справа № 488/2019/13-к
провадження № 1-кп/488/25/15
В И Р О К
28.09.2015 року
Корабельний районний суд міста Миколаєва
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Адамівка Врадіївського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-20.02.2012 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст.185 КК України до 200 годин громадських робіт;
-27.11.2012 року Врадіївським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185 КК України до 3 років обмеження волі з іспитовим строком 2 роки,
- у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 ч.2 ст.15 КК України, -
Відповідно до обвинувального акту, 13.03.2013 року, близько 04-30 год., ОСОБА_5 , діючи повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, прибув до будинку №205 по вул. Торговій в м. Миколаєві, де, реалізуючи свій злочинний намір, підійшов до автомобіля «Вольво», державний номер НОМЕР_1 , який належав ПП «Імпорт-Сервіс-Юг», відкрив кришку паливного баку, звідки викрав дизельне паливо, об`ємом 50л, на загальну суму 477,50 грн., наповнивши пластикові каністри, які взяв з собою.
Однак, розпорядитися викраденим майном та довести злочинний намір до кінця ОСОБА_5 не зміг, з причин, що не залежали від його волі, оскільки на місці скоєння злочину був затриманий працівниками ПП «Імпорт-Сервіс-Юг».
Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинені повторно.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому злочині не визнав та пояснив, що він неофіційно займається купівлею-продажем палива. В ніч з 12 на 13.03.2013 року він виїхав з дому на мопеді, щоб продати дизельне паливо, яке було у нього в кількості 60л в трьох каністрах об`ємом 25, 25 та 10 літрів. В мікрорайоні «ЮТЗ» м. Миколаєва вказане дизельне паливо він продав і направився до Корабельного району м. Миколаєва по особистих справах. З собою у нього були зазначені пусті каністри, шланги, лійки, які він зазвичай використовує під час купівлі-продажу палива та інструмент, який він використовував для ремонту мопеду. Близько 22-30 год. він зустрівся у Корабельному районі м. Миколаєва з малознайомою жінкою, з якою вони спілкувалися приблизно до 02-00 год. після чого він поїхав додому. По дорозі додому у нього виходив з ладу мопед і деякий час він витратив на його ремонт. Закінчивши ремонт ОСОБА_5 продовжив рух. На одній із вулиць Корабельного району м. Миколаєва його зупинив автомобіль, з якого вийшли люди і почали цікавитися змістом його сумки, він був побитий вказаними особами і повідомлений, про те, що начебто намагався викрасти паливо, а через деякий час доставлений до райвідділу міліції.
В якості доказів винуватості ОСОБА_5 прокурор послався на наступні документи.
-протокол огляду місця події від 13.03.2013 року, складений в період з 13-00 по 14-00 год., з якого вбачається, що місцем події є територія ПП «Імпорт-Сервіс-Юг», розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. О.Вишні, 92. На парковці знаходиться автомобіль «Вольво», державний номер НОМЕР_1 . На автомобілі встановлений паливний бак, об`ємом 650л. Бак зачинений. Кришка баку має механічні пошкодження. Біля автомобілю знаходиться мопед «Сузукі»; сумка з пластиковими каністрами, об`ємом 25, 25 та 10 літрів, в яких знаходиться рідина. Крім того в сумці виявлено ремонтне обладнання;
-квитанція №2360 від 16.03.2013 року про прийняття речових доказів на зберігання, а саме: мопеду «Сузукі» - 1шт., каністр пластикових, об`ємом 25л 2шт., каністри пластикової, об`ємом 10л 1шт., гумових шлангів 2шт., перчаток 1 пари, ножиць 1шт., ключів гайкових 23шт., викруток 4шт., плоскогубців 4 шт., монтировки 1шт., ножа кухонного 1шт.;
-наказ №5/13-К від 13.03.2013 року директора ПП «Імпорт-Сервіс-Юг» про проведення інвентаризації у зв`язку з виявленням крадіжки палива;
-акт інвентаризації від 13.03.2013 року з якого вбачається, що 12.03.2013 року в автомобіль «Вольво», державний номер НОМЕР_1 , було залито 650л дизельного палива. Автомобіль з підприємства не виїжджав. Під час інвентаризації виявлено нестачу палива в кількості 50л;
-протокол обшуку від 17.04.2013 року, згідно якому під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченим добровільно видані чотири пластикові каністри, об`ємом 30л 3шт., 20л 1шт.;
Протокол обшуку від 17.04.2013 року і постанова про визнання речовими доказами від 18.04.2013 року жодним чином не доводять вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину, оскільки вилучені під час обшуку каністри є предметами загального користування і їх має у своєму ужитку будь-який володар авто,- мототехніки, крім того ОСОБА_5 займається купівлею-продажем палива, тому знаходження за місцем його проживання вказаних ємностей є цілком логічним і не вказує на злочинну діяльність обвинуваченого.
