Справа № 343/900/16-к
Провадження № 11-кп/779/392/2016
Категорія ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000031 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, на утриманні один малолітній син, освіта середня, в минулому судимого, востаннє 02.07.2014 згідно вироку Долинського районного суду за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и л а :
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст.71 КК України частково приєднано обвинуваченому невідбуту ним частину покарання згідно вироку Долинського районного суду від 02.07.2014 року, остаточно визначивши йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки і два місяці.

Запобіжний захід обвинуваченому змінено з домашнього арешту на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Термін відбування покарання постановлено рахувати з часу фактичного затримання і до спливу визначених строків.

Зараховано обвинуваченому в строк покарання за правилами ч.5 ст. 72 КК України термін перебування під вартою з 09 год. 30 хв. 16.06.2016 року по час набрання вироком законної сили з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений таємно викрав чуже майно, поєднане з проникненням у житло, повторно.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин:

Так, ОСОБА_8 у відповідності до вироку Долинського районного суду від 07.02.2014 засуджений за ст. 185 ч. З КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Цим же вироком на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з іспитовий строком 2 роки. Однак, ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий корисливий злочин. Так, у середині грудня 2015 року у ОСОБА_7 виник умисел вчинити крадіжку майна з будинку сусідки ОСОБА_9 , що по АДРЕСА_2 , оскільки знав, що в будинку ніхто не проживає та в ньому може знаходитись цінне майно. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 19.12.2015 приблизно о 22.00. год. прибув до будинку ОСОБА_9 , що по АДРЕСА_2 , де переконавшись, що за його діями ніхто не слідкує, діючи умисно, повторно відчинив вікно біля, вхідних дверей та просунувшись через металеві решітки проник у будинок. Знаходячись у будинку ОСОБА_7 демонтував газовий котел фірми «Вахі» та поставив його біля входу, при цьому шляхом підбору ключа до вхідних дверей з середини відчинив їх. Незаконно здобутий газовий котел ОСОБА_7 перевіз на квартиру своєї співмешканки ОСОБА_11 у АДРЕСА_3 , та маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном, ОСОБА_7 довів свій злочинний умисел до кінця. Таким чином, ОСОБА_7 умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення таємно викрав належний ОСОБА_9 , газовий котел фірми «Вахі» Еко 28 кВт (турбо) з двома теплообмінниками вартістю 21 500 грн. заподіявши останній матеріальні збитки на вказану суму коштів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи встановлених судом фактичних обставин та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, вважає вирок суду незаконним з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а призначене йому покарання надто суворим.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд першої інстанції не врахував всі обставини, що пом`якшують йому покарання, зокрема: активне сприяння розкриттю злочину, щиросердечне каяття, його негативне ставлення до вчиненого, добровільне відшкодування завданої злочином шкоди та примирення з потерпілою, а також те, що на його утриманні є малолітній син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Просить вирок суду скасувати та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України, звільнити його від відбування покарання згідно з положеннями ст.75 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 підтримав вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги, вважає, що суд призначив обвинуваченому законне та обґрунтоване покарання, а тому просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оскаржує правильність встановлених судом фактичних обставин, правильність кваліфікації його дій та доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те , що призначене йому покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого та є занадто суворим.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, та призначаючи покарання ОСОБА_7 , враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що обтяжують і пом`якшують покарання в силу ст. ст.66, 67 КК України.

Зокрема, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України визнано рецидив злочину.

При цьому, як вбачається з вироку, судом першої інстанції враховано те, що обвинувачений на обліку в наркологічному та психіатричному диспансері не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, в минулому притягувався до кримінальної відповідальності.

Таким чином, суд першої інстанції врахував усі обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі і ті, на які покликається обвинувачений, та визначив покарання в мінімальних межах, встановлених у санкції ч.3 ст. 185 КК України та не може вважатися надто суворим, є достатнім для виправлення обвинуваченого.

Колегія суддів приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 має на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, вказана обставина не може бути підставою для зміни вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання, яке відповідає вимогам кримінального закону та є справедливим.

Так, відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

При цьому, слід врахувати і роз`яснення в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2004 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за дані злочини, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів вважає, що сукупність встановлених судом першої інстанції обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного,який раніше був засуджений за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, не свідчить про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину і не дає підстав для застосування ст.69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі санкції ч.3 ст.185 КК України.

В той же час, колегія суддів вважає, що застосування ст.75 КК України у даному конкретному випадку є неможливим та таким, що не відповідає обставинам справи та особі обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В даному ж випадку, враховуючи те, що ОСОБА_7 не відбув покарання за вироком Долинського районного суду від 02.07.2014 року, на шлях виправлення не став, а повторно вчинив умисне кримінальне правопорушення, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про неможливе виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої ним частини покарання за вироком Долинського районного суду від 02.07.2014 року, оскільки він вчинив новий злочин протягом іспитового строку. Відповідно до вимог ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст.ст.71,72 КК України.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів, за умови реального відбування покарання та підстав для його пом`якшення колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4