справа №176/2638/15-к
провадження №1-кп/176/29/16
В И Р О К
Іменем України
22 квітня 2016 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

судовому розпоряднику ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Жовті Води кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, не одруженого, утриманців не маючого, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області 22 жовтня 2015 року за ч.1 ст. 186 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, відомості про яке 13 листопада 2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001143,-

за участю сторін кримінального провадження: прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИВ:
10 листопада 2015 приблизно о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_4 знаходився у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , де проживає разом зі своїми батьками. При цьому, у нього виник умисел спрямований на повторне викрадення будь-якого цінного майна належного батькові ОСОБА_7 . Скориставшись відсутністю батьків за місцем мешкання і тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 відкрив шафу де зберігались особисті речі ОСОБА_7 , та побачив куртку, належну останньому.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне викрадення чужого майна, діючи таємно, з корисних мотивів, з метою наживи, обвинувачений дістав з шафи чоловічу куртку чорного кольору, належну його батькові ОСОБА_7 , та заволодівши чужим майном, розпорядився на власний розсуд.

Зазначеними діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 405 грн. 00 коп.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні зазначеного злочину не визнав. Суду пояснив, що належної батькові курки не викрадав. При цьому зазначив, що потерпілий доводиться йому батьком, речами якого він раніше неодноразово користувався. 10 листопада 2015 року, перебуваючи за місцем проживання батьків за адресою АДРЕСА_1 , із шафи, де знаходились особисті речі батька, взяв чоловічу куртку чорного кольору, розуміючи, що даний предмет одягу є особистим одягом останнього. Одягнувши куртку він пішов до знайомого ОСОБА_8 , де її забув. На меті він мав лише особисте використання куртки і повернення її батькові у подальшому. Коли останній зателефонував щодо повернення куртки, він не заперечував, лише сказав, що поверне наступного дня.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 просив суд виправдати останнього за відсутністю в його діях складу злочину. Так, захисник зазначив на відсутності у діях обвинуваченого прямого злочинного умислу на викрадення чужого майна, оскільки він одяг належну батькові куртку, з метою особистого використання і повернення власнику у подальшому. До того ж, раніше ОСОБА_4 користувався особистими речами батька, що допускалось. Також вказав, що дане кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 порушено вже після того як нібито викрадене майно було повернуто потерпілому. Зауважив на недопустимості наданого стороною обвинувачення доказу протоколу огляду, що складений із істотними порушеннями КПК України.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини та доводи сторони захисту, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення є повністю доведеною та підтверджується наступними доказами.
Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 показав, що у листопаді 2015 року, точної дати не пам`ятає, він помітив зникнення своєї куртки чорного кольору, підозра з самого початку пала на сина, що на той час проживав окремо, за іншою адресою. Зателефонувавши останньому і наполігши на повернені майна, дізнався що куртка знаходиться за місцем мешкання ОСОБА_4 і поверне він її лише наступного дня. Його наполягання на тому щоб обвинувачений приніс викрадений одяг відразу, залишились без уваги, у зв`язку із чим він вимушений був повідомити про вчинення крадіжки до поліції. Коли прийшли працівники поліції, він повідомив про злочин, у подальшому правоохоронці повернулись із викраденою курткою, і він пішов до Жовтоводського ВП ДВП, де подав заяву про злочин. При цьому, зазначив, що дані дії ОСОБА_4 є злочинними і спрямовані саме на вчинення крадіжки майна. До того ж, раніше син здійснював крадіжки інших неналежних йому речей, у зв`язку із чим попереджався як ним, так і дружиною про недопущення у подальшому користування одягом що не являються його особистим.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що потерпілий являється її чоловіком, а обвинувачений - сином, який протягом деякого часу мешкає окремо, однак приходить до них із чоловіком. У листопаді 2015 року, точної дати не пам`ятає, вони із потерпілим не знайшли куртку, запитавши у сина де вона може знаходитись, останній відповів, що віддасть її завтра, після чого вони викликали працівників поліції. При цьому, зазначила, що ні вона, ні чоловік не надавали дозволу сину користуватися належними їм речами. Вказала, що у неї і чоловіка погіршились стосунки із сином після того як останній став мешкати за адресою по АДРЕСА_2 . Вони забрали в обвинуваченого ключі від належної їм квартири, оскільки помітили зникнення речей. Вважає, що ОСОБА_4 взяв куртку належну батькові з метою її продажу.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показав, що обвинувачений, з який вони були знайомі, заборгував йому гроші. Восени 2015 року ОСОБА_4 прийшов до нього в гості і забув чорну куртку в яку був одягнутий. У подальшому телефоном він повідомив обвинуваченому, що віддасть куртку коли останній поверне борг. Через два дні прийшли співробітники органів внутрішніх справ і забрали куртку. Через годину-півтори працівники поліції повернулися, серед них була жінка. Потім проводили допит, а жінка щось записувала. При цьому, на даний час він не пам`ятає чи велась розмова між ним та обвинуваченим щодо передачі куртки в рахунок боргу, до того як останній пішов від нього забувши даний предмет одягу, чи телефоном після цього.
Окрім того, вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення, а саме:
- висновком судово-товарознавчої експертизи №881 від 17 листопада 2015 року /а.с. 61-64/;
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 17 листопада 2015 року /а.с. 65-68/;
- протоколом додаткового допиту підозрюваного від 25 листопада 2015 року /а.с. 85/.
При цьому, суд не може прийняти як допустимий доказ протокол огляду місця події від 12 листопада 2015 року /а.с. 59/.
Статтею 86 КПК України передбачено загальне визначення поняття допустимості: допустимим визнається доказ за умови отримання його в порядку, встановленому цим Кодексом.
