводить доводів щодо його необґрунтованості, а ті доводи що наведені прокурором не ставлять під сумнів правильність прийнятого судом рішення щодо відсутності в діях ОСОБА_7 складу злочину, зокрема прямого умислу на ухилення від сплати штрафу.

При розгляді справи в суді, і в судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений наполягав на тому, що він не ухилявся від сплати штрафу, а мав певні об`єктивні причини, які обумовили несвоєчасну сплату ним штрафу. Як встановлено в судовому засіданні після постановлення щодо ОСОБА_7 вироку за яким до нього було застосовано покарання у виді штрафу, останній тривалий час хворів, не мав коштів для виплати штрафу, а потім, як стверджує обвинувачений, про необхідність сплати штрафу забув, жодних нагадувань чи повідомлень про необхідність сплати штрафу йому не надходило, а коли про таку необхідність йому нагадали зразу ж зайняв кошти та сплатив штраф. Доводи обвинуваченого щодо відсутності наміру ухилитися від сплати штрафу не тільки не спростовані, а повністю узгоджуються з матеріалами справи. Жодних доказів того, що обвинувачений мав можливість і не бажав сплачувати штраф, ухилявся від його сплати будь яким чином органами досудового слідства суду не надано. Посилання прокурора на те, що обвинувачений був присутнім при проголошенні вироку , знав про застосування щодо нього покарання у виді штрафу не спростовують покази обвинуваченого про відсутність умислу на ухилення від сплати штрафу. Що ж стосується доводів прокурора про нагадування судом про необхідність сплати штрафу то в матеріалах справи даних про те, що повідомлення суду було отримано обвинуваченим не має і прокурором докази в підтвердження цього не надано.

З врахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про невинуватість ОСОБА_7 в ухиленні від сплати штрафу, оскільки останній сплатив його відразу як йому нагадали про його наявність та необхідність сплати. Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що дане свідчить про несвоєчасну оплату штрафу, проте безперечно не свідчить про умисне ухиленню обвинуваченого від призначеного покарання в розумінні ст. 389 КК України.

Посилання прокурора на ту обставину, що в період винесення судом вироку щодо ОСОБА_7 ст. 389 КК України не передбачала кримінальної відповідальності за ухилення від покарання у виді штрафу, тобто фактично діяння було декриміналізовано, є слушним. Однак на думку колегії суддів в даному конкретному випадку, у зв`язку з винесенням щодо обвинуваченого виправдувального вироку, останній не може бути скасований з цих підстав, так як закриття справи у зв`язку з декриміналізацією не є реабілітуючою підставою і відповідно це погіршить становище обвинуваченого, а тому є неприйнятним.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України , колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Бородянського районного суду Київської області від 8 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 , яким останнього визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, і виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України - залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних та цивільних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4