Провадження № 1-кс/201/7073/2016
УХВАЛА
Іменем України
7 вересня 2016 року м. Дніпро
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 23.06.2015р. про закриття кримінального провадження № 0000838, внесеного до ЄРДР 22.10.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, зобов`язання прокурора Дніпропетровської області призначити нового прокурора процесуального керівника, відсторонивши прокурора відділу процесуального керівництва прокуратури області ОСОБА_5 , призначити нового слідчого по кримінальному провадженню, взяти на контроль розслідування кримінального провадження, провести службове розслідування стосовно працівників прокуратури ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зобов`язати СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області з моменту отримання рішення суду зареєструвати дану скаргу та поновити кримінальне провадження, про шо повідомити письмово, визнати потерпілим, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України, в якій просить скасувати постанову слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 23.06.2015р. про закриття кримінального провадження № 0000838, внесеного до ЄРДР 22.10.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, зобов`язати прокурора Дніпропетровської області призначити нового прокурора процесуального керівника, відсторонивши прокурора ОСОБА_5 , призначити нового слідчого по кримінальному провадженню, взяти на контроль розслідування, провести службове розслідування стосовно працівників прокуратури ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зобов`язати СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області з моменту отримання рішення суду зареєструвати дану скаргу та поновити кримінальне провадження, про шо повідомити письмово, визнати потерпілим.
В обґрунтування доводів скарги зазначив, що 10.08.2011 під натиском начальника СКЗ ЛВ на ст. Дніпропетровськ УМВС України на Придніпровській залізниці ОСОБА_6 він подав рапорт про звільнення за власним бажанням. Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці від 10.08.2011 № 81 о/с його звільнено з посади начальника сектору БНОН ЛВ на станції Дніпропетровськ, відповідно до п. 64 «ж» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України» - за власним бажанням.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2011 його поновлено на роботі в ОВС на посаді начальника сектору БНОН ЛВ на станції Дніпропетровськ. У зв`язку із тим, що рішення суду добровільно не було виконане, 09.11.2011 він звернувся у відділ примусового виконання рішень ГУЮ у Дніпропетровській області, яким відкрито виконавче провадження, накладено штраф у розмірі 1 020,00 гривень, направлено подання в прокуратуру Дніпропетровської області про притягнення до кримінальної відповідальності начальника управління ОСОБА_7 .
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2012 постанову суду першої інстанції скасовано. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.01.2014 постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2012 скасованому, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2011 залишено в силі.
31.01.2014 він звернувся до начальника Управління ОСОБА_7 з рапортом про поновлення на посаді та виплаті грошового забезпечення, однак ОСОБА_7 рішення суду не виконав.
Крім того, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2015 зобов`язано Управління нарахувати та сплатити заявнику грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 03.11.2011 року по 26.02.2014. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2015, постанову суду першої інстанції залишено без змін. Згідно чинного законодавства подача Управлінням касаційної скарги не позбавляє обов`язку нарахувати та виплатити грошове забезпечення. В судових засіданнях 28.04.2015 та 23.07.2015 був присутній представник Управління ОСОБА_8
24.07.2015 заявник звернувся з рапортом до т.в.о. начальника Управління ОСОБА_9 з проханням нарахувати та виплатити грошове забезпечення, з наданням вступної та резолютивної частини ухвали апеляційного суду. Згідно довідки Управління, наданої суду, грошове забезпечення має становити 121 782,87 грн., але виплачена лише частина, залишок в сумі 61 43398 грн. не сплачено. Він неодноразово звертався до Управління з питання виплати грошового забезпечення, але виплати не здійснено, у зв`язку із чим він звернувся 30.07.2015 до Відділу примусового виконання рішень в Дніпропетровській області.
16.08.2015 отримав відповідь на рапорт від 24.07.2015 за підписом т.в.о. начальника Управління полковника міліції ОСОБА_9 про те, що йому відмовлено в нарахуванні та виплаті середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу згідно рішення суду.