Наказ про проведення інвентаризації №5/13-К та акт інвентаризації від 13.03.2013 року доводять пропажу дизельного палива з автомобіля «Вольво», в кількості 50л, але також не доводять вину обвинуваченого, оскільки не містять інформації про особу, що вчинила крадіжку, а лише вказують на факт відсутності певної кількості палива. При цьому акт №5/13-К містить суттєві суперечності, які викликають обґрунтовані сумніви у його достовірності, а саме: з акту вбачається, що автомобіль «Вольво» не виїжджав з території підприємства, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. О.Вишні, 92, в період з 12 по 13.03.2013 року, а з обвинувального акту вбачається, що інкримінований обвинуваченому злочин спроба викрадення дизельного палива із зазначеного автомобіля «Вольво», було вчинено за адресою: м. Миколаїв, вул. Торгова, 205.
Аналогічні суперечності містить протокол огляду місця події від 13.03.2013 року оскільки з його змісту вбачається, що місцем огляду є територія підприємства «Імпорт-Сервіс-Юг», розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. О.Вишні, 92, при цьому, як зазначено вище, місцем вчинення злочину, згідно обвинувальному акту, є інша адреса м. Миколаїв, вул. Торгова, 205. Крім того, із зазначеного протоколу огляду місця події від 13.03.2013 року вбачається, що на місці події були виявлені пластикові каністри, об`ємом 25, 25 та 10 літрів з рідиною, проте в ході досудового розслідування не було встановлено яка саме рідина в них знаходилась і в якій кількості, тобто факт знаходження у зазначених каністрах дизельного палива, є лише припущенням. Крім того, в квитанції №2360 від 16.03.2013 року про прийняття речей на зберігання, в тому числі зазначених каністр, взагалі не зазначено про наявність в них будь-якої рідини. Слід також зауважити, що огляд місця події відбувався за відсутності обвинуваченого, та у період з 13-00 год. по 14-00 год., хоча, згідно обвинувальному акту, злочин було вчинено о 04-30 год. і обвинувачений на місці вчинення злочину був затриманий.
Аналіз зазначених доказів, наданих стороною обвинувачення, не дозволяє суду дійти висновку про вчинення ОСОБА_5 інкримінованого злочину, оскільки вони не узгоджуються між собою і містять істотні суперечності: щодо місця вчинення злочину; щодо рідини, яка знаходилася в каністрах під час огляду місця події, її кількості, і, взагалі, щодо її наявності в зазначених ємностях; щодо того, яким чином мопед, каністри та ремонтне обладнання потрапили на територію ПП «ІмпортСервісЮг» і де в той час перебував обвинувачений, щодо того чи виїжджав автомобіль «Вольво» з території ПП «ІмпортСервісЮг» в період з 12 по 13.03.2013 року. Вказані суперечності і неузгодженості не були усунуті в ході судового розгляду. Крім того, слід зауважити, що зазначених доказів є вочевидь недостатньо для доведення поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_5 , навіть у випадку відсутності в них вказаних суперечностей і неузгодженостей.
Інші документи, на які послався прокурор, такі як довідка з психіатричної лікарні відносно обвинуваченого, характеристика обвинуваченого, вирок суду від 27.11.2012 року щодо обвинуваченого лише характеризують особу ОСОБА_5 і не мають жодного доказового значення щодо предмету доказування.
