АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/149/16 Справа № 206/2701/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальне провадження № 0002711, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 жовтня 2015 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 січня 2016 року, яким

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ненаситець Синельниківського району Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, працюючого кондуктором у трамвайному депо № 3 Дніпропетровського КП «Дніпропетровський електротранспорт», розлученого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді арешту строком на 6 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати по проведенню судово-хімічної експертизи у сумі 614 грн. 40 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про пом`якшення призначеного йому покарання. Вважає вирок суду першої інстанції занадто суворим, оскільки на момент скоєння злочину апелянт працював, має позитивні характеристики, раніше не судимий, крім того на його утриманні знаходилась мати-пенсіонерка. Просить призначене покарання змінити на умовне.

Згідно з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що 19 жовтня 2015 року близько 13.00 години він біля парку ім. Калініна, розташованого на перехресті вул. Леваневського та пр. Калініна (С.Негояна) у м.Дніпропетровську, незаконно придбав у маловідомого чоловіка на ім`я ОСОБА_8 одноразовий медичний шприц ємністю 5,0 мл. з рідиною коричневого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом опієм ацетильованим, обіг якого заборонений, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,0665 г. Зазачений наркотичний засіб ОСОБА_7 залишив незаконно зберігати при собі без мети збуту.

Наступного дня, 20 жовтня 2015 року, приблизно о 20.00 годині, біля будинку № 13 по вул. Калініна у м. Дніпропетровську ОСОБА_7 був зупинений за розпивання у невстановленому місці пива співробітниками міліції, які у тому ж місці, в присутності двох понятих, провели його особистий огляд, в ході якого у внутрішній правій кишені одягнутого на ОСОБА_7 піджаку кольору був виявлений та вилучений вищевказаний наркотичний засіб, який ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав без мети збуту.

Згідно з висновком експерта № 70/10-2824 від 25 жовтня 2015 року речовина, вилучена 20 жовтня 2015 року у ОСОБА_7 , є особливо небезпечним наркотичним засобом опієм ацетильованим, який згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» віднесений до списку № 1 таблиці № I «Особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено». Маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,0665 г., що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я № 188 від 01 серпня 2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» не відноситься до невеликих, великих та особливо великих розмірів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , який повністю підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив пом`якшити призначене йому покарання, позицію прокурора ОСОБА_6 щодо залишення апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення, а вироку суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені зазначеного злочину.

Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах і в апеляційній скарзі не заперечується. Доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст. 309 КК України не оспорюється, тому апеляційним судом не перевіряються.
Колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого про пом`якшення покарання та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши покарання у вигляді арешту в максимальному розмірі, передбаченому санкцією частини 1 статті 309 КК України.

Обґрунтовуючи висновки щодо виду і розміру покарання обвинуваченому та призначаючи покарання у вигляді арешту, яке належить відбувати реально, суд першої інстанції виходив, як вбачається з вироку суду, не лише з характеру і ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії середньої тяжкості, але й відповідно до статей 65,66,67 КК України урахував конкретні обставини справи, обставини, що пом`якшують покарання, а також дані про особу обвинуваченого, у тому числі ті, на які посилається ОСОБА_7 у апеляційній скарзі, а саме: ОСОБА_7 раніше не судимий, працює, за місцем характеризується посередньо. Щире каяття обвинуваченого суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та дані про особу ОСОБА_7 , обставини, що пом`якшують покарання, та призначив покарання, яке за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Тому колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо наявності ряду обставин, які пом`якшують покарання, та не враховані судом першої інстанції, які б давали підстави для пом`якшення ОСОБА_7 покарання.

Крім того, апеляційним розглядом встановлено, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки за положеннями зазначеної норми закону звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе лише при призначенні покарання у вигляді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Звільнення від відбування покарання у вигляді арешту з випробуванням діючим кримінальним законодавством не передбачено. Тому колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень статті 75 КК України та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.

Разом з тим, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України обвинуваченому зараховується строк попереднього ув`язнення в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Згідно з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили в день його проголошення, тобто 11 січня 2016 року, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Тому колегія суддів вважає за необхідне за правилами, встановленими ч.1 та ч.5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк перебування його під вартою з 11 січня 2016 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день тримання під вартою за два дні арешту.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судового рішення, не виявлено.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк перебування його під вартою з 11 січня 2016 року по 22 березня 2016 року включно у строк відбування покарання з розрахунку один день тримання під вартою за два дні арешту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:
______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4