26.08.2015 на зарплатну картку зараховано кошти у сумі 57 874,89 грн., тобто не в повному обсязі, оскільки Управління з метою зменшення відповідальності за нецільове використання бюджетних коштів розрахувало грошове забезпечення не з суми середнього грошового забезпечення за 2011 рік, а з грошового забезпечення станом на 10.08.2011 на день незаконного звільнення з ОВС - за серпень місяць 2011 року, який він повністю не відпрацював, в сумі 2 166,00 грн. Вважає, що розрахунок здійснено із порушенням вимог п. 24 Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, ст. 18 Закону України «Про міліцію», в ст. 235 КЗпП України, не з повного середньомісячного грошового забезпечення. Відповідачем при розгляді справи у запереченнях не повідомлено, що питання виплати грошового забезпечення регламентується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, яка має більшу юридичну силу, ніж вищевказане Положення.
У постанові про закриття провадження вказано, що рішення суду не було виконано одразу, так як на адресу Управління не надійшло рішення суду апеляційної інстанції. Проте слідчий не звернув уваги на те, що не набрання рішенням законної сили не перешкоджає виконанню судового рішення. Також ОСОБА_4 не з`ясувавши у т.в.о. начальника Управління ОСОБА_9 , чому не було правильно виплачено грошове забезпечення, вказавши, що судове рішення потім було виконане в повному обсязі і було сплачено всі грошові кошти, що не відповідає змісту ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2016. Також в оскаржуваній постанові вказано, що рішення суду апеляційної інстанції не було допущено до негайного виконання згідно ст. 256 КАСУ, не дивлячись на те, що рішення суду апеляційної інстанції вступають в законну силу з моменту проголошення.
Окрім цього, зазначає, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2016 його поновлено на посаді вдруге (звільнено було Наказом Управління від 04.09.2015 № 83) та зобов`язано Управління видати фінансові документи і виплатити грошову компенсацію за несвоєчасну видачу трудової книжки. Але на його неодноразові звернення про виконання рішення суду не відредаговано, рішення не виконано. 15.03.2016 звернувся із заявою до прокуратури Дніпропетровської області про внесення відомостей до ЄРДР. 16.03.2016. на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2016 внесено заяву до ЄРДР та відкрите кримінальне провадження № 0000319. Проте його жодного разу не викликали на допит в прокуратуру. Враховуючи викладене, просив скаргу задовольнити.
В судовому засіданні заявник скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином.
Аудіофіксація процесу не здійснювалася, оскільки відповідних заяв не надходило.
Суд, вислухавши заявника, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступного правового висновку з таких підстав.
Завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
На підставі ч. 2 ст. 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно із ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених випадках, - на потерпілого.
Статтею 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 94 чинного кримінального процесуального закону слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як встановлено судом, постановою слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 23.06.2015р. кримінальне провадження № 0000838, внесене до ЄРДР 22.10.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, закрито у зв`язку із відсутністю в діях посадових осіб УМВС України на Придніпровській залізниці складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.382 КК України.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого повинна бути вмотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, однак дані вимоги кримінально процесуального закону прокурором не були виконані, оскільки постанова про закриття кримінального провадження не містить мотивів прийняття такого рішення та їх обґрунтування.
Суд вважає, що органом досудового розслідування не було дотримано вимог ст. ст. 9, 91, 110 КПК України.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, 23.10.2015 слідчим управлінням прокуратури Дніпропетровські області внесено відомості до ЄРДР №0000858 за ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2015 по заявам ОСОБА_3 від 10.08.2015 та від 17.08.2015 про скоєння посадовими особами УМВЄ України на Придніпровській залізниці злочину, передбаченого ч.2 ст.382 КК України - умисне невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.07.2011 Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2015 про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі ОСОБА_3 та виплату йому грошового забезпечення за час вимушено прогулу.
05.04.2016 року СУ прокуратури Дніпропетровської області внесено відомості до ЄРДР № 0000319 за ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2016 по заяві ОСОБА_3 про скоєння посадовими особами УМІ України на Придніпровській залізниці злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.
31.05.2016 постановою прокурора відділу процесуального керівниці прокуратури Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000838 та № 00003 об`єднано в одне провадження під єдиним № 0000838.
Допитаний у якості свідка ОСОБА_3 показав, що з 2004 року по 2015 він проходив службу в УМВС на Придніпровській залізниці. У 2011 році його незаконно звільнили з ОВС. В 2014 році він був поновлений на посаді за рішенням Вищого адміністративного суду України. Проте до даного часу не встановлено осіб, винних в незаконному звільненні, а отже нікого притягнуто до кримінальної відповідальності та не повернуто в державний бюджет України грошові кошти в сумі 121 782,87 грн. (гроші, які йому повинно виплатити УМВС Україні Придніпровській залізниці за час вимушеного прогулу).
