Справа № 369/9311/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/507/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 07.06.0201

УХВАЛА
Іменем України
07 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі :
головуючого-судді - ОСОБА_2
суддів- - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участю прокурора - ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисника - ОСОБА_9
обвинуваченого - ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002871 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2016 року, яким
ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Екібастуз Павлоградської області Республіки Казахстан, росіянина, громадянина України, освіта неповна середня, проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого: 19.09.2000 року вироком Ватутінського районного суду м. Києва за ч.2 ст.141,ст. 43 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 21.07.2003 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі, 30.05.2007 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі, 27.10.2011 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 06.01.2015 року по відбуттю строку покарання,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 461 грн. 65 коп.
Вироком вирішено питання щодо речових доказів.
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду 04.08.2015 року о 12 годині ОСОБА_10 , маючи прямий умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , шляхом ривка обома руками з шиї, повторно заволодів золотим ланцюжком вартістю 17 331,08 грн., який належить ОСОБА_11 . Після чого з місця вчинення злочину зник, чим завдав потерпілій ОСОБА_11 матеріального збитку на суму 17331, 08 грн.
Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2016 року скасувати та ухвалити новий вирок, за яким визнати ОСОБА_10 винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що факт затримання обвинуваченого відбувся на відстані 300 метрів від місця злочину під час безперервного його переслідування.За таких обставин обвинувачений ОСОБА_10 не мав можливості розпорядитися викраденим майном як власним, а тому його дії необхідно кваліфікувати як замах на злочин. Крім того, судом не враховано те, що ОСОБА_12 щиро розкаявся у вчиненому, неодноразово просив вибачення у потерпілої, злочин скоїв в той період,коли він страждав на наркоманію, однак на даний час він пройшов курс лікування від наркозалежності та влаштувався на роботу. За таких обставин вважає, що до обвинуваченого можливо застосувати вимоги ст. 75 КК України.
Також вказує на те, що судом неправильно розраховано строк відбування обвинуваченим покарання, а саме, не враховано вимоги ст. 72 КК України.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, які вимоги апеляційної скарги підтримали, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до вимогст.370 КПК Українисудове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст.404 ч.1 КПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку суду першої інстанції, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, викладених у вироку і належно оцінених судом. Рішення суду в частині доведеності вини ОСОБА_10 учасниками судового розгляду не оспорюється.

Разом з тим є обгрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.2 ст. 186 КК України.

Так, згідно з частиною 2 статті 15 КК України, замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верхового Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини протии власності», крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи, як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом є дії особи, яка викрала майно, але одразу булла викрита.

Як вбачається з вироку суду та матеріалів кримінального провадження ОСОБА_10 , зірвавши з шиї потерпілої ОСОБА_11 золотий ланцюжок, намагався втекти, але розпорядитися викраденим не зміг, оскільки через 300 метрів був затриманий невідомими особами та переданий працівникам правоохоронних органів, тобто, злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від волі обвинуваченого. За таких обставин дії ОСОБА_10 слід кваліфікувати за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно. Однак, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався та безпідставно кваліфікував зазначені дії ОСОБА_10 за ч.2 ст. 186 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо можливості застосування до ОСОБА_10 вимог ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням є безпідставними, оскільки покарання ОСОБА_10 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, думки потерпілої і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання .

Так, судом першої інстанціївраховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; обставини, що обтяжують покарання (рецидив злочину); дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він має непогашену судимість, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, визнав свою вину та розкаявся у вчиненому. Крім того, обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі, де він відбував покарання за аналогічний злочин.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_10 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65КК України, та суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.

Відповідно до вимог ст. 408 ч.1 п.2 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення та в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

За таких обставин вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області щодо ОСОБА_10 підлягає зміні, оскільки кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України не погіршує становище обвинуваченого. Підстави для постановлення нового вироку відсутні.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року №838-VIII), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_10 був затриманий при вчиненні злочину 04.08.2015р. та до нього було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою та одночасно визначено розмір застави. 12.08.2015р. ОСОБА_10 був звільнений з-під варти в зв`язку з внесенням застави. 12.01.2016р. у зв`язку з ухиленням від явки до суду для розгляду вказаного кримінального провадження ОСОБА_10 було затримано на підставі ухвали Києво Святошинського районного суду та доставлено в суд, де вирішено питання про зміну йому запобіжного заходу з застави на тримання під вартою та з того часу ОСОБА_10 утримувався в Київському СІЗО.

За таких обставин обвинуваченому ОСОБА_10 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 04.08.2015 року по 12.08.2015 року та з 12.01.2016 року по 07.06.2016 року включно у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2016 року щодо ОСОБА_10 змінити.

Вважати ОСОБА_10 засудженим за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі п.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII зарахувати ОСОБА_10 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 04.08.2015 року по 12.08.2015 року та з 12.01.2016 року по 07.06.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

На ухвалу суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, що тримається під вартою в той же строк з моменту отримання ним копії ухвали.

Судді:

________________ __________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4