Справа № 742/1261/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1087/2016
Категорія - ч.2 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000382 від 26 лютого 2016 року за апеляційними скаргами заступника прокурора Прилуцької місцевої прокуратури ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 представника потерпілої ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 серпня 2016 року,

з участю прокурора ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_10

представника потерпілої ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Донецьк, громадянин України, пенсіонер, інвалід 3 групи, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст.89 КК України не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 обраний у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_8 обчислюється з 26 лютого 2016 року, тобто із часу його фактичного затримання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_12 зараховано перебування в установі попереднього ув`язнення з 26 лютого 2016 року до 04 серпня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь бюджету Прилуцького району в особі Прилуцької ЦРЛ витрати у розмірі 1 268 грн. 44 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 16 706 грн. 68 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 200 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Вироком суду встановлено, що 24 лютого 2016 року у вечірній час (точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в належному йому нежитловому приміщенні, що за адресою: АДРЕСА_2 , у ході сварки, що виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно цілеспрямовано з великою силою наніс один удар кулаком правої руки в життєво важливий орган голову (обличчя) ОСОБА_13 , від якого ОСОБА_13 впав з прискоренням та вдарився потиличною ділянкою голови об дерев`яні дошки, які лежали на підлозі та втратив свідомість. З отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_13 25 лютого 2016 року було доставлено до Прилуцької центральної районної лікарні, де він 02 березня 2016 року, не приходячи до свідомості помер.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 , який підтримував обвинувачення в суді першої інстанції, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій вважає, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що із мотивувальної частини вироку має бути виключене посилання на протокол огляду місця події від 15 березня 2016 року, оскільки даний доказ в судовому засіданні безпосередньо не досліджувався.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_14 просить вирок суду змінити перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України та призначити покарання в межах санкції статті. Вказує, що у ОСОБА_8 був відсутній умисел на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи, показаннями обвинуваченого та проколом слідчого експерименту. Із матеріалів кримінального провадження, вбачається, що ОСОБА_8 не усвідомлював можливості настання смерті потерпілого ОСОБА_13 від удару рукою у щелепу, а тому його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.119 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 також не погоджується з кваліфікацією його дій. Визнає, що вдарив потерпілого один раз в обличчя, але наміру на заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень він не мав. Посилаючись на висновки експертизи просить перекваліфікувати його дії.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок. Вважає, що призначене судом покарання не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого і є занадто м`яким. В обґрунтування зазначає, що обвинувачений вину свою не визнав, не розкаявся у вчиненому та відмовився добровільно відшкодувати шкоду потерпілій. Після нанесення потерпілому удару у життєво важливий орган голову, не надав потерпілому допомогу, прив`язав та замкнув його, чим позбавив його шансу залишитись живим.

Прокурор ОСОБА_15 , яка підтримувала обвинувачення в суді першої інстанції подала заперечення на апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника. Не погоджуючись із значеними в них доводами просить залишити їх без задоволення, а вирок суду в частині призначеного судом покарання без змін.

Заслухавши суддю доповідача, обвинуваченого та його захисника, представника потерпілого на підтримання доводів своїх апеляційних скарг, думку прокурора на підтримання апеляційної скарги прокурора та заперечення проти апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника, представника потерпілого та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника та представника потерпілого ОСОБА_16 задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

У судовому засіданні як у суді першої так і апеляційної інстанції обвинувачений пояснив, що в ході спілкування потерпілий ОСОБА_13 його образив і саме тому він вдарив потерпілого кулаком у обличчя, від чого той впав. Після цього падіння ОСОБА_13 вже не піднімався, однак рухав ногами, слідів крові не було, а тому він вирішив, що потерпілий не встає через сильне алкогольне сп`яніння. Вважаючи, що з часом ОСОБА_13 відійде, він натопив піч аби зігріти потерпілого та зв`язав йому ноги, щоб той не обпікся та не виніс нічого з його майстерні, а сам пішов додому відпочивати. Повернувшись вранці, побачив, що ОСОБА_13 досі не відійшов, тому він попросив сусіда ОСОБА_17 , допомогти йому відправити ОСОБА_13 додому, а ОСОБА_17 , в свою чергу, покликав матір ОСОБА_13 . Обвинувачений зазначив, що наміру на завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілому він не мав та не бажав настання його смерті.

Суд ретельно перевірив доводи обвинуваченого про відсутність умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у завданні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, вона повністю підтверджується сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів.

Так, суд першої обґрунтовано послався на висновок експерта №73 від 13 квітня 2016 року (а.к.п.125-134, Т.1), яким було підсумовано, що виявлені у ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння черепа, крововиливів над та під оболонкою головного мозку, забоїв головного мозку, синця в лівій виличній ділянці, синця правої вушної раковини, потиличної ділянки справа з переходом на верхню третину шиї мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Тілесні ушкодження у вигляді синців лівої верхньої кінцівки та обох нижніх кінцівок, множинних термічних опіків ІІ-го ступеню мають ознаки легких тілесних ушкоджень та не перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Причиною смерті, на думку експерта, явився набряк-набухання головного мозку внаслідок закритої черепно-мозкової травми, що підтверджується наявністю чіткого сліду втиснення на мозочку від країв великого потиличного отвору, також смуги вдавлення від крил основної кістки.

