Справа № 152/385/16-к
В И Р О К
іменем України
19 травня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника неповнолітньої
обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,
законного представника
обвинуваченої ОСОБА_5 ОСОБА_7 ,
представника Служби у справах
дітей Шаргородської РДА ОСОБА_8 ,
представника уповноваженого
підрозділу Шаргородського ВП
Жмеринського ВП ГУНП
у Вінницькій області ОСОБА_9 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Вознівці Жмеринського району Вінницької області, жительки АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, неодруженої, непрацюючої, раніше не судимої,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки та жительки АДРЕСА_3 , українки, учениці 9 класу Рахнівсько-Лісової №1 СЗШ І-ІІІ ступенів, неодруженої, непрацюючої, раніше не судимої,

Обвинувачена ОСОБА_4 за попередньою змовою із неповнолітньою обвинуваченою ОСОБА_5 07.12.2015 року приблизно о 24 годині, перебуваючи у с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, виявивши у дворі житлового будинку АДРЕСА_4 , мотузку для сушіння одягу, на якій знаходився одяг, маючи умисел на викрадення вказаного одягу, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів шляхом вільного доступу підійшли до мотузки, з якої зняли і викрали одяг, що був у використанні, належний ОСОБА_10 , зокрема, дві пари жіночих штанів вартістю, відповідно, 220 грн. та 250 грн., жіночу кофту вартістю 200 грн., спортивну жіночу кофту вартістю 150 грн., майку та чоловічий светр на суму 150 грн., на загальну суму 970 грн., після чого залишили місце події, розпорядившись викраденим одягом на власний розсуд.
Своїми злочинними діями обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заподіяли потерпілому ОСОБА_10 збитків на суму 970 грн.
Крім того, продовжуючи скоювати злочини, 03.03.2016 року приблизно о 12 годині неповнолітня обвинувачена ОСОБА_5 вирішила вчинити крадіжку мобільного телефону, що належить її родичці ОСОБА_11 , у якої вона знаходилася вранці і бачила вказаний мобільний телефон у спальні будинку, а також бачила схованку ринву, у яку ОСОБА_11 заховала ключ від будинку перед виходом на роботу. Прийшовши приблизно о 12 годині 03.03.2016 року до будинку ОСОБА_11 , що знаходиться в АДРЕСА_5 , неповнолітня обвинувачена ОСОБА_5 , переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає і взявши із схованки ключ, відкрила вхідні двері будинку, проникла всередину, де умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно, викрала мобільний телефон «Самсунг GT-Е1080» чорного кольору, вартістю 250 грн. з сімкартою «Київстар» вартістю 25 грн. та зарядний пристрій до нього вартістю 50 грн., що належать ОСОБА_11 , після чого вийшла з будинку, закрила його ключем, який поставила у ту саму схованку і залишила місце крадіжки, розпорядившись викраденим телефоном на власний розсуд. При цьому, обвинувачена ОСОБА_5 заподіяла збитку ОСОБА_11 на загальну суму 325 грн.
