ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2016 року Індустріальний районний суд
м. Дніпропетровська
у складі: головуючої судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
за участю: прокурора ОСОБА_3
захисника-адвоката - ОСОБА_4
законного представника неповнолітнього обвинуваченого- ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро кримінальне провадження № 0002168 від 17 грудня 2016 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську, громадянина України, учня 10 класу КЗО "Дніпропетровський навчально-реабілітаційний центр "Шанс" Дніпропетровської обласної ради", раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.ст. 185 ч.1-185 ч. 2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
27 листопада 2015 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_6 знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , де на ганку перед входом до квартири АДРЕСА_3 вказаного будинку побачив 2 камери відео-спостереження марки "CCTV HDDG-2361 AHD", що належать потерпілій ОСОБА_7 , котрі були прикріплені до стіни вказаного будинку. У цей момент у обвинуваченого ОСОБА_6 раптово виник злочинний продовжуваний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме камер відео-спостереження.

Далі, обвинувачений ОСОБА_6 , 27 листопада 2015 року о 21 годині 45 хвилин, реалізуючи свій раніше виниклий злочинний продовжуваний намір, спрямований на незаконне таємне викрадення чужого майна, діючи умисно з корисливих мотивів і особистої зацікавленості підійшов до ганку та шляхом вільного доступу заволодів однією камерою відео-спостереження марки "CCTV HDDG-2361 AHD", попередньо знявши її з кріплення на стіні вказаного будинку.

Після чого, обвинувачений ОСОБА_6 , отримавши можливість розпоряджатись викраденим майном на власний розсуд, з місця скоєння злочину втік, заподіявши потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 1485 гривень.

Далі, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на досягнення єдиної мети і складають у цілому єдиний злочин, 28 листопада 2015 року о 02 годині 55 хвилин обвинувачений ОСОБА_6 , реалізуючи продовжуваний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, повернувся до входу в квартиру АДРЕСА_4 та діючи умисно, з корисливих мотивів і особистої зацікавленості, шляхом вільного доступу заволодів другою камерою відео-спостереження марки "CCTV HDDG-2361 AHD", попередньо знявши її з кріплення на стіні вказаного будинку, після чого з викраденим з місця скоєння злочину зник, таким чином отримав можливість розпоряджатися нею на власний розсуд.

Після чого, обвинувачений ОСОБА_6 , отримавши можливість розпоряджатись викраденим майном на власний розсуд, з місця скоєння злочину втік, заподіявши потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 1485 гривень.

В результаті злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_7 , завдано майнову шкоду на загальну суму 2970 гривень.