Аналізуючи кримінальне процесуальне законодавство, умовами (критеріями) визначення доказів допустимими окреслюється: одержання доказів належним суб`єктом; одержання доказів із належного джерела; дотримання належної процедури одержання доказів (ідеться про послідовність проведення слідчих дій (розшукових) та інших процесуальних дій, належне оформлення рішення про проведення дій, дотримання умов та порядку здійснення таких дій); належне оформлення ходу і результатів дій, що докладно регламентовано главою 5 КПК України.
Згідно вимог ст. 104 КПК України у протоколі викладаються дії в тому порядку, в якому вони відбувалися. При цьому, крім іншого протокол має містити відомості про всіх осіб, присутніх під час проведення процесуальної дії.
Однак, із показів свідка ОСОБА_10 наданих останнім у судовому засіданні вбачається, що чоловічу балонову куртку, яку залишив у нього обвинувачений за два дні після цього вилучили співробітники Жовтоводського ВП Дніпродзержинського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області за відсутності понятих, жодних процесуальних документів при цьому не складалось. У подальшому, за дві години, працівники поліції повернулись і склали протокол огляду місця події, допитали його.
Таким чином органом досудового слідства не дотримано належної процедури одержання доказів та оформлення ходу і результатів дій при складанні протоколу огляду місця події від 12 листопада 2015 року у даному кримінальному провадження.
У судовому засіданні допитані особи, свідчення яких мали значення для правильного вирішення кримінального провадження , досліджено зібрані під час досудового розслідування та судового розгляду докази, всім їм дана оцінка і обставини на які посилається захисник та обвинувачений як на не визнання останнім своєї вини не знайшли свого підтвердження. За таких обставин, обвинувачення висунуте ОСОБА_4 визнаються судом повністю доведеним, його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст. 185 КК України як вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Вказані обставини у своїй сукупності з усією очевидністю вказують на те, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, вчинив 10 листопада 2015 року таємне викрадення чужого майна, я сааме куртки належної ОСОБА_11 .
Невизнання обвинуваченим своєї вини судом розцінюється як спосіб захисту і прагнення уникнути кримінальної відповідальності. Показання обвинуваченого повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження та показами потерпілого, свідків.
Доходячи вказаного висновку суд виходив із того, що загальною ознакою родового об`єкту злочинів проти власності (у тому числі, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України) є предмет майно, що характеризується сукупністю певних ознак. Такими ознаками є: юридична право на майно належить певному власнику на законній підставі і для суб`єкта злочину воно є чужим; економічна майно має певну вартість, що вимірюється вкладеною в нього працею людини; фізична - майно це предмет матеріального світу які можна вилучити, привласнити, спожити, пошкодити..
Також суд зважує на те, що із суб`єктивної сторони крадіжка передбачає тільки прямий умисел, тобто особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, таємно вилучає майно, на яке не має ніякого права. При цьому, мета посягання (особисте володіння нею цим майном у подальшому, продаж його, пошкодження чи інше) не має значення.
Береться до уваги також, що хоч обвинувачений та потерпілий являються родичами, однак, не вели спільне господарство, мали різні бюджети і навіть останнім часом окремо проживали. До того ж, потерпілим не надавалась згода на користування ОСОБА_4 речами та предметами одягу, належними йому (потерпілому), навпаки зазначалась на недопустимості таких дій.
При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно із вимогами статтей 50 та 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, данні про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання..
Так, вчинений ОСОБА_4 злочини відноситься до категорії середньої тяжкості, є умисними та закінченими.
За місцем проживання ОСОБА_4 характеризуються негативно /а.с. 79/, не працює, не одружений, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває /а.с. 77, 78/, раніше неоднаразово судимий /а.с. 69-74/.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочинів.
Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_4 лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши йому пов`язаний з такою ізоляцією вид покарання за вчинене кримінальне правопорушення у межах санкції частини статті за якою він визнається винним, із застосуванням ч.1 ст.71 КК України та призначенням остаточного покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
При цьому, можливості застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.
Вказаний вид покарання за глибоким переконанням суду є справедливим, а також необхідним та достатнім для виправлення, перевиховання обвинуваченого і попередження нових злочинів як ним особисто, так і іншими особами, відповідає цілям покарання.
Враховуючи обґрунтованість висунутої підозри у вчинені повторно злочину середньої тяжкості, достатність підстав вважати, що ОСОБА_4 зможе ухилитися від виконання процесуальних рішень суду, суд, беручи до уваги стан здоров`я обвинуваченого, вважає за необхідне залишити раніше обраний щодо нього запобіжний захід, у вигляді взяття під варту без зміни. При цьому, відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст. 194 КПК України.
У відповідності до ч.5 ст. 72 КК України, ОСОБА_4 необхідно зарахувати у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 24 листопада 2015 року по 22 квітня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі

Судові витрати на залучення експерта в сумі 150 грн. слід стягнути із ОСОБА_4 на користь держави /а.к.п. 60/.
Цивільні позови у кримінальному проваджені не заявлено.
Речовий доказ чоловічу куртку чорного кольору, передану на зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_7 необхідно залишити останньому /а.к.п. 86, 87/.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 373-376 КПК України суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років шести місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2015 року і остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років дев`ять місяців позбавлення волі.

Зарахувати засудженому ОСОБА_4 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 24 листопада 2015 року по 22 квітня 2016 року, у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , до набрання вироком суду законної сили, залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 150 (сто п`ятдесят) гривен.

Речовий доказ чоловічу балонову куртку на блискавці чорного кольору, передану на зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_7 , залишити останньому.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя Жовтоводського міського суду ОСОБА_1