11/775/14/2016(м)
1-302/11

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

та захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Солонці Троїцького району Луганської області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

1) 12 листопада 2003 року Троїцьким районним судом Луганської області за ч.1 ст.185, ч.3 ст.307, ст.ст.70, 75 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна з випробуванням на 3 роки;

2) 21 квітня 2006 року Троїцьким районним судом Луганської області за ч.2 ст.309, ст.71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі звільнився 16 квітня 2010 року постановою Краснолуцького міського суду Луганської області від 08 квітня 2010 року умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 9 днів

зареєстрованого в с. Солонці Троїцького району Луганської області, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за:

- ст.395 КК України до 3 місяців арешту;

- за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за вказаним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання у виді 3 місяців позбавлення волі за попереднім вироком Троїцького районного суду Луганської області від 21 квітня 2006 року, і за сукупністю вироків призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі,

в с т а н о в и л а:

за вироком суду, постановою Краснолуцького міського суду Луганської області від 08 квітня 2010 року щодо ОСОБА_6 було встановлено адміністративний нагляд строком на один рік з обмеженнями, передбаченими ст.10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі». ОСОБА_6 належним чином був повідомлений про встановлені обмеження і про обов`язок повідомляти працівників міліції, які здійснюють адміністративний нагляд, про зміну місця проживання. 16 квітня 2010 року ОСОБА_6 звільнився з Краснолуцької виправної колонії № 19 умовно-достроково і відбув до обраного місця проживання. 10 січня 2011 року ОСОБА_6 був поставлений на облік в Приморському РВ МГУ ГУМВС України в Донецькій області, а з 14 січня 2011 року, умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду самовільно залишив обране місце проживання, не повідомивши про це працівників міліції, які здійснюють адміністративний нагляд, порушивши вимоги п. «в» ст. 9 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі».

Крім того, ОСОБА_6 , раніше вчинивши злочин, передбачений ст. 185 КК України, судимість за який не погашена, 03 березня 2011 року приблизно о 12.20 год., перебуваючи біля будинку № 90 по пр. Нахімова в Приморському районі м Маріуполя, діючи умисно, керуючись корисливими мотивами, з метою відкритого викрадення чужого майна, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я, що виразилося в нанесенні ударів кулаками рук в область обличчя потерпілої ОСОБА_7 , заподіявши останній легкі тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, після чого повторно відкрито викрав належні їй майно: сумку, вартістю 500 грн., гаманець - 50 грн., з грошима в сумі 600 грн., а також зв`язку ключів, що не представляє матеріальної цінності, заподіявши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1150 грн., таким чином, виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, незалежних від його волі, оскільки був застигнутий на місці злочину сторонніми особами.

Не погодившись із судовим рішенням, засуджений оскаржив його в апеляційному порядку. За змістом апеляційної скарги ОСОБА_6 вважає, що в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, натомість просить перекваліфікувати його дії на ч.2 ст.17 ч.2 ст.186 КК України. Зазначає, що самостійно за власною ініціативою залишив сумку, викрадену у потерпілої. Крім того, просить застосувати щодо нього вимоги ч.5 ст.72 КК України, тобто зарахувати в строк відбуванням покарання утримання під вартою в Маріупольському слідчому ізоляторі УДПтС України в Донецькій області (№ 7), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу засудженого і просив її задовольнити, прокурора, який відстоював законність і обґрунтованість судового рішення, просив залишити його без зміни, а апеляційну скаргу засудженого без задоволення, перевіривши матеріали кримінальної справи й обговоривши доводи, наведені в апеляції, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Подія злочину, доведеність винності ОСОБА_6 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ст.395 КК України колегією суддів не перевіряється, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не можуть бути оскаржені відповідно до вимог ст.299 КПК України.

Що стосується доводів скарги засудженого в частині заперечення обставин вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, колегія суддів знаходить їх необґрунтованими та підлягаючими відхиленню.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні й детально викладеними у вироку доказами.

Ретельний аналіз показань засудженого, який зробив і навів у вироку суд, свідчить, що він описав послідовність вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України.

Суд, проаналізувавши і зіставивши ці показання з іншими об`єктивними доказами у справі, обґрунтовано визнав їх достовірними, прийняв їх до уваги, а інші мотивовано відхилив.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, про те, що версія засудженого ОСОБА_6 про добровільність залишення сумки, відібраної у потерпілої, спростовується показаннями потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , протоколом огляду місця події, протоколом пред`явлення особи для впізнання, висновком судово-медичної експертизи, тощо.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_7 давала послідовні показання про обставини вчинення засудженим злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України. При цьому потерпіла вказала, що в кінці лютого на початку березня в денний час, біля буд. № 92 по пр. Нахімова, до неї підійшов незнайомий хлопець і почав висмикувати в неї з рук сумку, а коли вона почала чинити опір, він вдарив її в область лівого ока. Після чого нападник вирвав сумку і побіг, а коли його почали переслідувати чоловіки, які стояли поблизу, він кинув сумку і побіг у двори будинку.

Ці показання потерпілої щодо дій засудженого ОСОБА_6 в суді першої інстанції підтвердив свідок ОСОБА_8 , які співпадають з оголошеними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_9 (а.с.30).

Вказані вище показання потерпілої та свідків логічно узгоджуються з наступними доказами, зокрема: заявою потерпілої про притягнення невідомої особи до кримінальної відповідальності (а.с.4), протоколом огляду місця події (а.с.7), протоколом пред`явлення особи для впізнання (а.с.24), дослідженою сумкою потерпілої, яка долучена у якості речового доказу до матеріалів кримінальної справи (а.с.34-37).

Факт спричинення легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_7 підтверджується висновком судово-медичного експерта № 321/142 від 22 квітня 2011 року, згідно якого виявлені у потерпілої тілесні ушкодження у виді синців обличчя, утворились від дій тупих предметів, як мінімум від двох ударів (а.с.49).

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів із належною повнотою викривають ОСОБА_6 в діях, що виразились у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого.

Відповідно до встановлених фактичних даних, дії засудженого вірно кваліфіковані за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України.

Колегія суддів, при перевірці матеріалів кримінальної справи, не знаходить підстав для перекваліфікації дій засудженого з ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.17 ч.2 ст.186 КК України, про що просить засуджений в своїй апеляційній скарзі.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував обставини справи в їх сукупності, ступінь тяжкості вчинених злочинів; дані про особу засудженого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, призначив ОСОБА_6 покарання відповідно до ст. 65 КК України, яке є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Зважаючи на зазначене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і постановив законний та обґрунтований вирок, а тому апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Разом з тим, клопотання засудженого про застосування вимог, передбачених ч.5 ст.72 КК України, заслуговує на увагу.

Нормою нової редакції ч.5 ст.72 КК України, викладеної Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, передбачено зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У випадку з`ясування апеляційним судом під час перегляду кримінального провадження наявності підстав для зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання за правилами, визначеними у ч.5 ст.72 КК України (у редакції Закону), слід застосовувати її положення, зазначивши у резолютивній частині судового рішення окремим пунктом про таке зарахування.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_6 у строк відбування покарання утримання під вартою в Маріупольському слідчому ізоляторі УДПтС України в Донецькій області (№ 7) із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 362, 365, 366, 377, 379 КПК України (в ред. 1960 року), колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахувати в строк відбування покарання утримання під вартою в Маріупольському слідчому ізоляторі УДПтС України в Донецькій області (№ 7) з 30 вересня 2015 року по 21 березня 2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом одного місяця з моменту її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

_______________ ________________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3