Будучи допитаною під час судового розгляду, обвинувачена ОСОБА_4 винуватою себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 26.02.2016 року, визнала повністю, щиро покаялася, просила її суворо не карати. Суду показала, що 07.12.2015 року із с. Пеньківка Шаргородського району поїхала електропотягом до с. Рахни-Лісові разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_5 та ОСОБА_13 . Вирішивши свої справи в с. Рахни-Лісові, у вечірній час, приблизно о 23-24 годині вони прогулювалися по вулицях с. Рахни-Лісові. ОСОБА_13 та ОСОБА_12 пішли у своїх справах, а вона із ОСОБА_5 проходили по АДРЕСА_4 вони побачили мотузку, на якій висів жіночий та чоловічий одяг. ОСОБА_5 запропонувала вчинити крадіжку цього одягу, на що вона погодилася. Зайшовши на подвір`я та пересвідчившись, що за ними ніхто не спостерігає, вони почали знімати одяг із мотузки. При цьому вона зняла і забрала собі для власного використання чорні жіночі штани та майку. Після цього вона та ОСОБА_5 пішли до вокзалу, де зустріли ОСОБА_12 , який був на велосипеді і повідомив, що викрав його біля багатоповерхового будинку, а також туди приїхав на велосипеді ОСОБА_13 . ОСОБА_5 віддала ОСОБА_13 чоловічий светр, який викрала з подвір`я домоволодіння по вул. Миру, а ОСОБА_13 взамін подарував їм взуття. Після цього вона, ОСОБА_12 , ОСОБА_5 і ОСОБА_13 пішли до будинку, в якому раніше проживала ОСОБА_5 , де переночували, а вранці електропотягом поїхали в с. Пеньківку. Коли про крадіжку стало відомо працівникам поліції, то викрадені речі вона віддала поліцейським.
Будучи допитаною в судовому засіданні, неповнолітня обвинувачена ОСОБА_5 винуватою себе у вчиненні злочинів при обставинах, викладених в обвинувальних актах від 26.02.2016 року та від 28.03.2016 року, визнала повністю, щиро покаялася, просила її суворо не карати. Суду показала, що 07.12.2015 року перебувала в с. Пеньківка у своїх знайомих. Із с. Пеньківка Шаргородського району поїхала електропотягом до с. Рахни-Лісові разом із своїми знайомими ОСОБА_12 , ОСОБА_4 та ОСОБА_13 . Вирішивши свої справи в с. Рахни-Лісові, у вечірній час, приблизно о 23-24 годині вони прогулювалися по вулицях с. Рахни-Лісові. ОСОБА_13 та ОСОБА_12 пішли у своїх справах, а вона із ОСОБА_4 проходили по АДРЕСА_4 на подвір`ї вони побачили мотузку для сушіння одягу, на якій висів жіночий та чоловічий одяг. У неї виник умисел на крадіжку цього одягу. Вона запропонувала ОСОБА_4 викрасти одяг для власного використання, на що остання погодилася. Зайшовши на подвір`я та пересвідчившись, що за ними ніхто не спостерігає, вони почали знімати одяг з мотузки. Вона зняла з мотузки і забрала собі жіночі штани, дві жіночі кофти, чоловічий светр. Після цього вони пішли до вокзалу, де зустріли ОСОБА_12 , який був на велосипеді і повідомив, що викрав його біля багатоповерхового будинку, а також туди приїхав на велосипеді ОСОБА_13 . Вона віддала чоловічий светр ОСОБА_13 , який взамін подарував їй зимове взуття. Після цього вона, ОСОБА_12 , ОСОБА_4 і ОСОБА_13 пішли до будинку, в якому вона раніше проживала, де переночували. Коли про крадіжку стало відомо поліції, то викрадені речі вона віддала працівникам поліції.
Крім того, неповнолітня обвинувачена ОСОБА_5 показала, що 03.03.2016 року знаходилася в гостях у своєї родички ОСОБА_11 в АДРЕСА_5 . В будинку вона побачила мобільний телефон, що належить ОСОБА_11 . Коли ОСОБА_11 йшла на роботу, то вона разом із останньою вийшла із будинку, щоб іти до себе додому. Вийшовши з будинку, ОСОБА_11 закрила вхідні двері ключем, який заховала у ринву, що вона побачила. Після того, як ОСОБА_11 пішла на роботу, то вона пішла в напрямку до себе додому. По дорозі додому у неї виник умисел на крадіжку мобільного телефону, який ОСОБА_11 залишила в будинку. Приблизно о 12 годині вона вирішила повернутися до будинку ОСОБА_11 і викрасти мобільний телефон. Повернувшись і прийшовши до будинку ОСОБА_11 та пересвідчившись, що за нею ніхто не спостерігає, вона взяла зі схованки ключ, відкрила вхідні двері будинку, проникла в будинок, де із спальні викрала мобільний телефон «Самсунг» із сімкартою та зарядний пристрій до нього, після чого вийшла з будинку, замкнула двері, поклала ключ від вхідних дверей у місце схованки і пішла до себе додому. Телефоном користувалася у власних потребах, а коли про крадіжку стало відомо поліції, то віддала мобільний телефон працівникам поліції.
Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в повному обсязі визнали свою провину в інкримінованих їм злочинах, які передбачені, відповідно, ч.2 ст.185 КК України та ч.ч.2, 3 ст.185 КК України і викладені в обвинувальних актах від 26.02.2016 року та від 28.03.2016 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , викладені в заявах до суду, обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , захисника неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , законного представника неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_5 ОСОБА_7 , представника Служби у справах дітей Шаргородської РДА ОСОБА_8 та інспектора Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , законний представник ОСОБА_5 ОСОБА_7 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , законному представнику ОСОБА_5 ОСОБА_7 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в заявах до суду просили судовий розгляд проводити у їх відсутності, не заперечують щодо розгляду справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України (а.с.96, 118).
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, допитавши обвинувачених, вивчивши матеріали справи, що характеризують їх особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчинені інкримінованих їм злочинів при обставинах, викладених в обвинувальних актах від 26.02.2016 року та від 28.03.2016 року, доведена повністю.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену за попередньою змовою групою осіб, а неповнолітня ОСОБА_5 вчинила злочини, передбачені ч.2 та ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену за попередньою змовою групою осіб, та крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену повторно та з проникненням в житло, а саме: обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за попередньою змовою між собою 07.12.2015 року приблизно о 24 годині, перебуваючи у с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, виявивши у дворі житлового будинку АДРЕСА_4 , мотузку для сушіння одягу, на якій знаходився одяг, маючи умисел на викрадення вказаного одягу, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів шляхом вільного доступу підійшли до мотузки, з якої зняли і викрали одяг, що був у використанні, належний ОСОБА_10 , зокрема, дві пари жіночих штанів вартістю, відповідно, 220 грн. та 250 грн., жіночу кофту вартістю 200 грн., спортивну жіночу кофту вартістю 150 грн., майку та чоловічий светр на суму 150 грн., на загальну суму 970 грн., після чого залишили місце події, розпорядившись викраденим одягом на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_10 збитків на суму 970 грн.
Крім того, продовжуючи скоювати злочини, 03.03.2016 року приблизно о 12 годині неповнолітня обвинувачена ОСОБА_5 вирішила вчинити крадіжку мобільного телефону, що належить її родичці ОСОБА_11 , у якої вона знаходилася вранці і бачила вказаний мобільний телефон у спальні будинку, а також бачила схованку ринву, у яку ОСОБА_11 заховала ключ від будинку перед виходом на роботу. Прийшовши приблизно о 12 годині 03.03.2016 року до будинку ОСОБА_11 , що знаходиться в АДРЕСА_5 , неповнолітня обвинувачена ОСОБА_5 , переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає і взявши із схованки ключ, відкрила вхідні двері будинку, проникла всередину, де умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно, викрала мобільний телефон «Самсунг GT-Е1080» чорного кольору, вартістю 250 грн. з сімкартою «Київстар» вартістю 25 грн. та зарядний пристрій до нього вартістю 50 грн., що належать ОСОБА_11 , після чого вийшла з будинку, закрила його ключем, який поставила у ту саму схованку і залишила місце крадіжки, розпорядившись викраденим телефоном на власний розсуд. При цьому, обвинувачена ОСОБА_5 заподіяла збитку ОСОБА_11 на загальну суму 325 грн.
Виходячи з обвинувальних актів та оцінки показань обвинувачених, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинила крадіжку за попередньою змовою групою осіб, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, а ОСОБА_5 вчинила два злочини, зокрема, передбачений ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену за попередньою змовою групою осіб, та злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену повторно та з проникненням у житло.
