КП№ 278/1217/16-к
УКРАЇНА
Житомирський районний суд Житомирської області
В И Р О К
Іменем України
14 вересня 2016 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в залі суду кримінальне провадження, за яким обвинувачується:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , з повною середньою освітою, курсант 3 навчальної роти 3 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 ,-
за частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України (далі КК) , -
ВСТАНОВИВ:
У березні 2015 року ОСОБА_4 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2015 №58 обвинуваченого призначено на посаду курсанта 3 навчальної роти 3 навчального батальйону цієї військової частини, яка дислокується у АДРЕСА_2 .
Верховною Радою України були затверджені Укази Президента «Про часткову мобілізацію» № 30/214 від 17.03.2014, №454/2014 від 06.05.2014, №607/2014 від 21.07.2014, №15/2015 від 14.01.2015 відповідно до яких в Україні було розпочато мобілізацію та оголошено про особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та
територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно зі статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату. Відтак, ОСОБА_4 з 31 березня 2015 року вважався військовослужбовцем, який проходив військову службу в умовах особливого періоду. Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності є обов`язком громадян України.
Відповідно до вимог статтей. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статтей 2, 9, 11, 16, 127, 128, 216-220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен був дотримуватись Конституції і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Про все, що сталось з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, доповідати своєму безпосередньому начальникові. За дозволом на звільнення з розташування військової частини військовослужбовець зобов`язаний звертатись до командира частини.
На порушення зазначених вимог закону, ОСОБА_4 13.05.2015, перебуваючи за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 , з метою умисного ухилення від службових обов`язків, без відповідного дозволу командування, без поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу, маючи реальну можливість для цього, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності держави та самовільно залишив місце проходження служби в умовах особливого періоду. Після цього проводив час на власний розсуд. Перебуваючи поза межами військової частини, обвинувачений не повідомляв правоохоронні чи інші органи державної влади про свою належність до військової служби, хоча мав об`єктивну можливість це зробити. 20.05.2016 солдат ОСОБА_4 самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 .
ОСОБА_4 свою винуватість і фактичні обставини інкримінованого йому злочину визнав повністю. Пояснив, що після хвороби командування частини надало йому відпустку на 1 місяць, але він після видужання навмисно не повернувся у військову частину. За період відсутності на службі, він вільно розпоряджався часом, а потім вирішив повернутися до військової частини. Про свій вчинок шкодує, просив не позбавляти його волі.
Прокурор запропонував провести дослідження доказів за спрощеним порядком. Обвинувачений стосовно цього не заперечував.
У відповідності до частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин справи, які визнані учасниками судового провадження. Судом з`ясовано, що останні правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позицій не має. Наслідки частини 3 статті 349 та частини 1 статті 394 КПК учасникам роз`яснено.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за частиною 4 статті 407 КК, як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Згідно із статтею 65 КК суд, при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, характеризується негативно, зловживає спиртними напоями. Обставинами, що в силу статті 66 КК пом`якшують покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне повернення на місце служби. Обставин, що за статтею 67 КК обтяжують покарання, судом не встановлено.
Обираючи обвинуваченому покарання, суд ураховує, що його метою у відповідності до статті 50 КК є не лише кара, а й виправлення засуджених. Ці вимоги кореспондуються із роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» про те, що загальні засади призначення покарання реалізуються через принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Суд має призначити таке
покарання, яке буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Суд бере до уваги, що ОСОБА_4 звільнено з військової служби, визнання останнім своєї вини, відсутність попередніх кримінальних переслідувань, добровільне повернення до військової частини, міркування прокурора про можливість призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень статтей 75,76 КК. Суд також ураховує, що злочин вчинено обвинуваченим в умовах особливого для держави України періоду, його негативну характеристику, а тому, на думку суду, останній потребує контролю і корекції поведінки.
Керуючись статтями 368, 373-376, 532 КПК суд , -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 КК, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі статтей 75, 76 КК звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в 3 роки не вчинить нового злочину; покласти на засудженого наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію, повідомляти інспекцію про зміну місця проживанн; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу інспекції.
Запобіжний захід не обирався.
Речові докази відсутні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирського області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1