Справа №300/690/15-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.03.2016смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника- ОСОБА_4 , потерпілої- ОСОБА_5 , представника потерпілої- ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Воловець кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 24 липня 2014 року близько 01.30 години, керуючи автомобілем марки ВАЗ 2105 р.н. НОМЕР_1 , на автодорозі Н.Ворота-Колочава-Буштино, рухаючись у напрямку с.Колочава, напроти будинку № 92 в с. Синевир Міжгірського району Закарпатської області, порушуючи вимоги п.п. 12.1., 12.2. та 2.3 б Правил дорожнього руху України, допустив виїзд автомобіля за межі дорожнього полотна проїзної частини дороги, зїхав у кювет, де автомобіль зіткнувся із залізобетонною водостічною трубою, в результаті чого пасажир ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в причиновому зв`язку з його смертю.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненому не визнав та пояснив, що 24.07.2014 р. приблизно о 01.30, керуючи автомобілем ВАЗ 2105, в якому знаходились ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , їхав додому в с. Колочава. У с.Синевир неподалік будинку № 92 йому назустріч виїхав мотоцикл і засліпив його світлом фари. Переключивши світло фар на ближнє, звернув убік, проїхав 10-15 метрів своєю смугою руху, але побачив, що мотоцикліст продовжує рух йому назустріч. Коли відстань між ними скоротилась приблизно до 5 метрів, щоб уникнути зіткнення з мотоциклістом обвинувачений різко викрутив кермо вліво. Автомобіль занесло, заїхав в кювет і вдарився об залізобетонну водостічну трубу, а мотоцикліст, не зупиняючись, проїхав. При ударянні автомобіля об трубу відчинилися передні дверцята і ОСОБА_8 випав із салону. Просив суд його виправдати, оскільки він діяв в умовах аварійної ситуаціїї, цивільний позов не визнає.
Потерпіла ОСОБА_5 під час розгляду справи зазначила, що внаслідок ДТП, яке мало місце 24.07.2014 року, загинув її син ОСОБА_10 . В результаті його смерті потерпіла зазнала важкої психологічної травми, яка впливає на її здоров"я. Винуватцем даної ДТП вважає обвинуваченого, який після аварії вибачення не попросив, поводить себе зухвало. Просить суд обрати йому міру покарання у вигляді позбавлення волі, цивільний позов задоволити.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його невинуватості спростовуються показами свідків та матеріалами кримінального провадження.

З показів свідка ОСОБА_11 та ОСОБА_12 випливає, що очевидцями ДТП, яка мала місце 23.07.2014 року близько 01-30 години вони не були, а наздогнали автомобіль обвинуваченого, коли ОСОБА_7 вже намагався надати допомогу ОСОБА_8 на узбіччі автодороги. При цьому, зазначають, що їдучи в автомобілі позаду ОСОБА_7 по тій самій автодорозі з інтервалом 5-10 хвилин жодного мотоцикла, який би рухався в зустрічному напрямку не зустічали.

Свідок ОСОБА_9 ствердив, що 24.07.2014 року близько 01-30 години їхав в якості пасажира заднього сидіння в автомобілі марки ВАЗ 2105, яким керував ОСОБА_7 . Проїжджаючи через с.Синевир Міжгірського району, на правосторонньому повороті він побачив світло фар зустрічного транспортного засобу, схожого на фару мотоцикла, точніше сказати не може, так як в той час дивився в мобільний телефон. Від зіткнення свідок вдарився головою та втратив свідомість.
При цьому відповідно до висновку експерта №22/197 від 29.08.2014 року, здійсненого на підставі постанови від 25.07.2014 року про призначення судової авто технічної експертизи, в даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ-2105 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до п.12.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України. Оскільки водій автомобіля перебував у аварійній обстановці, оцінка його дій потребує визначення можливості у водія зберегти контроль за рухом транспортного засобу в умовах позаштатної ситуації, тобто потребує психофізіологічних якостей водія, набутих ним навиків по керуванню транспортним засобом, професійної майстерності, можливості здійснення необхідних дій в екстрених ситуаціях тощо, тобто виходить за межі компетенції експерта-автотехніка, оскільки потребує повного аналізу всіх матеріалів справи, в тому числі всіх учасників ДТП, і може бути виконана органами слідства (судом) самостійно. Виходячи з вихідних даних, які побудовані слідством виключно за версією ОСОБА_7 , з технічної точки зору водій ОСОБА_7 знаходився в аварійній ситуації.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він діяв в умовах аварійної ситуації, так як його під час керування автомобілем засліпило світло фари зустрічного мотоцикла, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження, та спростовуються вищезазначеними показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також висновком додаткової автотехнічної експертизи №10/11 від 10.02.2016 року, згідно якого якщо водій ОСОБА_7 до наїзду застосував екстренне гальмування і автомобіль в загальмованому стані подолав 18 м по грунтовому покритті і 17,5 метра по асфальтному покритті, то швидкість автомобіля на момент застосування водієм екстренного гальмування в умвах даної пригоди становила не менше 65-72 км/год; з моменту реагування водія на небезпеку до початку зміни напрямку автомобіль проїде відстань S= 16,6 :20 метрів, навіть не враховуючи швидкість зустрічного мотоцикла, що вказує на те, що покази водія стосовно відстані між його автомобілем і зустрічним транспортни засобом (мотоциклом) 5 метрів в момент прийняття ним рішення відвороту вліво- є технічно не спроможними.