Разом з тим, на тілі трупа ОСОБА_13 були виявлені ознаки не менше 7-ми травматичних дій тупих предметів, з яких не менше 2-х в ділянці голови, визначити їх послідовність не представилося можливим, так як всі вони могли бути нанесені за короткий проміжок часу.

Враховуючи характер черепно-мозкової травми експерт вважає, що остання могла виникнути від удару тупим предметом з обмеженою поверхнею, яким могли бути як руки, так і ноги сторонньої особи в ліву виличну ділянку ОСОБА_13 , під час якого останній знаходився обличчям до обличчя з нападником, або в близькому до цього розташуванні, з наступним падінням з прискоренням ОСОБА_13 та ударом правою потиличною ділянкою голови об тупий предмет.

Дані висновки судово-медичний експерт повністю підтвердив і у судовому засіданні першої інстанції, вказавши, що заподіяні ОСОБА_13 тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких тілесних за ознакою небезпечних для життя, знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті.

Сумнівів у достовірності висновків вищевказаної експертизи в колегії суддів не виникає, оскільки вона була проведена компетентним спеціалістом, який має відповідний фах, знання, кваліфікаційну категорію, та попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

У ході слідчого експерименту (а.к.п. 234-244, Т.1) обвинувачений розповів про розвиток подій, детально та послідовно продемонструвавши механізм нанесення ним потерпілому ОСОБА_13 тілесних ушкоджень.

Ці показання обвинуваченого узгоджуються з висновками судово-медичної експертизи.

Наведені вище докази в поєднанні з іншими об`єктивними даними кримінального провадження, зокрема характером взаємостосунків між потерпілим та обвинуваченим, які передували злочину, зокрема спільне вживання ними алкогольних напоїв, дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 стоячи обличчям до ОСОБА_13 , який перебував, у стані сп`яніння, кулаком правої руки цілеспрямовано і з великою силою наніс йому удар у життєво важливий орган - голову (обличчя), спричинивши тим самим тяжкі тілесні ушкодження.

Діючи з такою силою, обвинувачений достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачав, що внаслідок такої його поведінки буде заподіяно шкоду здоров`ю потерпілого. Водночас, цілеспрямовано наносячи удар у обличчя ОСОБА_8 не конкретизував у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично заподіяно ним потерпілому. Тобто в даному випадку ОСОБА_8 діяв із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого особа хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.

У таких випадках особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно, - умисне заподіяння тяжких ушкоджень. Що стосується смерті потерпілого, то в її настанні присутня лише необережна форма вини, бо хоча він і не бажав цього настання і навіть свідомо не допускав його, але повинен був і міг передбачити, що внаслідок його злочинних дій може настати і такий наслідок, як смерть потерпілого.

Отже, у даному випадку має місце вчинення ОСОБА_8 злочину з так званими похідними наслідками, суб`єктивна сторона якого полягає у змішаній формі вини, коли умисно спричинений особою так званий прямий (безпосередній) наслідок (тяжкі тілесні ушкодження) тягне за собою ще один опосередкований (похідний) наслідок (смерть потерпілого), психічне ставлення до якого з боку винного полягає лише в необережній формі вини злочинній недбалості.

Саме тому суд першої інстанції фактичні підстави кваліфікації розцінив правильно і зробив обґрунтований висновок про наявність у діях ОСОБА_8 ознак злочину, передбаченого частиною другою статті 121 КК України.

Проаналізовані фактичні обставини справи виключають можливість кваліфікації дій ОСОБА_8 за частиною першою статті 119 КК, оскільки природа його діянь, спрямованість та зміст умислу не дають підстав вважати, що ОСОБА_8 діяв необережно стосовно самого діяння і тих наслідків, що наступили, як про це стверджується у апеляційних скаргах.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України, тобто з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про його особу, а також з урахуванням обставин, що його пом`якшують та обтяжують. Підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, колегія суддів не вбачає. Немає підстав і для призначення обвинуваченому і більш суворого покарання, як про те ставить питання у своїй апеляційній скарзі представник потерпілої, оскільки наведені ним у скарзі обставини в достатній мірі враховані судом під час призначення конкретного строку покарання.

Щодо доводів прокурора про виключення із мотивувальної частини вироку посилання на доказ - протокол огляду місця події від 15 березня 2016 року з ілюстративною таблицею до нього, на думку колегії суддів заслуговують на увагу, оскільки відповідно до матеріалів провадження, а саме журналу судового засідання (а.к.п. 61, Т.2) та запису судового засідання, такий доказ судом безпосередньо не досліджувався.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування ухваленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.376, 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Прилуцької місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 серпня 2016 року стосовно ОСОБА_8 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку суду посилання на доказ - протокол огляду місця події від 15 березня 2016 року з ілюстративною таблицею до нього.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_8 зарахувати час перебування в установі попереднього ув`язнення з 04 серпня 2016 року по 04 жовтня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині даний вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4