солом`янський районний суд міста києва
УхВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

12 серпня 2016 року Солом`янський районний суд м. Києва

В складі слідчого - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

детектива ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за скаргою ОСОБА_3 на постанову детектива Національного бюро третього відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного Підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 від 19 липня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000179 від 10.06.2016,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України, в якій просить скасувати постанову детектива Національного бюро третього відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного Підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 від 19 липня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000179 від 10.06.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

В обґрунтування доводів скарги, з урахуванням пояснень в судовому засіданні, заявник посилається на те, що НАБУ поверхово підійшло до розслідування злочину, відомості за яким внесені до ЄРДР за його заявою у відношенні ОСОБА_5 , оскільки він як Президент України не мав права видавати укази в 2013 році, в тому числі щодо призначення ректора Національної академії Служби безпеки України, оскільки за переконанням заявника був нелегітимним президентом.

Об`єктивну сторону ймовірного злочину утворює, на думку заявника, зловживання ОСОБА_5 владою, тобто умисне з метою одержання неправомірної вигоди для іншої особи використання влади всупереч інтересам служби, що саме мало наслідком призначення ОСОБА_6 ректором. Заявник переконаний в тому, що підписаний ОСОБА_5 як Президентом України указ в 2013 році є незаконним.

На питання слідчого судді, які саме дії детектив повинен вчинити, які рішення прийняти в разі скасування оскаржуваної постанови, заявник повідомив, що в цьому немає потреби, оскільки і так загальновідомий факт того, що нелегітимний президент не мав права видавати такі укази. Сам же підписаний указ заявник не оскаржував у встановленому законом порядку.

Детектив, рішення якого оскаржується, в судовому засіданні категорично заперечував проти задоволення скарги, зазначав, що ним було перевірено ті обставини, які викладалися заявником в заяві про злочин, надано їм належну правову оцінку, результатом чого стало винесення постанови про закриття кримінального провадження.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, сприяючи сторонам у реалізації наданим ним законом прав, з`ясовував думку про те, чи є необхідність у витребуванні матеріалів кримінального провадження на підтвердження вимог чи заперечень, на що жоден із учасників заявленням клопотання не відреагував. Навпаки, заявник заявив, що в такому витребуванні немає потреби, що «і так все ясно».

Так, слідчий суддя акцентує увагу на тому, що згідно ч.3 ст.22 КПК України під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Зважаючи на принципи диспозитивності, рівності та змагальності кримінального процесу, слідчий суддя не вправі за власною ініціативою витребувати будь-які докази, відтак вирішує справи на підставі поданих документів.

Заслухавши заявника та детектива, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 215 КПК України досудове розслідування здійснюється у формі досудового слідства. Зазначена норма, як і в цілому положення глави 19 КПК України, визначають форму та регламентують порядок проведення досудового слідства, однак не встановлюють переліку процесуальних та слідчих дій, які обов`язково належить здійснити в ході досудового розслідування для його закінчення.

Орган досудового розслідування в залежності від описаних заявником обставин, в яких останній вбачає ознаки кримінально-караних діянь, на власний розсуд визначає об`єм перевірочних дій, достатній, за переконанням слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень ч. 2 ст. 283 КПК України.

Судовим розглядом встановлено, що 10.06.2016 НАБУ на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва внесено до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.364 КК України та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000179.

19.07.2016 детективом ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000179 у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Як вбачається з прийнятого детективом рішення під час досудового розслідування було встановлено, що Указом Президента України від 15.05.2013 №276/2013 ОСОБА_6 призначено ректором Національної академії Служби безпеки України.

Указом виконуючого обов`язки Президента України, Голови Верховної Ради України від 19.04.2014 №428/2014 ОСОБА_6 звільнено з посади ректора Національної академії Служби безпеки України.

Так, детективом встановлено, що ОСОБА_3 в своїй заяві «про злочин» повідомив НАБУ про вчинення злочину Президентом України ОСОБА_5 , який полягав у зловживанні владою, тобто умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використанні влади всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки та виражався, на думку заявника, у призначенні ОСОБА_6 ректором.

