Номер провадження: 11-кп/785/1040/16
Номер справи місцевого суду: 499/457/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суд Одеської області у складі:

головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі прокурора: ОСОБА_5

при секретарі: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляцію прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 16.06.2016 року, якою обвинувальний акт об`єднаних кримінальних проваджень №0000065, №0000245 стосовно обвинувачення ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.І ст.162, ч. 2 ст. 185, ч. З ст. 185 КК України; ОСОБА_9 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.І ст.162, ч. 2 ст. 185 КК України; ОСОБА_10 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. З ст. 185 КК України, повернуто прокурору, з підстав невідповідностей його вимогам КПК України,

ВСТАНОВИЛА:
До Іванівського районного суду Одеської області, надійшов обвинувальний акт об`єднаних кримінальних проваджень №0000065, №0000245 стосовно обвинувачення ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.І ст.162, ч. 2 ст. 185, ч. З ст. 185 КК України; ОСОБА_9 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.І ст.162, ч. 2 ст. 185 КК України; ОСОБА_10 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. З ст. 185 КК України, повернуто прокурору, з підстав невідповідностей його вимогам КПК України,

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 16.06.2016 року обвинувальний акт був повернутий прокурору, так як він не відповідає вимогам КПК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор та обвинувачені, кожен окремо, вважали за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.
Потерпіла ОСОБА_11 до судового засідання не з`явилася, направила до заяву, в якій просила розглядати справу без її участі.
Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до судового засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили заяв та клопотань до суду не подавали, хоча повідомлені були належним чином про час, дату та місце судового розгляду справи.
В апеляції прокурор просить ухвалу скасувати у зв`язку з необґрунтованістю вимог кримінально-процесуального кодексу України. Призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду. Підставою повернення обвинувального акту, яка зазначена в ухвалі суду від 16.06.2016 року, є те, що в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування по обвинуваченню ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 не проведена експертиза, яка передбачена п. 6 ч.2 ст. 242 КПК України. Дійсно, вказана експертиза в даному кримінальному провадженні на підставі п.6 ч. 2 ст. 242 КПК України не проведена та нібито не визначено розміру матеріальних збитків.
Але, в п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України зазначено, що обвинувальний акт має містити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В матеріалах кримінального провадження є довідка про ринкову вартість майна де вказано розмір шкоди яку завдано кримінальним правопорушенням, на що суд не звертає увагу.
Також слід зазначити те, що в матеріалах кримінального провадження, обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування міститься довідка про ринкову вартість якою встановлена сума завданого збитку.
Вказана підстава суду про повернення обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вказує на те. що суд першої інстанції неналежно дослідив його або взагалі не перевірив.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка не підтримала доводи апеляції, посилившись на то, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, вивчивши матеріали справи та доводи апеляції, обвинувачених, які заперечували проти задоволення апеляції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляція задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