Покази свідка ОСОБА_9 суд оцінює як такі, що спрямовані на виправдання ОСОБА_7 , з яким перебуває в дружніх стосунках, оскільки вони не узгоджуються з показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та висновком експерта №10/11 від 10.02.2016 року.

Свідок ОСОБА_13 зазначив, що очевидцем ДТП він не був, побачив місце аварії з маршрутного автобуса, який зупинився. На прохання ОСОБА_11 допомагав транспортувати потерпілого ОСОБА_8 до лікарні. По дорозі зустріли автомобіль швидкої допомоги, до якого і перемістили потерпілого.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України також доведена матеріалами кримінального провадження, а саме: протоколом огляду місця дорожньо- транспортної пригоди та транспортного засобу від 24.07.2014 року з схемою та фототаблицею (а.с.5-19), яким зафіксовано вигляд автомобіля ВАЗ 2105, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 на місці події після дорожньо-транспортної пригоди, його розташування по відношенню до навколишньої обстановки; висновком експерта №36 від 28.08.2014 року (а.с.99-104) відповідно до якого смерть потерпілого ОСОБА_8 настала від тупої травми голови, яка супроводжувалася забоєм головного мозку, субарахноїдальним крововиливом, субдуральною та внутрішньошлуночковою гематомами, переломом основи та склепіння черепа, що ускладнилося набряком та вклиненням речовини головного мозку, що і стало безпосередньою причиною його смерті. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути виступаючі частини салона автомобіля. Дані тілесні ушкодження виникли прижиттєво і кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження і мають прямий причиновий зв"язок з настанням смерті; висновком експерта №22/197 від 29.08.2014 року, здійсненого на підставі постанови від 25.07.2014 року про призначення судової авто технічної експертизи, згідно з яким в даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ-2105 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до п.12.1 та 12.3, п.1.2 та п.11.3 Правил дорожнього руху України; величина повного зупиночного шляху автомобіля ВАЗ2105 в умовах заданих слідством становить близько 40.6-53.2. Оскільки водій автомобіля перебував у аварійній обстановці, оцінка його дій потребує визначення можливості у водія зберегти контроль за рухом транспортного засобу в умовах позаштатної ситуації, тобто потребує психофізіологічних якостей водія, набутих ним навиків по керуванню транспортним засобом, професійної майстерності, можливості здійснення необхідних дій в екстрених ситуаціях тощо, тобто виходить за межі компетенції експерта-автотехніка, оскільки потребує повного аналізу всіх матеріалів справи, в тому числі всіх учасників ДТП, і може бути виконана органами слідства (судом) самостійно. Виходячи з вихідних даних, які побудовані слідством виключно за версією ОСОБА_7 , з технічної точки зору водій ОСОБА_7 знаходився в аварійній ситуації (а.с.110-112); висновком додаткової автотехнічної експертизи №10/11 від 10.02.2016 року, згідно якого якщо водій ОСОБА_7 до наїзду застосував екстренне гальмування і автомобіль в загальмованому стані подолав 18 м по грунтовому покритті і 17,5 метра по асфальтному покритті, то швидкість автомобіля на момент застосування водієм екстренного гальмування в умвах даної пригоди становила не менше 65-72 км/год; з моменту реагування водія на небезпеку до початку зміни напрямку автомобіль проїде відстань S= 16,6 :20 метрів, навіть не враховуючи швидкість зустрічного мотоцикла, що вказує на те, що покази водія стосовно відстані між його автомобілем і зустрічним транспортни засобом (мотоциклом) 5 метрів в момент прийняття ним рішення відвороту вліво- є технічно не спроможними (а.с.222-224, т.2).