Також заявник зазначав в заяві «про злочин» і про вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.264, ч.5 ст.191 КК України генерал-майором СБУ ОСОБА_6 та генерал-майором СБУ ОСОБА_7 , проте, слідчий суддя акцентує увагу заявника на тому, що ці відомості про ймовірне вчинення злочинів даними особами за ч.2 ст.264, ч.5 ст.191 КК України в ЄРДР внесені не були.

Суть заяви заявника «про злочин» полягала в тому, що вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень заявник пов`язує із підписанням Президентом України Указу 15.05.2013 №276/2013, оскільки, за твердженням заявника, такий указ суперечить чинному законодавству, саме тому особа, яка його видала та підписала вчинила злочин, передбачений ч.2 ст.364 КК України.
Будь-яких інших відмінних від цих тверджень доводів заявник в судовому засіданні не навів. Також не зазначив в своїй скарзі будь-які доводи щодо можливої неповноти проведеного НАБУ досудового розслідування.

Також слідчий суддя враховує, що детективом було допитано самого заявника ОСОБА_3 08.07.2016, який засвідчив аналогічні викладеним вище доводи про те, що зловживання владою або службовим становищем ОСОБА_6 полягало у зайнятті останнім посади ректора Національної академії СБУ, отриманні останнім грошового забезпечення ректора.

Так, об`єктивна сторонам складу злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України характеризується суспільно-небезпечним діянням, яке полягає у зловживанні владою або службовим становищем всупереч інтересами служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про службу безпеку України» начальники підрозділів Центрального управління Служби безпеки України: контррозвідки, військової контррозвідки, контр розвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки, захисту національної державності, боротьби з корупцією і організованою злочинною діяльністю, інформаційно-аналітичного, оперативно-технічного, оперативного документування, слідчого, по роботі з особовим складом, інших підрозділів, визначених Президентом України, а також начальники регіональних органів обласних управлінь Служби безпеки України призначаються на посади за поданням Голови Служби безпеки України та звільняються з посад Президентом України, а також начальники регіональних органів обласних управлінь Служби безпеки України призначаються на посади за поданням Голови Служби безпеки України та звільняються з посад Президентом України.

Указом Президента України від 27.12.2007 №1262/2007 затверджено Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ (далі - Положення)

Згідно п.42 Положення призначення на посади заступників Голови СБУ, начальників відповідних підрозділів Центрального управління згідно із законодавством, регіональних органів та ректора Національної академії СБУ здійснюється Президентом України за поданням Голови СБУ.

Згідно ст.106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції України і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання та території України.

Таким чином, детектив перевірив всі доводи, викладені в заяві ОСОБА_3 , дослідив законодавство України, положення якого регламентує порушене заявником питання, та прийшов до вірного висновку про необхідність закрити провадження у справі, оскільки призначення на посаду ректора Національної академії СБУ здійснюється саме Президентом України, що і відбулося у суворій відповідності із нормами Конституції України, Закону України «Про СБУ», Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ, будь-якої шкоди встановлено не було.

Самі по собі дії по підписанню Указу Президентом України 15 травня 2013 року про призначення ОСОБА_6 ректором Національної академії СБУ, обіймання цієї посади призначеною особою на підставі Указу Президента України №276/2013 не містять ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

Також слідчий суддя враховує заперечення детектива щодо того, що вищезазначений указ заявником чи будь-якою іншою особою не було ні визнано протиправним у встановленому законом порядку, ні скасовано уповноваженою на те особою.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що детективом під час провадження не здобуто достатніх даних, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_5 ознак злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, рішення про закриття кримінального провадження прийняте детективом з дотриманням вимог КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, слідчий суддя при розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може постановити ухвалу про скасування рішення слідчого чи прокурора або про відмову у задоволенні скарги про скасування такого рішення.

Зважаючи на те, що в ході розгляду скарги не знайшов свого підтвердження факт порушення детективом вимог КПК України при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження, вважаю необхідним відмовити у задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307,309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
В задоволенні скарги ОСОБА_3 , - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1