Справа № 204/7491/16-к
Провадження № 1-кс/204/1167/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2016 року м. Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
за участю затриманого ОСОБА_4 ,
за участю захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 в порядку ст. 591 КПК України про скасування наказу Міністерства юстиції України від 24 жовтня 2016 року про видачу (екстрадицію), -
В С Т А Н О В И В:

17 листопада 2016 року до слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 в порядку ст. 591 КПК України про скасування наказу Міністерства юстиції України від 24 жовтня 2016 року про видачу (екстрадицію). В обгрунтування скарги зазначено, що наказом МЮУ від 24 жовтня 2016 року за № 3037/5 прийнято рішення про видачу (екстрадицію) підзахисного - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності. Підставою для прийняття такого рішення послужив висновок Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України від 21 жовтня 2016 року. При цьому посилаючись на ст.55 Конституції України, ст.24, 590 КПК України, зазначив, що підзахисний був ознайомлений з оскаржуваним наказом та висновком МЮУ під особистий підпис уповноваженою службовою особою місця ув`язнення - 09 листопада 2016 року. Відповідно до абз.3 висновку Департаменту міжнародного права МЮУ стверджується, що « ОСОБА_4 , статусу біженця не має, із заявою про визнання біженцем, або особою яка потребує додаткового захисту не звертався». Вищезазначене твердження у висновку Департаменту міжнародного права юстиції України є невірним та передчасним. В дійсності, в червні 2016 року підзахисний звертався до компетентного органу України - ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з відповідною заявою про своє бажання отримати статус біженця. ГУ ДМС України в Дніпропетровській області у відповідь на заяву підзахисного через установу в якій утримується підзахисний - ДУВП №4 УДПС України у Дніпропетровський області направило підзахисному відповідний пакет - бланки заяви та анкети для особи яка бажає отримати статус біженця. 07 вересня 2016 року, підзахисний власноручно заповнив відповідні документи та направив їх до ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області через установу в якій він утримується. 07 вересня 2016 року ДУВП №4 УДПС України у Дніпропетровський області за вих. № Г-225 помилково направило означені документи до ГУ УMBС України в Дніпропетровській області. 23 вересня 2016 року ГУ УМВС України в Дніпропетровській області направило заяву та анкету підзахисного за вих. №7/4-1508 до ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. 14 листопада 2016 року враховуючи висновок Міністерства юстиції України про видачу до Російської Федерації, підзахисний повторно через установу в якій він утримується звернувся з заявою про своє бажання отримати статус біженця. Відповідна заява з додатками (вих. №Г-276) направлена на ім`я Начальника ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області нарочним. 14 листопада 2016 року ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області документи підзахисного стосовно надання статусу біженця були отриманні та зареєстровані канцелярією за вх.№Г-821. При цьому посилався на ч.2 ст.589 КПК України та на Конвенцію про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року до яких Україна приєдналася у відповідності до Закону України № 2942-ІІІ від 10.01.2002 року «Про приєднання України до Конвенції про статус біженців та Протоколу щодо статусу біженців». При цьому посилався на ст. 13 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Вважає, що відповідно до означеної норми права його підзахисний має права, передбачені Конституцією та законами України для іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України. Наявність означених обставин, враховуючи відсутність даних які свідчили б, що перебування ОСОБА_4 в Україні становить загрозу безпеці країни, в якій він перебуває, дають підставу стверджувати про необхідність безумовного виконання вимог ч.4 ст.590 КПК України щодо неможливості прийняття рішення про видачу (екстрадицію) підзахисного в зв`язку з тим, що ОСОБА_4 подав заяву до компетентного органу України - ГУ Державної міграційної служби України Дніпропетровській області заяву про отримання статусу біженця. Враховуючи викладене, просив скасувати наказ МЮУ від 24 жовтня 2016 року за №3037/5 «Про видачу (екстрадицію) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з України до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності» в зв`язку зі зверненням означеної особи до компетентного органу України - ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з заявою про отримання статусу біженця.

У судовому засіданні захисник підтримав скаргу і просив задовольнити, посилаючи на підстави наведені у скарзі.

ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав вимоги скарги, зазначивши, що в дійсності він, знаходячись під вартою, починаючи з червня 2016 року, звертався до компетентного органу України - ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з відповідною заявою про своє бажання отримати статус біженця.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, та просив відмовити у її задоволенні.

Дослідивши матеріали скарги, вислухавши ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , заслухавши думку прокурора, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 590 КПК України, після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення по видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.

Згідно ч. 4 ст. 590 КПК України, рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви в порядку, встановленому законодавством України.

Судом встановлено, що згідно Наказу Міністерства юстиції України № 3037/5 від 24 жовтня 2016 року «про видачу (екстрадицію) ОСОБА_4 з України до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності», відповідно до статей 1,2 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року та статей 573, 574, 590 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з запитом Генеральної прокуратури Російської Федерації від 11.04.2016 року № 81/3-211-10, наказано видати громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з України до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених пунктами «а», «в», «г» частини другої статті 163 (вимагання, вчинене за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства, у великому розмірі), частиною третьою статті 33, пунктами «а», «е», «ж» частини другої статті 105 (організація вбивства, відносно двох і більше осіб, загально небезпечним способом, за попередньою змовою групою осіб), частиною третьою статті 33, пунктами «а», «б» частини третьої статті 111 (організація умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя людини, загально небезпечним способом, за попередньою змовою групою осіб, стосовно двох осіб) Кримінального кодексу Російської Федерації. Підставою даного Наказу є висновок Департаменту міжнародного права від 21 жовтня 2016 року.

