Справа № 308/926/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 жовтня 2016 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 засудженого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгороді, заяву засудженого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 5/308/50/16 (справа № 308/926/16-к) про застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року та перерахунок строку попереднього ув`язнення,-
ВСТАНОВИВ:
30 грудня 2015 року заявник звернувся до Львівського апеляційного суду із заявою про застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VІІІ, за яким він просить суд перерахувати час його попереднього ув`язнення від 18.06.2001 року до моменту направлення розпорядження суду про виконання вироку до СІЗО №12 м.Івано-Франківськ, в якому він утримувався на той момент.

За заявою від 14.01.2016 року засуджений ОСОБА_4 просив Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області повернути його клопотання назад до апеляційного суду Львівської області, оскільки воно за листом від 06.01.2016 року №7/16вих 102.21/16 було скероване до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

За листом Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.01.2016 року №308/275/16-ц зазначену заяву було скеровано до апеляційного суду Львівської області відповідно до вищезазначеної заяви засудженого.

Листом від 28.01.2016 року № 02.21/72/2016 апеляційний суд Львівської області повернув до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області заяву засудженого для розгляду по суті.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2016 року було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 5/308/50/16 (справа № 308/926/16-к) про застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VІІІ.
Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 26.05.2016 року скасовано ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 11.02.2016 року, а матеріали кримінального провадження за клопотанням ОСОБА_4 направлено на новий судовий розгляд.
ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали клопотання. В обґрунтування клопотання засуджений ОСОБА_4 зазначає, що відповідно до Прикінцевих положень Закону № 838-VIII, останній застосовується до всіх осіб. Звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається. Вважає, що оскільки вироком йому було зараховано строк попереднього ув`язнення за правилами ст.72 КК України, то підлягає і до застосування щодо нього Закон України №838-VIII від 26.11.2015 року. Крім того, засуджений вказує, що засуджена до довічного позбавлення волі особа має право на ряд пільг передбачених чинним законодавством України.
Прокурор в судовому засіданні вважав клопотання таким, що не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_4 засуджений до довічного позбавлення волі. Висловився про неможливість задоволення даного клопотання з підстав, що Закон України «Про внесення змін до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» від 26.11.2015 року передбачений для застосування щодо осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання, матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України під час виконання вироку, питання застосування вказаного Закону від 26 листопада 2015 року має вирішуватись відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.
Судом встановлено, що згідно матеріалів особової справи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був затриманий 21.06.2001 року.
Вироком Військового апеляційного суду Західного регіону України від 24.04.2002 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст.. 42 КК України (в редакції Закону 1960 року), за сукупністю скоєних злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим остаточно визначено покарання довічне позбавлення волі. Строк відбування покарання визначено обчислювати з 18.06.2001 року, зарахувавши термін попереднього ув`язнення.
За ухвалою Верховного суду України від 09.07.2002 року зазначений вирок було змінено, однак зазначено: відповідно до ст.. 70 КК України (2001 року) за сукупністю злочинів, передбачених ст.ст. 15 ч. 3, 153 ч. 1, ст. 152 ч. 1 КК України (2001 року), ст. 118 ч. 2 та ст. 93 п. «ж» КК України (1960 року), ОСОБА_4 остаточно вважати засудженим до довічного позбавлення волі, з позбавленням військового звання «лейтенант».
24.12.2015 року набрала чинності нова редакція ч.5 ст. 72 КК України, викладена Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року за № 838-УПІ.
Статтею 51 КК України серед видів покарань виділено два різні види покарання, пов`язаного з позбавленням волі, а саме позбавлення волі на певний строк (строкове покарання) та довічне позбавлення волі (безстрокове покарання). Тобто, довічне позбавлення волі є основним та безстроковим видом покарання, межі дії якого у часі законом не встановлено (хоча і триває в часі), відповідно до якого засуджений за вироком суду ізолюється від суспільства і примусово поміщується до кримінально-виконавчої установи виправної колонії максимального рівня безпеки без зазначення у вироку строку його тримання там.