Щодо показань обвинуваченого, суд не має підстав сприймати їх критично, оскільки вони жодним чином не спростовані стороною обвинувачення, а факт його побиття підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого, з якої вбачається, що ОСОБА_5 поступив до травматологічного відділення Миколаївської лікарні швидкої медичної допомоги 14.03.2013 року з діагнозом забиття лівого колінного суглобу, гемартроз, ушкодження медіальної зв`язки надколінника, садни, СГМ, забиття м`яких тканин голови.
Потерпілою стороною в обвинувальному акті зазначено ПП «Імпорт-Сервіс-Юг», представником якого є ОСОБА_6 .
Судом неодноразово на адресу, зазначену в обвинувальному акті, направлялися судові виклики представнику потерпілої сторони, один з яких був ним отриманий особисто (в с/з на 01.09.2014р.), а також надсилалися листи керівництву вказаного підприємства з проханням забезпечити явку в судове засідання представника. Жодного разу представник ПП «Імпорт-Сервіс-Юг» в судові засідання не з`явився. Враховуючи те, що якнайменше один судовий виклик представник потерпілої сторони отримав особисто, суд приходить до висновку про його обізнаність щодо розгляду у суді даного кримінального провадження, а отже своїм правом бути присутнім в судовому засіданні він розпорядився на власний розсуд.
Судом, за погодженням з прокурором, який повідомив, що не має інформації про зміну місцезнаходження потерпілої сторони, обвинуваченим та захисником, прийнято рішення про розгляд кримінального провадження за відсутності представника потерпілої сторони, оскільки його подальший виклик у судові засідання і відкладення з цієї підстави судового розгляду призведе до порушення права обвинуваченого на судовий розгляд і вирішення справи в розумні строки, передбаченого ст. 21 КПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В якості свідків обвинувачення в обвинувальному акті зазначені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
Вказані особи неодноразово викликалися у судові засідання, але не з`являлися, що призвело до постановлення ухвали суду про їх привід у судове засідання. За результатами виконання зазначеної ухвали стало відомо, що за адресами, вказаними в обвинувальному акті, зазначені свідки не проживають і їх місцезнаходження встановити не вдалось. Відповідні рапорти працівників міліції долучені до матеріалів кримінального провадження. Прокурор в судовому засіданні повідомив, що інші адреси, за якими можуть знаходитися свідки, окрім тих, що зазначені в обвинувальному акті, йому не відомі. Таким чином суд вважає, що вичерпані усі можливості для забезпечення явки у судове засідання вказаних осіб.
Відповідно до ст. 84 ч.2 КПК України показання свідка є доказом. Оскільки вказані показання свідків є доказами обвинувачення, то саме обвинувачення мало б забезпечити їх явку у судове засідання, а суд, враховуючи положення ст. 22 ч.6 КПК України, лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Як зазначено вище, судом такі умови були створені, а саме здійснювались судові виклики свідків, було постановлено ухвалу про їх привід у судове засідання.
Крім того, статтею 23 ч.3 КПК України передбачено обов`язок сторони обвинувачення забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.
Враховуючи викладене, з метою недопущення порушення права обвинуваченого на судовий розгляд і вирішення справи в розумні строки, передбаченого ст. 21 КПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судом прийнято рішення про розгляд кримінального провадження без допиту зазначених свідків.
Відповідно до ст. 17 КПК України, ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення особи не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 373 ч.1 п.2 КПК України, у разі якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, судом ухвалюється виправдувальний вирок.
Суд, відповідно до ст. 94 КПК України, аналізуючи всю сукупність наданих доказів, приходить до переконання про необхідність виправдання ОСОБА_5 на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України.
Керуючись ст.ст. 370-376, 395 КПК України, -
ОСОБА_5 виправдати на підставі ст. 373 ч.1 п.2 КПК України за недоведеністю його вини у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 15 ч.2 КК України.
Речові докази повернути власникам.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, віднести на рахунок держави.
Запобіжний захід у вигляді застави, застосований відносно ОСОБА_5 відповідно до ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.03.2013 року, - скасувати, повернувши заставодавцю ОСОБА_10 5000,00 грн., внесені в якості застави згідно квитанції №6705 від 25.03.2013 року.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1