Справа № 240/489/16-к
Провадження № 1-кп/240/72/16 р.
У Х В А Л А
Іменем України

05 серпня 2016 року смт. Олександрівка

Олександрівський районний суд Донецької області у складі

головуючого: - судді ОСОБА_1

при секретарі: - ОСОБА_2

за участю прокурора: - ОСОБА_3

обвинуваченого: - ОСОБА_4

захисника: - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка кримінальне провадження № 0000204 від 22 червня 2016 року, за обвинуваченням:

-ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, українця, уродженця: м. Краматорськ, Донецької області, що мешкає без реєстрації в АДРЕСА_1 , освіта н/виша, не працюючого, не одруженого, засудженого:

-1) 03.06.2014 року Олександрівським районним судом Донецької області за ст. 263 ч. 2 КК України до громадських робіт на строк 180 годин;

-2) 16.02.2015 року Олександрійським районним судом Донецької області за ст. 389 ч. 2 КК України - вирок арешт на строк 5 місяців 10 діб;

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 ч. 1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2016 року до Олександрівського районного суду від керівника Костянтинівської місцевої прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному проваджені № 0000204 від 22.06.2016 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, разом з Угодою про визнання винуватості, укладеної 22 липня 2016 року між прокурором Костянтинівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним у кримінальному проваджені ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 .

Ухвалою судді від 29 липня 2016 року було призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор наполягав на затверджені Угоди про визнання винутатості між підозрюваним та прокурором від 22 липня 2016 року і призначенні обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти затвердження Угоди про визнання винуватості, зазначивши, що він погоджується з мірою покарання та звільненням від його відбування.

Захисник ОСОБА_5 заперечив проти затвердження Угоди про визнання винуватості, зазначивши, що кваліфікація дій підозрюваного в Угоді не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 263 КК України.

Заслухавши думку всіх учасників процесу щодо затвердження Угоди про визнання винуватості від 22 липня 2016 року, дослідивши зміст укладеної сторонами Угоди про визнання винуватості, обвинувальний Акт, суд дійшов до висновку про необхідність відмовити в затвердженні угоди та поверненні кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування з наступних підстав.

Частиною 1 статті 472 КПК України передбачено, що в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 472 КПК України в угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Угода не відповідає вимогам ст.. ст. 75, ст.. 472, КПК України, ст.. 263 ч. 1 КК України за наступних обставин.

Відповідно до вимог ст.. 472 КК України, угода повинна містити узгоджене покарання та згоду підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення та звільнення від його відбування з випробуванням.

За вимогами ч. 2 ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. За ч. 4 ст. 75 КК України, іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Відповідно до пункту 3 Угоди, сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі. Згідно ст.. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання із іспитовим строком тривалістю три роки. Із запропонованим видом та мірою покарання згоден.

Після викладеного містяться підписи сторін та захисника.

Суд вважає, що п. 3 Угоди не відповідає вимогам ст.. 472, КПК України, оскільки в ньому відсутня згода підозрюваного ОСОБА_6 на звільнення від покарання. Формулювання, звільнення від покарання з іспитовим строком тривалістю три роки, зазначене в п. 3 Угоди не відповідає вимогам ч. 2 та 4 ст. 75 КК України.

В обвинувальному Акті при викладені фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та в Угоді при викладені формулювання підозри зазначено, що ОСОБА_4 придбав, зберігав та носив предмет, який є ручною вогнепальною зброю.

Однак при викладені правової кваліфікації кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність і в обвинувальному Акті і в угоді зазначено: «Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в незаконному придбанні, зберіганні та носінні зброї, без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст. 263 ч. 1 КК України.
Диспозиція частини 1 ст. 263 КК України перелічує дії за які передбачена кримінальна відповідальність, а саме: носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської) бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
В обвинувальному Акті при викладені фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та в Угоді про визнання винуватості, при викладені формулювання підозри не зазначений час вилучення у обвинуваченого ОСОБА_4 предмету злочину, т.ч не встановлений час припинення триваючого злочину.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що відсутні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному правопорушенні передбаченому ч. 1 ст. 263 КК України, за обставин викладених в обвинувальному Акті та Угоді про визнання винуватості, в зв`язку з тим, що не в повній мірі встановлена подія злочину, а саме не встановлений час припинення триваючого злочину а правова кваліфікація кримінального правопорушення, що викладена в обвинувальному Акті та Угоді про визнання винуватості, а саме «придбанні, зберіганні та носінні зброї, без передбаченого законом дозволу», не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки зазначена кваліфікація не містить обов`язкового зазначення про те, що зброя є вогнепальною.

Відповідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди: - якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; - умови угоди не відповідають інтересам суспільства; - умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; - існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; - очевидна не можливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; - відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Невідповідність Угоди зазначеним вимогам є підставою для відмови у затвердженні Угоди про визнання винуватості та повернення її прокурору.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст.. 472, ч. 7 ст. 474 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У затвердженні Угоди про визнання винуватості, укладеної 22 липня 2016 року між прокурором Костянтинівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним в кримінальному проваджені ОСОБА_4 , що надійшла до суду з обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000204 від 22 червня 2016 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, - відмовити.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, - повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Олександрівського

районного суду ОСОБА_1