До Іванівського районного суду Одеської області, надійшов обвинувальний акт об`єднаних кримінальних проваджень №0000065, №0000245 стосовно обвинувачення ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.І ст.162, ч. 2 ст. 185, ч. З ст. 185 КК України; ОСОБА_9 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.І ст.162, ч. 2 ст. 185 КК України; ОСОБА_10 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. З ст. 185 КК України, повернуто прокурору, з підстав невідповідностей його вимогам КПК України.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.І, 2 ст.8 КПК України).
Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.І, 5 ст.9 КПК України).
Підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують; бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення; на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, а також після першого допиту - мати такі побачення без обмеження їх кількості й тривалості; на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних дій; на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату (п. 1, 2, 3 ч.3 ст. 42 КПК України).
Реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування (ч.1, 2 ст.109 КПК України).
Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу (ч.4 ст.110 КПК України).
Слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням (п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України).
Обвинувальний акт має містити відомості, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закову і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п. 5 ст. 291 КПК України).
Суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України (п. З ч. З ст.314 КПК України).
Застосовуючи зазначенні в ухвалі норми процесуального права, беручи до уваги доводи сторін, повертаючи обвинувальний акт суд виходив з таких мотивів.
Обвинувальний акт, виходячи з вимог п. 9 ч.2 ст. 291 КПК України не містить повної дати його складання.
Слід констатувати, що норма п.3 ч.3 ст.314 КПК України надає право суду приймати рішення щодо повернення обвинувального акту прокурору, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам цього Кодексу. При цьому зазначена норма не пов`язує застосування судом такого права з можливим подальшим впливом або відсутністю такого впливу на право обвинуваченого, потерпілого чи на подальший розгляд обвинувального акту.
Таким чином, за нормою п.З ч.3 ст.314 КПК України право суду на повернення обвинувального акту прокурору обумовлено лише встановленням фактичних обставин не
відповідності дій вимогам КПК України, вчинених стороною обвинувачення, в тому числі проведення відповідної процесуальної дії, прийняття процесуального рішення чи їх нездійснення.
Оскільки, відповідність обвинувального акту вимогам КПК України можливо встановити не тільки шляхом перевірки відповідностей, що містяться в обвинувальному акті, ай в результаті здійснення оцінки документів, які повинні додаватись до обвинувального акту (реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки, тощо), тому суд має перевіряти виконання вимог процесуального законодавства, які повинні бути додержанні перед прийняттям рішення про складання обвинувального акту та направлення його до суду.
До обвинувального акту за кримінальними провадженнями № 0000065, №0000245, в порядку визначеному ч. 1 ст. 109, п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України, не додано реєстр матеріалів досудового розслідування (далі - Реєстр), який відповідає вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України.
З положень ст.ст.109, 291 КПК України вбачається, що реєстр матеріалів досудового розслідування є невід`ємною частиною обвинувального акту, так як додається до обвинувального акту, які надаються до суду разом.
Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен відображати хід і проміжні результати досудового розслідування, використані в розслідуванні джерела доказів, а тому, в ньому обов`язково повинні міститися: в хронологічному порядку дані про кожну процесуальну дію, проведену під час досудового розслідування її номер, найменування та час проведення (дата і часовий відрізок), зокрема, письмового підтвердження факту залучення захісника; зазначення в певній послідовності про прийняті під час досудового розслідування рішення.
Реєстр не містить відомостей про здійснення всіх: процесуальних дій й часу їх проведення, прийнятих процесуальних рішень та їх реквізитів.
Також реєстр не містить даних про внесення прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про закінчення досудового розслідування, що свідчить про недодержання прокурором положень щодо форми закінчення досудового розслідування, як обов`язкової стадії кримінального провадження.
Слід констатувати, що під час проведення процесуальних дій стороною обвинувачення були порушені визначені ч. З ст. 42 КПК України права обвинувачених на захист, так як не містить відомостей про відмову останніх від захисника в їх присутності.
Частини 1, 2 ст. 91 КПК України встановлюють обов`язкові обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.
Правова кваліфікація дій обвинувачених, кожного окремо, в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі об`єктивної сторони, умислу.
Виходячи з наведеного слід прийти до висновку що в описово-мотивувальній частині повинно бути повно викладено: обставини справи, як вони були встановлені під час досудового слідства; спосіб вчинення злочинів, інші їх обставини; шкідливі наслідки, причинний зв`язок між діями обвинувачених та наслідками, які настали; характер суб`єктивної сторони; місце, час, мотиви злочину.
Однак, з тексту обвинувального акту вбачається лише наявність викладу певних обставин, а не фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень. Не вказане суб`єктивне відношення обвинувачених до наслідків кримінальних правопорушень, не викладений причинний зв`язок між діями обвинувачених та наслідками, які настали; не розкрита форма вини та обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 таємного викрадення належного ОСОБА_12 майна в частині проникнення через заваляну стінку до житлової частини будинку є не зрозумілими, а обвинувачення їх незаконного проникнення до квартири за пред`явленим обвинуваченням за ч.І ст.162 КК України взагалі не сформульоване.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 по тотожних епізодах, які мали ознаки повторності, але не складали сукупності злочинів - окремо по кожному епізоду, не відповідає вимогам ст.ст. 32, 33 КК України, так як у подальшому це призведе до неправильного застосування закону щодо повторності притягнення його до кримінальної відповідальності зач. 2 ст. 185 КК України та ч. З ст. 185 КК України.
Таким чином, з тексту обвинувального акту вбачається лише наявність викладу певних обставин, а не фактичних обставин кримінального правопорушення. Не вказане суб`єктивне відношення обвинувачених до наслідків кримінального правопорушення, не викладений причинний зв`язок між діями обвинувачених та наслідками, які настали; не розкрита форма вини та обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.
Крім того з обвинувального акту не вбачається, що слідчий на виконання вимог п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України під час досудового розслідування, задля встановлення за кожним обвинуваченням завданих кримінальним правопорушенням розмірів матеріальних збитків завданих потерпілим звертався до експерта для проведення експертизи.
Відсутність в обвинувальному акті вказаних фактичних обставин або даних про неможливість їх встановити позбавляє суд прийняти будь-яке процесуальне рішення по суті справи, яке можна було б безспірно визнати законним і справедливим, виходячи навіть з того, що є неможливим з огляду на зміст даних обвинувальних актів вирішити питання про визначення ступеня відповідальності за спричинену шкоду кожного окремо з учасників кримінального правопорушення, а будь-яке конкретне уточнення з цього приводу у подальшому виходитиме за межі такого поверхового і неконкретного обвинувачення. Така неконкретність обвинувачення заздалегідь перекладає по суті на суд обов`язок по збиранню доказів обвинувачення, зокрема в частині розкриття конкретного змісту вказаних вище обставин, що є неприпустимим з огляду на принцип змагальності сторін у кримінальному процесі (ст. 22 КПК України).
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, як передбачено ч.4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України та містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України по кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувальний акт і додані до нього документи повинні відповідати вимогам КПК України, оскільки за змістом процесуального закону, це сприяє розгляду кримінального провадження, протягом розумного строку та виконанню завдань процесуального кодексу, встановлених ст.2 КПК України, відповідно до яких одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, що кожний хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження застосована належна правова процедура.

Проте, як вбачається з обвинувального акту по кримінальному провадженню, він не відповідає викладеним в ст. 291 КПК України.

Перевіряючи доводи прокурора в апеляції колегія суддів не змогла з ними погодитись, так як вони не знайшли свого підтвердження при аналізі обставин на які посилається суд першої інстанції приймаючи рішення про повернення обвинувального акту.

Редакція обвинувального акту і освітлення обставин правопорушень в якому обвинувачують ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 не надало суду першої інстанції прийняти і розглянути справу згідно вимог діючого законодавства.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, оскільки обвинувальний акт з додатками не відповідає вимогам КПК України, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляції прокурора та скасування ухвали.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляцію прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 16.06.2016 року, якою обвинувальний акт об`єднаних кримінальних проваджень №0000065, №0000245 стосовно обвинувачення ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.162, ч. 2 ст. 185, ч. З ст. 185 КК України; ОСОБА_9 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.162, ч. 2 ст. 185 КК України; ОСОБА_10 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. З ст. 185 КК України, повернуто прокурору, з підстав невідповідностей його вимогам КПК України без змін.

Рішення є кінцевим і подальшому оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно суддя: ОСОБА_2