Ухвала
іменем україни

26 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003833, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ),

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

за касаційними скаргами засудженого та захисника ОСОБА_6 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 , не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі, просить їх змінити, перекваліфікувавши його дії на ст. 123 КК України та призначивши мінімальне покарання, передбачене санкцією вказаної статті. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, неправильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки він не мав умислу на вбивство потерпілого. Зазначає, що суд в порушення вимог ст. 370 КПК України у вироку не надав належної оцінки всім доказам у справі та не мотивував, чому взяв до уваги лише докази, надані потерпілим, і не врахував докази сторони захисту, а також залишив поза увагою його доводи про порушення права на захист під час досудового розслідування, та проголосив вирок без його участі. Крім того вказує, що при призначенні покарання не було належним чином враховано пом`якшуючі обставини, зокрема те, що він визнав свою вину у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, не переховувався від органів досудового розслідування, співпрацював зі слідством, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Суд апеляційної інстанції на зазначені недоліки не відреагував та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_5 судовими рішеннями через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги захисник мотивує доводами, аналогічними до доводів засудженого.

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року, ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 03 грудня 2011 року близько 18.30 год. за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті тривалих неприязних стосунків, під час раптово виниклої сварки з рідним братом ОСОБА_8 , з метою заподіяння смерті, з особистих мотивів, умисно завдав останньому металевою трубою не менш як 12 ударів у голову, заподіявши потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Проте, ОСОБА_5 , виконавши всі дії, які вважав за необхідне для настання смерті потерпілого, не зміг довести злочин до кінця від незалежних від нього причин, оскільки вони були припинені сторонніми особами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання поданих ним та засудженим скарг, пояснення прокурора, який частково підтримав скарги засудженого й захисника та просив перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 на ч. 1 ст. 121 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги засудженого та захисника підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 115 КК України, характеризується виною у формі прямого умислу. При цьому питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, що передували події, їх стосунки.

Указана правова позиція відображена також у постанові Верховного Суду України від 31 січня 2013 року по справі № 5-32кс12.

Визнаючи ОСОБА_5 винним у закінченому замаху на умисне вбивство, як видно з мотивувальної частини вироку та ухвали, суди виходили в першу чергу зі знаряддя злочину, кількості та локалізації завданих потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень у життєво важливий орган голову.

Разом із тим, одні тільки ці обставини не свідчать про наявність у ОСОБА_5 умислу саме на вбивство ОСОБА_8 .

Так, судом не було враховано поведінку самого потерпілого, який у стані алкогольного сп`яніння фактично спровокував конфлікт із ОСОБА_5 , та того, що засуджений всіляко намагався уникнути конфлікту, зокрема, зачинившись у кімнаті.

Також суд залишив поза увагою ті обставини, що щодо потерпілого ОСОБА_8 було розпочато кримінальне провадження за погрози вбивством своєму брату засудженому у даній справі ОСОБА_5 , а на засудженому були виявлені тілесні ушкодження, отримані під час конфлікту з потерпілим.

Тобто суд, з достатньою повнотою встановивши фактичні обставини провадження, дав неправильну юридичну оцінку діям засудженого.

Проаналізувавши зібрані докази, колегія суддів дійшла висновку, що в даному конкретному випадку у ОСОБА_5 виник умисел на заподіяння ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень шляхом нанесення ударів металевою трубою після того, як потерпілий спровокував конфлікт із засудженим та на зауваження останнього не відреагував.

Отже, сукупність наведених доказів свідчить про те, що при нанесенні ударів ОСОБА_5 не мав прямого умислу на умисне вбивство потерпілого, тому його дії необхідно перекваліфікувати з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 на ч. 1 ст. 121 КК України.

Також колегія суддів ураховує, що постановою слідчого СВ Бабушкінського РВУ МВС України у Дніпропетровській області від 29 лютого 2012 року відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, за відсутністю в його діях складу вказаного злочину. Зазначена постанова ніким не скасована до теперішнього часу.

При призначенні ОСОБА_5 покарання колегія суддів ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу засудженого, відсутність обставин, що обтяжують або пом`якшують покарання, та приходить до висновку про те, що покарання в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, є необхідним для досягнення його мети та попередження нових злочинів.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування судових рішень, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженого та захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року щодо ОСОБА_5 змінити.
Перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_1