Далі, 23 січня 2016 приблизно о 05 годині 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 разом із раніше знайомим ОСОБА_8 , матеріали відносно якого виділені в окреме кримінальне провадження та який засуджений вироком Індустріального районного суду від 27.04.2016, перебував на території оптової бази за адресою: АДРЕСА_5 , де на одному із стовпів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 побачили дві камери зовнішнього відео-спостереження. В цей час у ОСОБА_6 та ОСОБА_8 раптово виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме вказаних камер відео-спостереження, після чого обвинувачений ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_8 викрасти чуже майно, повторно, на що ОСОБА_8 , погодився, тим самим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 вступили у попередню змову на таємне викрадення чужого майна, повторно.
Згідно домовленості, ОСОБА_6 повинен був зняти камери відео-спостереження зі стовпа та передати їх ОСОБА_8 , а ОСОБА_8 в цей час повинен був залишатися неподалік від стовпа, на якому містяться камери відео-спостереження та спостерігати і попередити ОСОБА_6 у випадку викриття їх злочинних дій.
Так, реалізуючи свій злочинний намір, 23 січня 2016, приблизно о 05 годині 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи у вищевказаному місці, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного власного збагачення, за попередньою змовою групою осіб, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає та усвідомлюючи протиправність своїх дії, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, заліз на стовп на якому знаходились дві камери відео спостереження, де шляхом вільного доступу заволодів двома камерами відео спостереження марки «M010-N600-003», попередньо знявши їх з кріплення на стовпі та передав викрадене майно ОСОБА_8 , який в цей час виконуючи згідно попередньої домовленості свою роль, чекав ОСОБА_6 та спостерігав за тим, щоб ніхто не викрив їх злочинних дій. Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з місця скоєння злочину разом з викраденим майном втекли, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_9 матеріальні збитки на суму 4095 гривень 84 копійок.
Далі, 24 січня 2016 року приблизно о 02 годині 39 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 разом із раніше знайомим ОСОБА_8 , матеріали відносно якого виділені в окреме кримінальне провадження та який засуджений вироком Індустріального районного суду від 27.04.2016, перебував на території оптової бази за адресою: АДРЕСА_5 , де на одному із стовпів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 побачили дві камери зовнішнього відео спостереження. В цей час у ОСОБА_6 та ОСОБА_8 раптово виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме вказаних камер відео спостереження, після чого ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_8 викрасти чуже майно, повторно, на що ОСОБА_8 , погодився, тим самим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 вступили у попередню змову на таємне викрадення чужого майна, повторно.
Згідно домовленості, ОСОБА_6 повинен був зняти камери відео-спостереження зі стовпа та передати їх ОСОБА_8 , а ОСОБА_8 в цей час повинен був залишатися неподалік від стовпа, на якому містяться камери відео спостереження та спостерігати і попередити ОСОБА_6 у випадку викриття їх злочинних дій.
Так, реалізуючи свій злочинний намір, 24 січня 2016, приблизно о 02 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 перебуваючи у вищевказаному місці, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного власного збагачення, за попередньою змовою групою осіб, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає та усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, заліз на стовп на якому знаходились дві камери відео спостереження, де шляхом вільного доступу заволодів двома камерами відео спостереження марки «M010-N600-003», попередньо знявши їх з кріплення на стовпі та передав викрадене майно ОСОБА_8 , який в цей час виконуючи згідно попередньої домовленості свою роль, чекав ОСОБА_6 та спостерігав за тим, щоб ніхто не викрив їх злочинних дій. Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з місця скоєння злочину разом з викраденим майном втекли, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_9 матеріальні збитки на суму 4054 гривень.
Далі, 30 січня 2016 року приблизно о 18 годині 05 хвилин обвинувачений ОСОБА_6 разом із раніше знайомим ОСОБА_8 , матеріали відносно якого виділені в окреме кримінальне провадження та який засуджений вироком Індустріального районного суду від 27.04.2016, перебував на території оптової бази за адресою: АДРЕСА_5 , де на одному із стовпів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 побачили дві камери зовнішнього відео-спостереження. В цей час у ОСОБА_6 та ОСОБА_8 раптово виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме вказаних камер відео-спостереження, після чого ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_6 викрасти чуже майно, повторно, на що ОСОБА_6 погодився, тим самим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вступили у попередню змову на таємне викрадення чужого майна, повторно.
Згідно домовленості, ОСОБА_6 повинен був зняти камери відео спостереження зі стовпа та передати їх ОСОБА_8 , а ОСОБА_8 в цей час повинен був залишатися неподалік від стовпа, на якому містяться камери відео спостереження та спостерігати і попередити ОСОБА_6 у випадку викриття їх злочинних дій.
Так, реалізуючи свій злочинний намір, 30 січня 2016 року, приблизно о 18 годині 10 хвилин, ОСОБА_8 перебуваючи у вищевказаному місці, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного власного збагачення, за попередньою змовою групою осіб, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає та усвідомлюючи протиправність своїх дії, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, заліз на стовп на якому знаходились дві камери відео спостереження, де шляхом вільного доступу заволодів двома камерами відео спостереження марки «M010-N600-003», попередньо знявши їх з кріплення на стовпі та передав викрадене майно ОСОБА_6 , який в цей час виконуючи згідно попередньої домовленості свою роль, чекав ОСОБА_8 та спостерігав за тим, щоб ніхто не викрив їх злочинних дій. Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_6 з місця скоєння кримінального правопорушення разом з викраденим майном втекли, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_9 матеріальні збитки на суму 4054 гривень.
Таким чином умисні дії ОСОБА_6 виразилися у:

- таємному викраденню чужого майна (крадіжка), тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченому ст. 185 ч. 1 КК України.

- таємному викраденню чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченому ст. 185 ч. 2 КК України

Будучи допитаним в якості обвинуваченого, ОСОБА_6 свою провину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, підтвердив суду фактичні обставини викладені у обвинувальному акті, а також визнав цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 ..
Законний представник ОСОБА_5 суду повідомив, що є батьком обвинуваченого ОСОБА_6 , свідком вчинення злочинів його сином він не був, охарактеризував свого вина з позитивного боку, та повідомив суду про бажання відшкодувати цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 .
Від потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_9 надійшли заяви з проханням проводити судовий розгляд без їх часті.
За згодою сторін, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються. При цьому судом сторонам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого ОСОБА_6 законного представника ОСОБА_5 та дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
При визначенні виду та розміру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а також особу обвинуваченого, який вчинив злочини у неповнолітньому віці, свою провину визнав повністю та у скоєному щиро покаявся, позитивно характеризується за місцем мешкання, що суд відносить до пом`якшуючих його покарання обставин, та вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, із застосуванням ст.ст.75, 104 КК України.

Позовну заяву потерпілої ОСОБА_7 у сумі 3160 гривень внаслідок заподіяння матеріальної шкоди, суд вважає за можливим задовольнити частково, а саме в частині прямої шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням та в повному обсязі у розмірі 2500 гривень внаслідок заподіяння моральної шкоди

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 185 ч.1, 185 ч.2 КК України та призначити йому покарання:
- за ч.1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік;
- за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік і шість місяців.
На підставі ст. 70 ч.1 КК України ОСОБА_6 призначити покарання за сукупністю злочинів, обравши принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначив покарання у виді позбавлення волі строком на один рік і шість місяців.
На підставі ст. 104 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину, покладаючи на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи; періодично з*являтися на реєстрацію до органів кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнути з законного представника неповнолітнього ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 2 970 гривень, внаслідок заподіяння матеріальної шкоди і 2 500 гривень внаслідок заподіяння моральної шкоди.

Стягнути з законного представника неповнолітнього ОСОБА_5 на користь держави кошти за рахунок проведення експертизи у розмірі 150 гривень.

Вирок суду може бути оскаржений до судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту проголошення, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок, у той же строк з дня врученя копії вироку.

Головуюча: ОСОБА_1