Справа № 317/2955/16-к
№/п 1-кп/317/237/2016

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 липня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження № 0000038 від 31.01.2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Відножине Васильівського району Запорізької області , громадянина України, українця, одруженого, має 2 неповнолітніх дітей, працює з 2011 року на ПО «Моліс» зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
У відповідності до Указу Виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації.

На виконання зазначеного Указу, 28 квітня 2014 року ОСОБА_4 був призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В цей же день, 28 квітня 2014 року ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась біля АДРЕСА_3 .

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців, за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.

06 жовтня 2014 року солдат ОСОБА_4 убув у щорічну відпустку терміном до 16 жовтня 2014 року.

Проте 16 жовтня 2014 року ОСОБА_4 для подальшого проходження військової служби до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 з відпустки не прибув.

Діючи на порушення вищезазначених статутних вимог, солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби 16 жовтня 2014 року не з*явився вчасно без поважних причин на службу з відпустки, а саме до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка була розташована в АДРЕСА_3 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до місця служби та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від проходження служби до 06 грудня 2014 року.

Допитаний у судовому засідані обвинувачений ОСОБА_4 провину свою визнав повністю, пояснив, що 28.04.2014 року він був призваний за мобілізацією на військову службу. Пройшов медичну комісію та був зарахований на всі види забезпечення. 06 жовтня 2014 року отримав відпустку строком до 16 жовтня 2014 року, але вдома було багато роботи по господарству. Після виконання роботи, заготівлі дров, він вирішив повернутися, але жодних виправдувальних документів не має. Про місце свого перебування та причини до військової частини не повідомляв. Ухилявся від проходження служби до 06 грудня 2014 року, після повернення до частини знову відбув до зони АТО.
Беручи до уваги позицію учасників судового провадження, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України та наслідки її застосування, суд вирішив визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежити дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого.
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України подальше дослідження доказів за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження не проводилося.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст. 407 КК України тобто нез*явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості. Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, суд враховує те, що він раніше не судимий. Характеризується позитивно, неодноразово заохочувався за місцем проходження військової служби.
Обставинами, які пом*якшують покарання, суд визнає те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному та активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи викладене, суд вважає, що при призначенні покарання слід застосувати ст.75 КК України та призначити покарання з випробуванням.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України і і призначити покарання у вигляді 3 (три) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, строком на один рік.
Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирати.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення, через Запорізький районний суд Запорізької області.
Суддя: ОСОБА_1