Справа № 187/1141/14-к
№ 1-кп/183/226/16
В И Р О К
іменем України
01 листопада 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

в присутності обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт.Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області, громадянки України, заміжньої, що має на утриманні малолітню дитину, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

-30.10.2012 року Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська за ч.3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

-13.03.2014 року Петриківським районним судом за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України призначене покарання за сукупністю вироків, до відбуття 7 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією майна,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,-

в с т а н о в и в:
03 липня 2013 року приблизно о 14.00 годині ОСОБА_5 перебувала біля приміщення службового кабінету № 316, який знаходиться в адміністративній будівлі Петриківської районної державної адміністрації, що розташована за адресою: смт.Петриківка Дніпропетровської області, вул.Леніна, 69, де помітила, що зазначений службовий кабінет залишений без нагляду, в результаті чого у неї виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який вона, діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, підійшла до столу, що знаходиться в приміщенні службового кабінету № 316, звідки таємно викрала майно, належне ОСОБА_6 , а саме; жіночий гаманець вартістю 100 грн., в якому знаходилися грошові кошти в сумі 100 грн. та пластикову карту банку «РайффайзенБанкАваль» № НОМЕР_1 , на якій не було грошових коштів, а також пластикову карту банку «РайффайзенБанкАваль» № НОМЕР_2 , з якої за допомогою банкомату «РайффайзенБанкАваль» провела операцію зі зняття готівкових грошових коштів у розмірі 300 грн.

Після цього ОСОБА_5 з викраденим майном з місця скоєння злочину зникла, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_6 майновий збиток на загальну суму 400 грн.

Умисні дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні на початку судового розгляду свою вину у вчиненні злочину не визнавала, однак після з`ясування всіх обставин кримінального провадження та дослідження всіх доказів, як зі сторони обвинувачення, так і зі сторони захисту, свою вину у вчиненні злочину визнала, обставини вчиненого кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті, не оспорювала.

На підтвердження встановлених в судовому засіданні обставин, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в суді, судом були досліджені наступні докази:

-показання потерпілої ОСОБА_6 про те, що вона працює в Петриківській районній державні адміністрації, її робоче місце розташоване в службовому кабінеті № 316. 03 липня 2013 року в денний час вона на нетривалий час залишала приміщення кабінету та залишала відчиненими вхідні двері. У другій половині робочого дня на її мобільний телефон надійшло повідомлення про те, що з її банківської картки відбулося зняття готівкових коштів, в результаті чого вона дістала свою сумку та помітила, що із сумки зникли гаманець, в якому знаходилися грошові кошти у сумі 100 грн. та дві пластикові картки. Одразу вона повідомила правоохоронні органи про вчинене кримінальне правопорушення, які слідчі дії були проведені працівниками міліції їй не було відомо, однак через деякий час в її службовому кабінеті проводився слідчий експеримент, під час якого ОСОБА_5 розповіла та показала на місці вчинення злочину, яким чином вона вчинила крадіжку гаманця. Крім того, під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_5 відшкодувала спричинену їй шкоду та повернула 400 грн., про що нею було написано власноручно розписку;

-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_7 , датований 03.07.2013 року, в ході якого остання просила притягти до відповідальності не встановлену особу, яка в період часу з 14.00 години до 16.00 години викрала належне їй майно з приміщення кабінету, що розташований в Петриківській РДА (т.1 а.с. 22);

-протокол огляду місця події від 03.07.2013 року приміщення кабінету № 316 в будівлі Петриківської РДА. В ході огляду місця події було зафіксоване робоче місце ОСОБА_6 , в тому числі крісло, на якому знаходилася жіноча сумка, з якої було викрадене майно, належне ОСОБА_6 (т.1 а.с. 24-29);

-довідка Петриківського відділення Дніпропетровської ОД АТ «РайффайзенБанкАваль» про те, що 03.07.2013 року о 14 годині 48 хвилин в банкоматі № 4507 за адресою: смт.Петриківка, вул.Леніна, 12, була проведена операція перегляду балансу заробітної картки № НОМЕР_1 , а о 14 годині 49 хвилин переглянуто баланс картки № НОМЕР_2 та знято суму 300 грн (т.1 а.с. 30);

-протокол огляду від 13.04.2014 року ділянки місцевості, розташованої біля пішохідного мосту Петрикіського ставку. Огляд зазначеної ділянки місцевості проводився за участю ОСОБА_5 , яка в присутності понятих показала, куди вона сховала викрадену у ОСОБА_6 та пошкоджену пластикову картку (т.1 а.с. 32-35). За клопотанням сторони обвинувачення судом були допитані поняті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були присутні при огляді зазначеної ділянки місцевості. Останні повідомили, що ОСОБА_5 добровільно розповідала працівникам міліції обставини, при яких нею було пошкоджено шляхом підпалу пластикову карту, потім ОСОБА_5 вказала місце, куди нею було заховано обгорілу пластикову карту. На тому ж місці виявлено та вилучено пластикову карту «РайффайзенБанкАваль»;

-протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 від 13.09.2014 року, в ході якого обвинувачена на місці вчинення злочину показала, яким чином нею було викрадено майно з приміщення кабінету № 316 в Петриківській РДА (а.с. 36-40). Судом, за клопотанням сторони обвинувачення, також були допитані поняті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були присутні при проведенні слідчого експерименту, останні повідомили, що ОСОБА_5 добровільно погодилася на проведення слідчого експерименту, добре орієнтувалася на місцевості, одразу знайшла кабінет та вказала на стіл та стілець в кабінеті, де знаходилася жіноча сумка, з якої було викрадено гаманець;

-протокол пред`явлення речей для впізнання від 15.04.2014 року, в ході якого ОСОБА_6 опізнала обгорілу пластикову картку, вилучену в ході огляду ділянки місцевості від 13.04.2014 року за кольором та розміром. Зазначена пластикова картка, у відповідності до вимог ст.100 КПК України, з дотримання встановленого порядку, визнана речовим доказом у даному кримінальному проваджені та передана на зберігання в камеру схову речових доказів Петриківського РВ (т.1 а.с. 41-43).

