АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 26 серпня 2016 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Легниця (Польща), громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 26 серпня 2016 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 166 КК України, та їй призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 , являючись матір`ю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порушення вимог ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України та ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, відповідно до яких батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створювати належні умови для ________________________________________________________

Справа №11-кп/796/1813/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_11
Категорія: ст. 166 КК України Доповідач ОСОБА_1
розвитку природних здібностей та належні побутові умови, необхідні для всебічного розвитку дітей, на протязі тривалого часу злісно ухилялась від виконання встановлених законом обов`язків по утриманню і догляду за своїми дітьми, при цьому, зловживала спиртними напоями, не вжила заходів щодо лікування дітей, а саме: нехтуючи обов`язком піклування про здоров`я дітей, на протязі тривалого часу не забезпечила їх достатнього рівня медичної допомоги, що призвело до настання тяжких наслідків, за наступних обставин.

Так, 10.09.2006 року ОСОБА_7 народила ОСОБА_8 у приміщенні Київського міського пологового будинку №2, однак на підставі письмової заяви матері ОСОБА_7 , всупереч наполяганням лікарів Київського міського пологового будинку №2 залишитись, враховуючи доцільність перебування під наглядом лікарів, ОСОБА_7 забрала дитину після пологів під розписку.

Злісно не виконуючи свої батьківські обов`язки, а саме, нехтуючи обов`язком піклування про здоров`я дитини, помітивши, що дитина захворіла, не забезпечила їй достатнього рівня медичної допомоги, що призвело до неодноразової госпіталізації дитини до медичних закладів. Ігноруючи те, що ОСОБА_7 разом з новонародженою ОСОБА_8 було призначено з`явитись на прийом до лікаря педіатра, та, явно нехтуючи здоров`ям та життям власної дитини, до лікаря не з`явилася, що призвело до тяжких наслідків, а саме: 15.09.2006 року малолітня ОСОБА_8 потрапила до Київської міської лікарні №1 з діагнозом недоношеність, загроза ВУІ, гіпоксично-ішемічне ураження головного мозку, а 03.02.2015 року потрапила до Київської міської лікарні №1 з діагнозом гостра лівобічна-дольова пневмонія, що в сукупності призвело до суттєвих розладів здоров`я.
Крім того, ОСОБА_7 народила ОСОБА_8 у приміщенні Київського міського пологового будинку №2, однак на підставі письмової заяви матері ОСОБА_7 , всупереч наполяганням лікарів Київського міського пологового будинку №2 залишитись, враховуючи доцільність перебування під наглядом лікарів, ОСОБА_7 знову забрала дитину після пологів під розписку.

Злісно не виконуючи свої батьківські обов`язки, а саме: нехтуючи обов`язком піклування про здоров`я дитини, помітивши, що дитина захворіла, не забезпечила їй достатнього рівня медичної допомоги, що призвело до неодноразової госпіталізації дитини до медичних закладів та значні порушення здоров`я. Ігноруючи те, що ОСОБА_7 разом з новонародженим ОСОБА_8 було призначено з`явитись на прийом до лікаря педіатра, та, явно нехтуючи здоров`ям та життям власної дитини, до лікаря остання не з`явилася.

Злісно не виконуючи покладені на ОСОБА_7 батьківські обов`язки, остання маючи на утриманні двох малолітніх дітей, зловживала спиртними напоями, явно нехтуючи здоров`ям та життям власних дітей, до дитячої поліклініки не зверталась, дітей на облік лікаря - педіатра не поставила, профілактичних щеплень не зробила, що призвело до тяжких наслідків, а саме: 10.01.2011 дитина госпіталізована з діагнозом правобічна не госпітальна пневмонія, гострий обструктивний бронхіт, гостра кишкова недостатність, забій м`яких тканин обличчя, 22.04.2015 у неї виявлено ГРВІ, обструктивний бронхіт, алергічний дерматит, 30.07.2015 - ГРВІ, обструктивний бронхіт середньої тяжкості, 10.12.2015 - ГРВІ, не госпітальна правобічна пневмонія середньої тяжкості, що в сукупності призвело до суттєвих розладів здоров`я.

Крім того, 13.07.2011 ОСОБА_7 народила ОСОБА_10 у приміщенні Київського міського пологового будинку №4, однак на підставі письмової заяви матері ОСОБА_7 , всупереч наполяганням лікарів Київського міського пологового будинку №4 залишитись, враховуючи доцільність перебування під наглядом лікарів, ОСОБА_7 знову забрала дитину після пологів під розписку.