Так, згідно висновку за результатами розгляду запиту про видачу (екстрадицію) ОСОБА_4 з України до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності Департаменту міжнародного права від 21 жовтня 2016 року, за результати екстрадиційної перевірки не встановлено обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_4 до Російської Федерації: ОСОБА_4 не є громадянином України, статусу біженця не має, із заявою про визнання біженцем, або собою, яка потребує додаткового захисту, не звертався; згідно з законодавством України строки притягнення до кримінальної відповідальності не спливли; кримінальна відповідальність за діяння, у зв`язку з якими запитується видача ОСОБА_4 , передбачена у частині третій статті 189 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років із конфіскацією майна, у частині другій статті 115 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, та у частині другій статті 121 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років; 30.08.2016 року вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян; ОСОБА_4 перебуває під вартою у Дніпропетровському слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області на підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2016 року про застосування екстрадиційного арешту.

Згідно листа Дніпропетровської установи виконання покарань № 4 від 22.11.2016 року № 3/5-22755 встановлено, що ОСОБА_4 звертався до компетентного органу України - ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з відповідними заявами про своє бажання отримати статус біженця, а саме: 16 травня 2016 року за № Г-120, 07.09.2016 року за № Г-225, та 14.11.2016 року за № Г-276. 13.07.2016 року (вхід. № 18392 від 12.07.2016 року) ОСОБА_4 була вручена відповідь на звернення з ГУ ДМС у Дніпропетровській області за № 12/01/Г-511 від 30.06.2016 року. Інших результатів розгляду заяв згідно матеріалів особової справи не виявлено.
Згідно листа ГУ державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 23.11.2016 року № 1201/17437 встановлено, що 22.09.2016 року на їх адресу надійшов лист від адвоката ОСОБА_5 за вх. № 13219, а 14.11.2016 року за вх. № Г-821 надійшов лист від ДУВП №4 УДПС України у Дніпропетровський області щодо реєстрації заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від громадянина РФ ОСОБА_4 . Обидва листи було розглянуто, але у зв`язку з тим, що заява та заява-анкета подані всупереч вимогам ст. 5 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», до розгляду вказані заяви прийняті не були. Також повідомили, що за обліками бази даних «громадянство» серед осіб, які звернулися за набуттям чи прийняттям до громадянства України громадянина РФ ОСОБА_4 не значиться.
25 листопада з державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на адресу суду надійшов лист аналогічного змісту від 23.11.2016 року № 1201/17486.
Згідно листа ГУ державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 28.11.2016 року № 1201/17666 встановлено, що 17.06.2016 року за вх. № Г-511 (16.05.2016 вих. № Г-120) на їх адресу надійшла заява з ДУВП № 4 громадянина РФ ОСОБА_4 . В заяві ОСОБА_6 повідомляє, що 28.04.2016 року він через керівництво СІЗО направив на адресу міграційної служби заяву про його бажання визнати за ним та його членами сім`ї статус біженця. Зазначена заява від 28.04.2016 року до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області не надходила. 22.09.2016 року за вх. № 13219 надійшла заява від адвоката ОСОБА_5 щодо реєстрації заяви-анкети від 22.09.2016 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту ОСОБА_4 (проте в додатку надано заяву та заяву-анкету від 07.09.2016 року). 14.11.2016 року за вх. № Г-821 (14.11.2016 вих. № Г-276) надійшла заява з ДУВП №4 УДПС України у Дніпропетровський області громадянина ОСОБА_4 . В якій заявник просить повторно прийняти заяву про визнання його біженцем від 07.09.2016 року, але додає ксерокопії заяви та заяви-анкети. ГУ ДМС України в Дніпропетровській області розглянуто зазначені заяви та надано відповіді заявникам. Враховуючи, що заява та заява-анкета подані громадянином РФ ОСОБА_4 всупереч вимогам ст. 5 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», до розгляду вказані заяви прийняті не були.
Таким чином судом встановлено, що на час винесення висновку за результатами розгляду запиту про видачу (екстрадицію) ОСОБА_4 з України до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності Департаменту міжнародного права від 21 жовтня 2016 року, на підставі якого було винесено Наказ Міністерства юстиції України № 3037/5 від 24.10.2016 року про видачу ОСОБА_4 з України до Російської Федерації, звернень за заявами ОСОБА_4 про надання йому статусу біженця на розгляді у ДМС не перебувало, а усі заяви, що надійшли до ДМС від ОСОБА_4 та його захисника, до цього часу були розглянуті у встановленому законом порядку та надані відповідні відповіді.
З заявою про надання статусу біженця від 14.11.2016 року ОСОБА_4 звернувся вже після того, як оскаржуваний ним наказ Міністерства юстиції України про його видачу був прийнятий.
Підсумовуючи наведене суд вважає встановленим той факт, що на час винесення наказу Міністерства юстиції України № 3037/5 від 24.10.2016 року про видачу ОСОБА_4 з України до Російської Федерації, перешкод, встановлених ч. 4 ст. 590 КПК України не існувало, у зв`язку з чим у задоволені скарги слід відмовити.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.583, 584, 585, 590, 591, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:

Скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 в порядку ст. 591 КПК України про скасування наказу Міністерства юстиції України від 24 жовтня 2016 року про видачу (екстрадицію) залишити без задоволення.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку прокурором, особою, щодо якої прийнято рішення, її захисником чи законним представником. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1