Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:
головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання за участю засудженої захисника прокурораОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000611, щодо
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Красного Лиману Донецької області та жительки АДРЕСА_1 ,

засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК,
у с т а н о в и в:
У короткій касаційній скарзі, як випливає з її змісту, засуджена ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені щодо неї вироки і призначити новий розгляд у суді першої інстанції через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження. Засуджена, заперечуючи свою винуватість у вчиненні інкримінованого правопорушення, стверджує, що суди попередніх інстанцій не дали належної оцінки зібраним у провадженні доказам, унаслідок чого дійшли необґрунтованого висновку про умисне вбивство нею ОСОБА_8 .

За вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_9 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди 5733,50 грн та 25 000 грн відповідно.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_5 визнано винуватою в умисному протиправному заподіянні смерті потерпілому, вчиненому за обставин, викладених у згаданому вироку.
Як установив місцевий суд, 07 березня 2015 року близько 23.15 год. біля будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті неприязних стосунків у ході сваркиштовхнула ОСОБА_8 на землю. З метою позбавлення життя останнього ОСОБА_5 із силою, руками почала здавлювати шию ОСОБА_8 , внаслідок чого заподіяла йому тілесних ушкоджень, у тому числі тяжких, і смерть, яка настала на місці події від механічної асфіксії.
Апеляційний суд Донецької області, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора та частково представника потерпілої, скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного засудженій заходу примусу та стягнення моральної шкоди і 13 серпня 2015 рокуухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_9 у рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. У решті вирок місцевого суду залишено без змін, а подану захисником в інтересах засудженої апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засідання, призначене на 10 годину 12 липня 2016 року захисник за призначенням ОСОБА_10 не з`явився, а засуджена ОСОБА_5 висловила позицію щодо можливості касаційного розгляду за відсутності згаданого захисника та за участю іншого ОСОБА_6 , який здійснював захист її інтересів у судах першої й апеляційної інстанцій.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої та її захисника на підтримання касаційної скарги, пояснення прокурора, який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, суд дійшов висновку, що вона задоволенню не підлягає на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах, зокрема через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень, а виходить з обставин, установлених судом.
За змістом касаційної скарги засуджена заперечує правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження і посилається на неповноту судового розгляду, тоді як їх перевірки в силу ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення зроблено з дотриманням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу: показань потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , допитаних у судовому засіданні щодо обставин події злочину; показань самої засудженої ОСОБА_5 , котра, визнавши частково свою винуватість, у ході судового слідства зазначала про те, що вона штовхнула ОСОБА_8 на землю, після чого обхопила його шию руками і здавлювала її, поки не почула від останнього храп; даних, що містяться у протоколах огляду місця події, огляду трупа ОСОБА_8 , проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 , її захисника та судово-медичного експерта, під час якого підозрювана детально розповіла про спосіб заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень та продемонструвала, яким чином його душила, а також вказала місце, де залишила потерпілого; крім того,висновку експерта від 17 квітня 2015 року № 14 щодо причини смерті ОСОБА_8 , характеру, локалізації, ступеня тяжкості й механізму заподіяння тілесних ушкоджень, виявлених при дослідженні трупа потерпілого; акта амбулаторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 129 щодо осудності ОСОБА_5 , а також на підставі інших розглянутих доказів, зміст яких детально відображено у вироку суду першої інстанції.

Відповідно до наявного у справі згаданого висновку експерта на шиї трупа ОСОБА_8 виявлено садна лінійної та півмісячної форми на рівні середини та верхнього краю щитовидного хряща, масивні крововиливи у м`яких тканинах шиї, згинальний переламо-вивих лівого великого рогу під`язикової кістки з крововиливами навколо, розгинальний перелам правого верхнього рогу під`язикової кістки з крововиливами навколо, які утворилися безпосередньо перед настанням смерті від дії тупого предмету стискання шиї руками спереду назад. Причиною смерті ОСОБА_8 стала механічна асфіксія від стискання органів шиї руками. Між заподіяними пошкодженнями та настанням смерті ОСОБА_8 є прямий причинний зв`язок.