Злісно не виконуючи свої батьківські обов`язки, а саме: нехтуючи піклуванням про здоров`я дитини, помітивши, що дитина захворіла, не забезпечила їй достатнього рівня медичної допомоги, до дитячої поліклініки не зверталась, новонароджену дитину на облік лікаря-педіатра не поставила, профілактичних щеплень не зробила.

Продовжуючи зловживати спиртними напоями, залишивши при цьому хвору дитину без догляду та надання необхідної медичної допомоги, що призвело до тяжких наслідків, оскільки внаслідок таких дій новонароджений ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у семимісячному віці помер за адресою свого проживання, а саме: АДРЕСА_3 , від гострої респіраторної вірусної інфекції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні та правильність кваліфікації її дій, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості та особіобвинуваченої, просить вирок суду змінити, призначивши ОСОБА_7 більш м`яке покарання, передбачене санкцією ст. 166 КК України, та застосувати ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд призначив обвинуваченій покарання, яке хоч і не виходить за межі встановлені санкцією ст. 166 КК України, але за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості та неповної зясованості даних про стан здоровя ОСОБА_7 і тієї обставини, що вона не позбавлена батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Зокрема, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій, як помякшуючу обставину, врахував її щире каяття, але не дав належної оцінки особі обвинуваченої, а саме, що вона раніше не судима, на обліку в нарколога та психіатра на перебуває, її відношення до скоєного та не прийняв до уваги ту обставину, що обвинувачена є мамою, яка одна виховує малолітню доньку, відносно якої не позбавлена батьківських прав, має житло та зареєстрована в м. Києві.
Тому, на думку апелянта, визначаючи міру покарання ОСОБА_7 , необхідно врахувати те, що вона щиро покаялася у скоєному правопорушенні та визнала свою вину повністю, а інкримінований їй злочин, у відповідності до вимог ст. 12 КК України, відноситься до злочину середньої тяжкості.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення захисника та обвинуваченої на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ст. 166 КК України, як злісне невиконання нею, як матір`ю, встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.

Всупереч тверджень апелянта, міра покарання призначена ОСОБА_7 з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, при призначенні обвинуваченій покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, а також дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима в силу ст. 89 КК України, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, не працює та задовільно характеризується за місцем проживання. Належним чином при цьому враховано судом і пом`якшуючі покарання ОСОБА_7 обставини, такі як: щире каяття у вчиненні злочину, а також - відсутність обтяжуючих її покарання обставин.

З урахуванням зазначеного, конкретних обставин провадження, які вказують на систематичне невиконання ОСОБА_7 батьківських обов`язків щодо своїх малолітніх дітей, та тяжкості наслідків, спричинених діями ОСОБА_7 смерть малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_13 покарання саме у виді позбавлення волі, так як її виправлення, перевиховання та попередження вчинення нею нових злочинів не можливе без ізоляції від суспільства, при цьому призначив їй таке покарання у розмірі, наближеному до мінімальної межі, передбаченої санкцією ст. 166 КК України, для цього виду покарання, а відтак, не вбачає підстав і для задоволення вимог апеляційної скарги захисника щодо призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, передбаченого санкцією ст. 166 КК України.
Також і з твердженнями захисника про можливість застосування до обвинуваченої положень ст. 75 КК України і звільнення її від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів погодитись не може, оскільки ті обставини, на які апелянт посилається, були враховані судом при призначені покарання, в т.ч. і щире каяття, як обставина, що пом`якшує покарання, що в сукупності й дало суду підстави для призначення обвинуваченій покарання у розмірі, наближеному до мінімального розміру, передбаченого санкцією ст. 166 КК України, а тому не вбачає законних підстав для прийняття рішення про звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, у відповідності з положеннями ст. 75 КК України.

При цьому не вказує на можливість застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання і стан її здоров`я, який відповідає важкості перебігу наявних у неї хронічних захворювань, які не виключають можливість відбування нею покарання у виді позбавлення волі.

А вимоги захисника щодо врахування тієї обставини, що ОСОБА_7 одна виховує свою малолітню доньку ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , щодо якої не позбавлена батьківських прав, як підстави для застосування положень ст. 75 КК України, не можуть бути задоволені, оскільки саме внаслідок дій ОСОБА_7 по неналежному догляду за дитиною сталася смерть дитини - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , при цьому ОСОБА_7 позбавлена батьківських прав відносно інших двох неповнолітніх дітей, а донька ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , взагалі перебуває у Київському міському будинку дитини «Берізка», де ОСОБА_7 дозволено лише її відвідувати за умови дотримання правил та рекомендацій закладу.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Вирок Оболонського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3