Існування системи покарань, окреме визначення Законом вказаних покарань як окремих з переходом від менш суворого покарання (позбавлення волі на певний строк) до більш суворого (довічне позбавлення волі), свідчить про те, що вказані покарання є різними видами покарань, які не підлягають ототожненню.
Згідно вимог ч.5 ст.72 КК України у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У частині першій даної статті визначено співвідношення між покараннями різних видів для цілей їх складання при визначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів та вироків. Окрім того, у частині третій цієї ж статті зазначено, що штраф та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю складанню з іншими видами покарання не підлягають та виконуються самостійно.
Довічне позбавлення волі, на відміну від штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, не підлягає складанню з іншими видами покарання, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 70 та ч. 2 ст. 71 КК поглинає менш тяжкі покарання.
У кримінальному праві строковість покарання має свій специфічний юридичний зміст, який передбачає конкретну часову визначеність моменту припинення відбування (виконання) покарання, тобто моменту, коли каральний потенціал відповідного покарання буде вичерпаний щодо особи. Довічне позбавлення волі подібною конкретністю не відзначається, що власне й робить його безстроковим у юридичному сенсі.
Одиничне положення кримінально-виконавчого закону (ч. 6 ст. 151 КВК) не може бути свідченням строкового характеру довічного позбавлення волі.
Диспозиція ж частини 5 ст.72 КК України вказує на строковий вимір покарання, яке підлягає перерахунку, а тому положення цієї статті до покарання у виді довічного позбавлення волі не застосовується, оскільки воно не має строкового виміру. При цьому, кримінальний закон розкриває зміст цих покарань в різних його статтях (ст.ст.63 і 64 КК України) та виокремлює правила щодо їх призначення, що і вказує на те, що довічне позбавлення волі не є законодавчо визнаним різновидом такого виду покарання, як позбавлення волі, а навпаки, є окремим видом, який має свій спеціальний порядок та умови його відбування.
Крім того, в частині 5 ст.72 КК України зазначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення відбувається тоді, коли особа засуджена до покарання у виді позбавлення волі. У разі ж призначення судом іншого покарання, ніж позбавлення волі, зарахування відбувається шляхом переведення визначеного відповідно до пункту 1 цієї частини строку позбавлення волі в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення, визначеного частиною першою цієї статті, вимоги якої також не поширюються на осіб, засуджених до довічного позбавлення волі.
Про відмежування покарання у виді позбавлення волі, як строкового виду покарання, від довічного позбавлення волі, яке не має строкового виміру, і до якого положення Загальної частини КК України, які містять кількісні критерії, не застосовуються, свідчить також і позиція Верховного Суду України, який у справі № 5-16кс11 від 12.09.2011 р. зазначив, що покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно від нього не можна відрахувати дві третини при призначенні покарання за злочин, у разі якщо його санкцією встановлено покарання у виді довічного позбавлення волі, як це передбачено частиною 3 ст.68 КК України.
Єдиною можливістю реалізації права засудженого до довічного позбавлення волі на пом`якшення призначеного покарання, є передбачений ст.87 КК України акт про помилування, яким засудженому до покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінене на покарання на строк не менше 25 років позбавлення волі.
Посилання ОСОБА_4 на те, що неперерахування засудженому строку попереднього ув`язнення є порушенням його законних прав і свобод, передбачених Конституцією України та іншими законодавчими актами не заслуговують на увагу, оскільки відмова судом засудженому до довічного позбавлення волі у задоволенні клопотання про зарахування строку його попереднього ув`язнення в термін відбуття ним покарання у виді довічного позбавлення волі ніяким чином не впливає на його права та обов`язки, як громадянина та особи, що засуджена до покарання у виді довічного позбавлення волі, що встановлюються законодавством України та гарантуються ст. 24 Конституції України.
Враховуючи вищенаведене, в задоволенні клопотання ОСОБА_4 , засудженого до довічного позбавлення волі, застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року та перерахунок строку попереднього ув`язнення слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 369-372, 392, 537, 539 КПК України, ст. 72 КК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 5/308/50/16 (справа № 308/926/16-к) про застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року та перерахунок строку попереднього ув`язнення - відмовити

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом семи днів з дня її проголошення.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1