При таких обставинах суд вважає, що обвинувачена ОСОБА_4 повинна нести кримінальну відповідальність за вчинений нею злочин за ч.2 ст.185 КК України, а неповнолітня обвинувачена ОСОБА_5 за вчинені нею злочини за ч.2 та ч.3 ст.185 КК України.
При цьому, суд виходить також із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.
До того ж, суд враховує роз`яснення, що містяться в абз.2 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК України повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана із проникненням у житло). А якщо ж злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатися у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.
Така правова позиція висловлена і Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №5-757км13.
При призначенні покарання неповнолітній обвинуваченій ОСОБА_5 та обвинуваченій ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які, відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином, дані про особу винних, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Неповнолітня обвинувачена ОСОБА_5 щиро розкаялася у скоєному, активно сприяла розкриттю злочину, вчинила злочин, будучи неповнолітньою та в стані вагітності, до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с.174, 206, 176). Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченої ОСОБА_5 .
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченої ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Крім того, в силу ст.103 КК України, в судовому розгляді, крім обставин, зазначених в ст.65-67 КК України, суд враховує умови життя та виховання неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_5 , вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітньої.
Виходячи з аналізу вимог ст.ст.485, 487 КПК України, під час судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, крім обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, також з`ясовуються повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього, стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності, ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння, а при дослідженні умов життя неповнолітнього обвинуваченого, слід врахувати склад його сім`ї, обстановку в ній, взаємини між дорослими членами сім`ї та дорослими і дітьми, ставлення батьків до виховання неповнолітнього, форми контролю за його поведінкою, морально-побутові умови сім`ї, зв`язки і поведінку неповнолітнього поза домом, де навчається або працює, ставлення до навчання або роботи.
Виходячи з роз`яснень, що містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», суд повинен, також, з`ясувати вік неповнолітнього, стан здоров`я та загального розвитку, характеристику (ставлення до навчання, праці, поведінка в побуті), умови життя і виховання (дані про сім`ю, побутове оточення), обставини, що негативно впливали на його виховання, вплив дорослих підмовників, його ставлення до вчиненого діяння.
З досліджених документів про особу неповнолітньої ОСОБА_5 , здобутих під час досудового розслідування і долучених до матеріалів кримінального провадження, а також із акту соціального інспектування сім`ї, в якій проживає неповнолітня, встановлено, що обвинувачена ОСОБА_5 є фізично здоровою (а.с.177); проживає з старшою сестрою ОСОБА_7 з сім`єю останньої у будинку матері ОСОБА_15 , котра перебуває на лікуванні в туберкульозному диспансері; її вихованням та утриманням на даний час займається сестра ОСОБА_7 , виховний вплив на ОСОБА_5 має сестра ОСОБА_7 , з якою остання проживає, так як її матір знаходиться на лікуванні (а.с.178, 179); по місцю проживання та навчання ОСОБА_5 характеризується негативно (а.с.180, 203, 205).
Представники Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 та Служби у справах дітей Шаргородської РДА ОСОБА_8 в судових дебатах зазначили, що неповнолітня ОСОБА_5 не перебувала на обліку в Шаргородському ВП та у Службі в справах дітей, взята на облік з приводу вчинення нею злочинів, з нею проводяться профілактичні заходи. Сім`я ОСОБА_5 належить до малозабезпечених. При призначенні ОСОБА_5 покарання просять останню суворо не карати, врахувати, що вона вчинила злочин, будучи неповнолітньою та у стані вагітності.
Виходячи із досліджених в судовому розгляді доказів щодо особи неповнолітньої ОСОБА_5 , суд вважає, що обставинами, які негативно впливають на виховання останньої є відсутність належного контролю матері за її поведінкою та спілкуванням за межами будинку, в якому вона проживає, недостатній вплив матері на формування поведінки обвинуваченої.