Суд належним чином проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні злочину і його дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Призначаючи обвинуваченому міру покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ч.4 ст.12 КК України є тяжким, дані про особу винного: раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, до кримінальної відповідальності притягається вперше, з потерпілою не примирився.

Відповідно до ст.66 КК України обставин справи, що пом`якшують покарання немає.

Обтяжуючих обставин згідно ст.67 КК України немає.

З врахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, а також тяжких наслідків, що настали в результаті вчиненого злочину у вигляді загибелі людини, відсутність відшкодування завданих збитків в добровільному порядку з боку обвинуваченого, виходячи з поняття покарання та його цілей, передбачених ст.50 КК України, суд прийшов до висновку призначити обвинуваченому покарання в рамках санкції статті 286 ч.2 КК України- у вигляді позбавлення волі, що є співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину, негативним наслідкам, які настали, і вважає, що таке покарання є необхідним і достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 .

Крім цього, злочин, вчинений ОСОБА_7 спрямований, в тому числі, проти безпеки руху, тому суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого додаткову міру покарання, зазначену в санкції статті 286 ч.2 КК України- у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ч.2 ст.124 КПК України з ОСОБА_7 на користь держави слід стягнути процесуальні витрати в сумі 829 гривень 74 копійок за проведення судових експертиз.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення 400 000 гривень компенсації за спричинену моральну шкоду слід задоволити частково, виходячи з наступного.

Згідно з ст.128 ч.1 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому- ч.1 ст.129 КПК України.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 2 ст.1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її батькам.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що в результаті ДТП, винуватцем якого є ОСОБА_7 загинув син потерпілої ОСОБА_8 . В результаті смерті сина потерпіла зазнала значних моральних страждань, спричинених загибеллю рідної дитини. Для відновлення психологічного та фізичного здоров"я потрібен значний час та зусилля, а обвинувачений після вчинення злочину добровільно відшкодувати завдану шкоду не бажає, як і примиритись з ОСОБА_5 . Смерть сина в результаті ДТП спричинила підвищену дратівливість у потерпілої, емоційні спалахи, від яких також страждає її сім"я.

Враховуючи вищенаведене, виходячи з вимог розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що обгрунтованим і достатнім є розмір відшкодування в сумі 250 000 гривень.

Речові докази- автомобіль марки ВАЗ-2105 реєстраційний номер НОМЕР_1 червоного кольору, який знаходиться на зберіганні на майданчику для утримання транспортних засобів Міжгірського РВ УМВС - необхідно повернути ОСОБА_7 ; диск СD-R для лазерних систем зчитування об"ємом 700 мб марки "Verbatim" з записом відеофайла, приєднаний до матеріалів кримінального провадження- слід залишити в матеріалах кримінального провадження №0000308.

Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не обирати.

Суд, керуючись ст.ст. 371, 374 КПК України, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення компенсації за заподіяну моральну шкоду в розмірі 400 000 гривень- задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 250000 (двісті п"ятдесят тисяч) моральної шкоди.

В задоволенні решти цивільного позову -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 829 гривень 74 копійок за проведення судових експертиз.

Речові докази- автомобіль марки ВАЗ-2105 реєстраційний номер НОМЕР_1 червоного кольору, який знаходиться на зберіганні на майданчику для утримання транспортних засобів Міжгірського РВ УМВС - повернути ОСОБА_7 ; диск СD-R для лазерних систем зчитування об"ємом 700 мб марки "Verbatim" з записом відеофайла, приєднаний до матеріалів кримінального провадження- залишити в матеріалах кримінального провадження №0000308.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу не застосовувати.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з часу затримання.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області в 30-денний термін з часу його проголошення.

Суддя ОСОБА_1