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 є встановленою, її дії належить кваліфікувати за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Суд критично оцінює показання обвинуваченої, дані на початку судового розгляду щодо відсутності її на місці вчинення злочину 03.07.2013 року та застосування працівниками міліції недозволених методів, в тому числі психологічного тиску, та розцінює такі показання, як обрану позицію захисту, яку суд вважає нічим не обґрунтованою, надуманою. Вказана версія обвинуваченої щодо застосування до неї працівниками міліції психологічного тиску спростовується дослідженими доказами обвинувачення, яким суд, з точки зору достатності та взаємозв`язку надав оцінку вище. Зі сторони захисту була допитана свідок ОСОБА_10 матір обвинуваченої, яка пояснила суду, що слідчий Петриківського РВ та прокурор пропонували їй повернути кошти потерпілій від злочину, вчиненого її дочкою, однак такі дії нею не вчинялися. Також за клопотанням сторони захисту був допитаний свідок ОСОБА_11 чоловік обвинуваченої, який надав суду показання про те, що приблизно в квітні 2015 року він разом зі своєю дружиною ОСОБА_5 знаходився в ізоляторі тимчасового утримання Петриківського РВ. Працівники міліції в його присутності примушували дружину підписати процесуальні документи, погрожуючи позбавленням батьківських прав щодо неповнолітньої дитини. Зазначені показання свідків не спростовують обставин вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_5 , остання протягом досудового розслідування не оспорювала жодної дії слідчого, тому істотного порушення права обвинуваченої на стадії досудового розслідування, внаслідок якого судом може бути визнано недопустимим хоч один із зібраних та досліджених доказів, не встановлено.

При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_5 , суд, керуючись ст. 65 КК України, враховує, що обвинувачена скоїла злочин, який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії середньої тяжкості.

Також суд враховує особу обвинуваченої, яка раніше була судима за вчинення умисних корисливих злочинів, ОСОБА_5 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено. Щире каяття обвинуваченої, в даній ситуації не ґрунтується на беззаперечному визнанні своєї вини, таке каяття висловлене обвинуваченою під тиском зібраних доказів, однак ОСОБА_5 , розуміючи наслідки скоєного кримінального правопорушення, готова підлягати кримінальній відповідальності.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

У відповідності до ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, призначення покарання обвинуваченій у виді позбавлення волі на певний термін буде достатнім для її виправлення і не потребує покарання в межах найбільшої санкції, передбаченої ч.2 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання щодо зарахування обвинуваченій в строк відбування покарання строк її перебування в слідчому, в зв`язку з розглядом даного кримінального провадження, слід звернути увагу на наступне. Ухвалою слідчого судді від 15 вересня 2014 року ОСОБА_5 , яка відбувала покарання за вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13.03.2014 року, тимчасово залишена в Дніпропетровському слідчому ізоляторі на час проведення досудового розслідування (т. 1 а.с. 49, 50). Ухвалою Петриківського районного суду від 14 жовтня 2014 року до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (т.1 а.с. 15,16), строк тримання під вартою продовжено вироком того суду від 29.10.2014 року (т.1 а.с. 61-64). Між тим, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.02.2015 року зазначений вирок суду першої інстанції скасовано, призначено новий судовий розгляд, та не знайдено підстав для обрання та продовження обвинуваченій обраного за її відсутності запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (т.1 а.с. 157-161). При новому судовому розгляді та оголошенні вироку 05.06.2015 року (т.1 а.с. 239-241) ОСОБА_5 тимчасово залишена в Дніпропетровському слідчому ізоляторі. При скасуванні вироку Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05.06.2015 року, Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою суду від 08.10.2015 року (т.2 а.с. 75-77) не вирішував питання щодо необхідності залишення обвинуваченої в умовах слідчого ізолятору. Таким чином, ОСОБА_5 фактично з 15 вересня 2014 року по теперішній час вважається такою, що тимчасово залишена в слідчому ізоляторі Дніпропетровської області, в зв`язку з розглядом даного кримінального провадження, і в розумінні ч.5 ст. 72 КК України, цей строк перебування в умовах слідчого ізолятору повинен бути зарахований в строк відбування покарання за цим вироком, виходячи з розрахунку один день перебування в слідчому ізоляторі двом дням позбавлення волі.

На підставі викладеного, враховуючи ступніть тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

У відповідності до ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворими, призначеним вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 1 (один) місяць з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_5 відраховувати з 30 жовтня 2013 року.

Зарахувати в строк відбування покарання, строк залишення обвинуваченої в слідчому ізоляторі у даному кримінальному провадженні в період з 15 вересня 2014 року по 01 листопада 2016 року, виходячи з положень ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку 1 (один) день тимчасового залишення в слідчому ізоляторі за 2 (два) дні позбавлення волі.

Зарахувати в строк відбування покарання відбутий термін покарання з 25 жовтня 2010 року по 27 грудня 2011 року.

До набрання вироком законної сили тимчасово залишити ОСОБА_5 в Дніпропетровському слідчому ізоляторі.

Речовий доказ по кримінальному провадженню пластикову картку «РайффайзенБанкАваль» знищити.

Копію вироку вручити обвинуваченій негайно.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його оголошення, а обвинуваченою протягом того строку з моменту отримання копії вироку.

Суддя ОСОБА_1