Справа №463/1029/16-к
Провадження №1-кп/463/148/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2016 р. Личаківський районний суд м.Львова

в складі головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000549 від 16 лютого 2016 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Львова, раніше неодноразово судимої, останній раз Галицьким районним судом м.Львова 29.12.2015р. за ч.2 ст.185, ч.3 ст15, ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненої від відбуття покарання із іспитовим терміном на 2 роки, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та угоду про примирення, -
встановив:
В судовому засіданні захисником обвинуваченої подано угоду про примирення від 19.04.2016р., укладену між ОСОБА_4 та представником потерпілого ОСОБА_6 , яку просить суд затвердити.

Відповідно до умов угоди про примирення ОСОБА_4 шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.2 ст.185 КК України відшкодовано. Сторони узгодили покарання ОСОБА_4 у виді 3 років позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України та звільнення від відбуття покарання із іспитовим терміном на 2 роки.

Заслухавши думку прокурора, який проти затвердження угоди заперечив з тих підстав, що угодою передбачено звільнення обвинуваченої від відбуття покарання із іспитовим терміном на 2 роки, а таке звільнення не може застосовуватись, оскільки обвинувачена вчинила злочин в період відбуття покарання призначеного вироком Галицького районного суду м.Львова від 29.12.2015р., представника потерпілого, обвинувачену та її захисника, які просять затвердити укладену ними угоду, перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, судом встановлено наступне.
Згідно ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього кодексу та/або закону.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 11.12.2015, № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК (зокрема, щодо змісту та порядку укладення угоди) і закону України про кримінальну відповідальність (зокрема, щодо узгодженої міри покарання, звільнення від його відбування з випробуванням, наявність підстав для відмови в її затвердженні (ч. 7 ст. 474 КПК), заслуховує прокурора щодо наведеного, думку сторін щодо можливості затвердження угоди, яка розглядається.

Відповідно до п.20 цієї Постанови, якщо ж суд переконається в тому, що угоду може бути затверджено, відповідно до ст. 475 КПК він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання. У випадку коли кримінальне провадження у зв`язку з укладенням угоди попередньо було виділено в окреме провадження, потім вироком суду затверджено угоду та призначено узгоджене між сторонами покарання чи звільнення від його відбування з випробуванням, при цьому щодо інших кримінальних правопорушень провадження здійснювалось у загальному порядку, то під час визначення остаточного покарання суд має керуватися ч. 4 ст. 70 та ст. 72 КК. Якщо ж підозрюваний чи обвинувачений у період відбування покарання за вчинене кримінальне правопорушення вчинив інше кримінальне правопорушення, у провадженні щодо якого у подальшому було укладено угоду, суд, переконавшись, що угода може бути затверджена, ухвалює вирок, яким затверджує угоду, призначає узгоджену сторонами міру покарання, а остаточне покарання визначає, керуючись правилами статей 71, 72 КК.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 24.10.2003, № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав (ч.2 ст.75 КК України) може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

З врахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що угода про примирення від 19.04.2016р. суперечить закону в частині узгодженої міри покарання, а тому згідно п.1 ч.7 ст.474 КПК України в затвердженні такої слід відмовити.
Судове провадження продовжити в загальному порядку (ч.7 ст.474КПК України)
Керуючись ч.7 ст.474 КПК України, -
ухвалив:
В затвердженні угоди про примирення між представником потерпілого ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України відмовити.
Судове провадження продовжити в загальному порядку.
Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1