Таким чином, показання ОСОБА_5 , які вона дала під час проведення слідчого експерименту та в ході судового слідства щодо обставин заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, не суперечать об`єктивним даним, отриманим при експертизі трупа ОСОБА_8 .
Прийнявши до уваги наведені експертні дані, зіставивши їх з іншими доказами, суд установив наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_5 та настанням смерті ОСОБА_8 .
Поряд із цим, місцевий суд перевірив висунуту ОСОБА_5 на свій захист версію про відсутність у неї умислу на вбивство та про необхідність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 119 КК (вбивство через необережність) і вмотивовано її спростував у вироку. За встановлених у провадженні фактичних обставин, застосування ОСОБА_5 фізичної сили до потерпілого, який лежав на землі та відносно неї активних дій не вчиняв, механізм спричинення тілесних ушкоджень, а саме стискання зі значною силою життєво важливого органу шиї, доводить, що засуджена об`єктивно усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, які посягають на життя потерпілого,і передбачала, що їх наслідком може стати смерть останнього. Про це також свідчить і подальша поведінка ОСОБА_5 , яка після вчинення злочину в холодну пору року залишила ОСОБА_8 на дорозі, не переконавшись, у якому стані він перебуває та чи не потребує медичної допомоги, а також приховала від інших осіб його дійсне місце знаходження.

Усупереч посиланням засудженої у скарзі, суд з`ясував у ході слідства всі передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано визнав зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку достатніми для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_5 .
Отже, суд із додержанням норм процесуального права встановив фактичні обставини кримінального провадження, відповідно до яких вчинене ОСОБА_5 діяння обґрунтовано отримало юридичну оцінку за ч. 1 ст. 115 КК
З огляду на викладене доводи засудженої про недоведеність її винуватості у вчинені умисного вбивства не можна визнати прийнятними.
Наведені в касаційній скарзі ОСОБА_5 доводи за змістом та суттю є майже аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі її захисника, не містять нових даних, які би ставили під сумнів законність та справедливість судових рішень в частині доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні умисного вбивства потерпілого і слугували підставами для їх скасування. Суд апеляційної інстанції, зазначивши відповідні аргументи, спростував доводи сторони захисту та визнав їх необґрунтованими, належним чином вмотивувавши своє рішення про залишення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Разом із цим, апеляційний суд при перегляді кримінального провадження в порядку апеляційної процедури встановив, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість, а визначений судом розмір грошового відшкодування моральної шкоди не відповідає ст. 23 ЦК, тому задовольнив апеляційну скаргу прокурора та частково представника потерпілої і скасував вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 у частині заходу примусу та стягнення моральної шкоди.

Так, апеляційний суд дійшов висновку, що місцевий суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання, не врахував повною мірою незворотних наслідків у вигляді смерті потерпілого, і безпідставно визнав обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченої, адже вона протягом судового слідства частково визнала свою вину в інкримінованому їй злочині та фактично заперечувала настання смерті ОСОБА_8 від її безпосередніх дій.
Згідно з ухваленим 13 серпня 2015 року вироком апеляційний суд поряд із ступенем тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до особливо тяжких, урахував конкретні обставини справи, характер (зміст) кримінально караних дій та інші наявні у справі дані про особу ОСОБА_5 , яка раніше не була судима, не працює, задовільно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину. Крім того, суд зважив на стан її здоров`я, а також взяв до уваги обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З огляду на все це суд апеляційної інстанції, дотримуючись вимог статей 50, 65 КК, призначив ОСОБА_5 покарання не в максимальних межах санкції кримінального закону, яке відповідає його меті, є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення засудженої та попередження нових злочинів. Переконливих аргументів про зворотне, зокрема щодо явної несправедливості обраного заходу примусу через суворість, у касаційній скарзі не міститься.
Рішення апеляційного суду в частині визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди у касаційній скарзі засудженою не оспорюється.
Істотних порушень норм матеріального й процесуального права, які в силу ч. 1 ст. 438 КПК є підставами для скасування оскаржуваних судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, про що йдеться у касаційній скарзі, колегією суддів під час касаційного провадження у справі не встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2015 року (в частині визнання ОСОБА_5 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, вирішення питання щодо речових доказів, стягнення із засудженої на користь потерпілої ОСОБА_18 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5733,50 грн) та вирок Апеляційного суду Донецької області від 13 серпня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_19