Справа №478/1114/16-к пров. №1-в/478/800/2016
У х в а л а

06 квітня 2016 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника ВК №93 ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у дистанційному режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жантеке Кургальджинського району Ціліноградської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, засудженого:
1) 12.03.2010 року Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за ч.1 ст.115 КК України до позбавлення волі строком на 10 років;
2) 21.12.2010 року Острозьким районним судом Рівненської області за ч.1 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 10 років, початок строку: 07.08.2009 року; кінець строку: 31.08.2018 року,
про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,
В с т а н о в и в:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням в якому просив застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що відбуваючи призначене судом покарання встановлений режим утримання не порушував, просив клопотання задовольнити та умовно-достроково звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі.
Представник Казанківської ВК №93 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання не довів свого виправлення.
На думку прокурора клопотання засудженого ОСОБА_5 є не обґрунтованим і задоволенню не підлягає.
Вислухав пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали подання та особової справи засудженого ОСОБА_5 , суд приходе такого висновку.
Відповідно до ст.81 КК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Виходячи з вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.
В силу ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Вироком Острозького районного суду Рівненської області від 21.12.2010 року ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 10 років.
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 20.01.2016 року зараховано засудженому ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 07.08.2009 року по 01.06.2010 року та з 24.11.2010 року по 06.01.2011 року за правилами, визначеними абзацом першим ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 вбачається, що останній за період відбування покарання в Казанківській ВК №93 не довів своє виправлення, а його поведінка та ставлення до праці мали мінливий, нестабільний характер.
Відповідно до довідки Казанківської ВК №93 від 01.04.2016 року засуджений ОСОБА_5 мав два заохочення (від 29.12.2014 року та від 15.04.2015 року), мав два стягнення : 15 діб ДІЗО за створення конфліктної ситуації (від 23.04.2012 року, яке погашено у встановленому законом порядку) та бесіда виховного характеру за порушення режиму утримання (від 04.06.2015 року, яке погашено у встановленому законом порядку).
Згідно витягу з протоколу №6 від 22.03.2016 року засідання адміністративної комісії Казанківської ВК №93 з питань застосування до засуджених заохочувальних норм, встановлення адміністративного нагляду прийнято рішення про відмову засудженому ОСОБА_5 в застосуванні ст.81 КК України як такому, що не довів свого виправлення, а саме не завжди здатний до самокерованої право слухняної поведінки.
Відповідно до характеристики, затвердженої начальником Казанківської ВК №93 від 01.04.2016 року, засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання в Казанківській ВК №93 до роботи ставиться добре, за що має заохочення, приділяє увагу до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, але достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Встановлений режим утримання порушує, має стягнення. До виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість загальний рівень розвитку не підвищує. На заходи виховного впливу реагує посередньо, правильних висновків для себе не робить.
На підставі викладеного вбачається, що засуджений ОСОБА_5 фактично своєю поведінкою не довів того, що став на шлях виправлення, що судом не може бути розцінене як те, що він твердо став на шлях виправлення.
Таким чином, суд приходить висновку, що на час розгляду подання, засуджений ОСОБА_5 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки і своєю поведінкою та ставленням до праці, з огляду на його особу, не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.
Керуючись ст. ст.537, 539 КПК України, суд
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, - відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Казанківський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя