№ 336/514/16-к
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степне Запорізького району Запорізької області, громадянина України, з неповною середньою освітою (9 класів), неодруженого, батька малолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, що зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 25.06.2015 року за ч. 2 ст. 125 КК України до двохсот сорока годин громадських робіт;

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 389 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений, засуджений вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 25.06.2015 року за ч. 2 ст. 125 КК України до двохсот сорока годин громадських робіт, ухилився від відбування покарання за таких обставин.

4 серпня 2015 року до Шевченківського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області від Запорізького районного суду Запорізької області надійшло розпорядження про виконання вироку від 25.06.2015 року, який набрав законної сили, в частині виконання громадських робіт, а 7 серпня 2015 року обвинувачений був ознайомлений під підпис з порядком та умовами відбування покарання, а також попереджений про наслідки ухилення від відбування покарання.

В цей же день обвинуваченого направлено для відбування покарання до спеціалізованого комунального підприємства «Запорізька ритуальна служба», відповідно до наказу директора якого № 173/1к від 07.08.2015 року ОСОБА_4 зобов`язаний приступити до відбування двохсот сорока годин громадських робіт з 8 серпня 2015 року на кладовищі «Східне» в м. Запоріжжі з встановленою тривалістю робочого часу у чотири години, з 08-00 години до 12-00 години кожного дня, та відпрацювати на підприємстві відповідно до графіку, що складений на кожний місяць окремо, про що обвинуваченому повідомлено під підпис.

Обвинувачений, керуючись умислом на ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт, в період з 8 серпня по 27 серпня 2015 року, а також 31 серпня 2015 року на роботу не з`явився у відсутність поважних причин.

В вересні 2015 року обвинувачений не з`явився на роботу без поважних причин 2 вересня, 3 вересня, також в період з 5 по 8 вересня включно, 12 вересня, 13 вересня, з 20 по 30 вересня включно.

В жовтні 2015 року обвинувачений без поважних причин з метою ухилення від відбування покарання не з`явився на роботу з 1 по 10 жовтня включно, а також з 14 по 31 жовтня включно.

Протягом листопада і грудня 2015 року, а також січня 2016 року ОСОБА_4 для відбування покарання у вигляді громадських робіт на визначене кримінально-виконавчою інспекцією підприємство не з`явився жодного разу у відсутність поважних причин.

Загальна кількість невідпрацьованих годин громадських робіт становить 172 години.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав винуватість у вчиненні ухилення від відбування покарання за вказаних в обвинуваченні обставин і дав детальні показання про мотиви і фактичні обставини вчинення кримінально караного діяння.

Пояснив, що став до роботи на кладовищі в серпні 2015 року. На початку виконання покарання припускав один-два невиходи на роботу протягом тижня, пізніше ці випадки почастішали, а в листопаді 2015 року взагалі припинив роботу. Поважних причин для цього у нього не було. Причиною припинення виконання робіт стало його особисте ставлення до цієї діяльності, оскільки необхідність догляду за чужими могилами не відповідає його уявленням про чоловічу гідність.

У вчиненні злочину щиро розкаявся. Пояснив, що повністю усвідомив протиправність скоєних дій.

Зі згоди учасників кримінального провадження в силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази щодо обставин, які ніким не оспорюються, при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися; при цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники провадження ці обставини, чи добровільна їх позиція, а також роз`яснив наслідки дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і переконався в правильності усвідомлення ними цих наслідків.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 389 КК України як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.

При призначенні покарання суд виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

ОСОБА_4 до повного відбуття покарання, призначеного попереднім вироком, скоїв кримінально каране діяння невеликої тяжкості, у вчиненні якого щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, суспільно небезпечних наслідків від його дій не настало.

Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Сукупність згаданих пом`якшуючих обставин, відомості про особу винного, який має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, бере участь у вихованні малолітньої доньки, дають суду підстави для призначення покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції частини статті обвинувачення, а при призначенні покарання за сукупністю вироків для застосування принципу часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, що, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання.

З описаних міркувань суд знаходить за можливе звільнення винної особи від відбування покарання з випробуванням.

Обтяжуючою покарання ОСОБА_4 обставиною є рецидив злочинів, тобто наявність судимості за вчинення злочину, що не охоплюється диспозицією частини статті обвинувачення.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, речових доказів, як і процесуальних витрат. немає.

У відсутність клопотань учасників кримінального провадження про скасування або зміну застосованого на стадії досудового розслідування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання суд вважає за необхідне зберегти зазначений запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, що передбачений ч. 2 ст. 389 КК України, і призначити покарання у виді двох років обмеження волі.

При призначенні покарання за сукупністю вироків 172 години громадських робіт, невідбутих за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 25.06.2015 року, згідно з ч. 1 ст. 72 КК України перевести у відповідні їм 21,5 день обмеження волі.

У відповідності до ст. 71 КК України до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 25.06.2015 року, а саме: десять днів обмеження волі, остаточно визначивши покарання, що підлягає відбуванню у вигляді двох років десяти днів обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнити, якщо обвинувачений протягом іспитового строку тривалістю в один рік не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього в силу ст. 76 КК України обов`язки з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації; повідомляти кримінально-виконавчій інспекції про зміни в місці проживання та роботи.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили не змінювати.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1