Справа № 686/3739/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
3 березня 2016 року м. Хмельницький
Винесену слідчим постанову скаржник вважає незаконною, а рішення слідчого про закриття кримінального провадження передчасним, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи і не мотивованим.
В судовому засіданні скаржник підтримав вимоги скарги, зазначивши, що постанова про закриття кримінального провадження винесена не мотивовано та передчасно.
Заслухавши скаржника, дослідивши матеріали скарги слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно ч. 2 ст. 9 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор, зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Ст. 91 КПК України встановлено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а ст. 92 даного кодексу обов`язок доказування, обставин передбачених ст. 91 даного Кодексу покладається на слідчого, прокурора. На виконання даних вимог сторона обвинувачення в силу ст. 93 КПК України здійснює збирання доказів.
Так, відповідно до оскаржуваної постанови слідчим встановлено, що 22.12.2014 року біля 21 години ОСОБА_6 перебуваючи у будинку, що в АДРЕСА_1 умисно спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження. Слідчим проведено досудове розслідування, виносились постанови про закриття кримінального провадження, які були скасовані. За результатами досудового розслідування слідчий прийшов до висновку, що у потерпілого не виявлено тілесних ушкоджень, оскільки відповідно висновку експерта вони не виявлені, інших свідків та очевидців даної події не виявлено, об`єктивних доказів нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 не здобуто тому закрив провадження у зв`язку із відсутністю складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України, тобто відсутністю складу злочину.
Відповідно вимог статті 110 КПК України вказано, що мотивувальна частина повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставою для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КК та КПК України.
Диспозиція ч. 1 статті 125 КК України передбачає відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження, отже законодавець визначив ступень охорони суспільних відносин та визначив об`єкти, які підлягають охороні законом: життя та здоров`я людини.. Відповідно до положень діючого КПК України та вимог статей 125, 126 КК України, визначено, які діяння є злочинами, а данні злочини є справи приватного звинувачення, отже рішення щодо можливого закриття кримінального провадження можливе лише за примиренням підозрюваного із потерпілим, відсутністю складу злочину чи події. Слідчий прийшов до висновку, що відсутні докази, що ОСОБА_6 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_4 , проте дані висновки є хибними, оскільки із матеріалів справи випливає протилежне.
Так, під час подій 22.12.2014 року біля 21 години між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у будинку, що в АДРЕСА_1 були свідки: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .. Останній із показів нібито нічого не бачив, проте даний свідок працює безпосередньо у ОСОБА_6 . Свідок ОСОБА_7 безпосередньо вказує, що в той день ОСОБА_6 в його присутності та інших свідків наніс удар без будь-яких причин ОСОБА_4 , від якого останній присів та декілька хвилин сидів наприсядки. Слідчим не усунуті розбіжності у показах свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Процесуальним прокурором неодноразово у своїх вказівках вказувалось на необхідність допиту іншого очевидця - свідка ОСОБА_8 , проте даний свідок таки не допитаний, а слідство всіляко ухиляється від його допиту, направляючи доручення про його допит, хоча слідчий сам би мав безпосередньо з`ясувати причини неможливості дачі показів і в залежності від об`єктивних причини приймати рішення. Одночасно слідчий суддя звертає увагу, що під час допиту потерпілого слідством не вирішувалось питання у ОСОБА_4 чи отримав він від нанесеного йому удару біль, оскільки дані обставини мають сутече значення для кваліфікації дій за ст. 126 КК України. Дані обставини говорять про неповноту слідства та однобічність і ставлять під сумнів об`єктивність досудового слідства. Крім того слідчий суддя звертає увагу, що потерпілий після нанесення йому тілесних ушкоджень відразу не звертався у медичні заклади, а лише з плином часу, коли почав себе погано почувати звернувся в медичний заклад, тому відповідно не може бути експертами зафіксовані тілесні ушкодження, проте кваліфікація за ст. 126 КК України не передбачає наявність тілесних ушкоджень.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що досудове слідство проведено без дотримання вимог статей 91-94 КПК України, рішення слідчого є не мотивованим і передчасним, прийнято з недотриманням вимог КК та КПК України.
За таких обставин слідчий суддя вважає, що постанова прийнята без дотримання вимог статей 9, 91-93, 110, 284 КПК України і має бути скасована, а кримінальне провадження має бути направлено прокурору з метою проведення досудового розслідування, з`ясування у потерпілого питань, які зазначені вище у даній постанові, вирішення питання наявності в діях ОСОБА_6 складу злочинів, передбачених статями 125, 126 КК України.
Керуючись статтями 303-306 КПК України, слідчий суддя, -
Копію ухвали направити в Хмельницьку місцеву прокуратуру для організації досудового розслідування.
Відповідно вимог статей 307, 309 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги апеляційному оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1