Враховуючи усі вказані вище обставини у їх сукупності, суд вважає, що виправлення та перевиховання неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_5 можливе без ізоляції її від суспільства, в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі і застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст.ст.104, 75 КК України, оскільки, виходячи з роз`яснень, що містяться в абз.2 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 24.10.2003 року (з наступними змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання» та в абз.1 п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», при звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатися на статтю 75 КК України, а щодо неповнолітньої особи ще й на статтю 104 КК як на підстави для прийняття такого рішення; звільнення неповнолітніх від відбування покарання з випробуванням застосовується на тих же підставах, що й дорослих (статті 75-78 КК), з урахуванням особливостей, визначених у ст.104 КК. Таке звільнення допускається лише в разі засудження неповнолітнього до арешту або позбавлення волі (ч.2 ст.104 КК).
При цьому, суд враховує також, що неповнолітня ОСОБА_5 вагітна, у зв`язку із чим, крім ст.ст.75, 104 КК України, при призначенні їй покарання слід враховувати вимоги ст.79 КК України щодо особливостей звільнення від відбування покарання з випробуванням вагітних жінок, виходячи з роз`яснень, що містяться в абзаці 6 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 24.10.2003 року (з наступними змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до 7 років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі та особливо тяжкі злочини, суд залежно від ступеня суспільної небезпечності вчиненого, даних про особу засудженої та обставин, що обтяжують і пом`якшують покарання, вправі звільнити таких жінок від відбування покарання з випробуванням як на підставі статті 75 КК, так і на підставі статті 79 КК.
Також, суд враховує ставлення обвинуваченої ОСОБА_5 до вчинених діянь а саме, що вона щиро розкаялася у скоєному, активно сприяла розкриттю злочину.
Обвинувачена ОСОБА_4 щиро покаялася у скоєному, позитивно характеризується за місцем проживання, до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с.185, 187). Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченої ОСОБА_4 .
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , судом не встановлено.
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, особи винної, її ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що ОСОБА_4 щиро розкаялася у скоєному, враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе без ізоляції її від суспільства, в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі і застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст.75 КК України.
При цьому, суд вважає за необхідне застосувати до обвинувачених обмеження, встановлені п.п.2, 3, 4 ст.76 КК України.
Саме таке покарання, на думку суду, є достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.
Зазначене вище узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Цивільні позови у даній кримінальній справі не заявлялися.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжних заходів, підстав для обрання запобіжного заходу кожній з обвинувачених суд не вбачає.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Двоє жіночих штанів, майку, дві жіночі кофти, чоловічий светр, мобільний телефон «Самсунг GT-Е1080» з сімкартою «Київстар» та зарядним пристроєм до нього, що визнані речовими доказами, приєднані до матеріалів кримінального провадження (а.с.164, 192) і знаходяться на зберіганні в потерпілих, відповідно, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , до вирішення кримінальної справи (а.с.165, 194), слід, відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України, повернути законним володільцям ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за якою засудити її до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку в один рік шість місяців не вчинить нового злочину.
На підставі п.п.2, 3, 4 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 протягом встановленого судом іспитового строку в один рік шість місяців обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не застосовувати.
ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і засудити за цією статтею до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.
Її ж визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і засудити за цією статтею до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців.
На підставі ст.ст.104, 75, 79 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку в один рік шість місяців не вчинить нового злочину.
На підставі п.п.2, 3, 4 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 протягом встановленого судом іспитового строку в один рік шість місяців обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_5 не застосовувати.
Речові докази: двоє жіночих штанів, майку, дві жіночі кофти, чоловічий светр повернути володільцю ОСОБА_10 , мобільний телефон «Самсунг GT-Е1080» з сімкартою «Київстар» та зарядним пристроєм до нього повернути володільцю ОСОБА_11 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1