Після його поновлення в ОВС він письмово звернувся з рапортом до керівництва УМВС України на Придніпровській залізниці з проханням виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, в чому йому відмовлено.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2015 зобов`язано Управління УМВС України на Придніпровській залізниці нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 3 листопада 2011 року по 26 лютого 2014 року.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2015 апеляційну скаргу Управління УМВС України на Придніпровській залізниці залишено без задоволення, постанову суду першої інстанції без змін. Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2015 вступила в законну силу з моменту проголошення, тобто 23.07.2015.
Згідно чинного законодавства подача касаційної скарги не позбавляє обов`язку виконати рішення суду про нарахування та виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
В судових засіданнях, які відбулися 28.04.2015 та 23.07.2015 був присутній представник Управління УМВС України на Придніпровській залізниці ОСОБА_10
16.08.2015 за вих. 14/5637 від 11.08.2015 отримав відповідь за підписом ОСОБА_9 про те, що йому відмовлено в нарахуванні та виплаті середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
Допитаний як свідок ОСОБА_9 показав, що приблизно в 2011 році ОСОБА_3 було звільнено з посади начальника СБНОН ЛВ станції Дніпропетровськ, в 2014 році його поновлено на посаді за рішенням Вищого адміністративного суду України від 16.01.2014.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2015, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2015, зобов`язано Управління нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 03 листопада 2011 року по 26 лютого 2014 року.
24.07.2015 ОСОБА_3 звернувся з рапортом до нього з проханням нарахувати та виплатити грошове забезпечення на підставі рішення суду.
11.08.2015 за вих. 14/5637 йому надано відповідь за його підписом про те, що неможливо виконати рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2015 у зв`язку із відсутністю повного тексту рішення.
За загальним правилом обов`язковими до виконання є судові рішення, що набрали законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 254 КАСУ постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Згідно із ч. 3 ст. 254 КАСУ у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо суд у випадках, визначених статтею 256 КАСУ, допустив негайне я постанови, то така постанова є обов`язковою для виконання вже до набрання нею законної сили.
Постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2015 не містить в резолютивній частині відомостей, щодо негайного виконання та не підпадає під перелік, визначений статтею 256 КАСУ.
На момент звернення ОСОБА_3 до керівництва УМВС України Придніпровській залізниці (11.08.2015) рішення суду апеляційної інстанції ще не надійшло. Однак, 14.08.2015 надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження у справі № 804/5324/15 про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 03.11.2011 по 26.02.2014 на користь ОСОБА_3 , яка була виконана у повному обсязі у встановлений строк діючим законодавством. ОСОБА_3 було сплачено близько 57 874 грн.
Постановою слідчого прокуратури Дніпропетровській області від 04.12.2015 призначене проведення службової перевірки щодо можливого невиконання посадовими особами УМВС на Придніпровській залізниці, а також посадовими особами ГУ НП України в Дніпропетровській області рішень суду.
В ході проведення перевірки встановлено, зокрема, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.01.2014 ОСОБА_3 поновлено на посаді згідно наказу УМВС № 1 7о/с від 26.02.2014. Наказом УМВС № 60 о/с від 15.06.2015 ОСОБА_3 призначений на посаду старшого оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей ЛВ станції Нижньодніпровськ - Вузол.
Наказами МВС України від 08.06.2015 № 664 «Про ліквідацію Управління Міністерства внутрішніх страв України» та від 22.06.2015 №741 «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції» ліквідовано УМВС України на Придніпровській залізниці та скорочено всі посади. 29.06.2016 ОСОБА_3 попереджено про можливе звільнення через скорочення штату.
Наказом УМВС № 80 о/с від 21.08.2015 ОСОБА_3 звільнено з ОВС в запас за п. 64 «г» через скорочення штатів з 31.08.2015. Наказом УМВС від 04.09.2015 внесені зміни до наказу УМВС №80о/с від 21.08.2015 у частині звільнення ОСОБА_3 - вважати звільненим з 04.09.2015 у зв`язку із наданням останнім листа непрацездатності з 25.08.2015 по 03.09.2015.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.11.2015 відмовлено ОСОБА_3 вимог про поновлення на посаді, скасуванні наказу УМВС № 83 о/с від 04.09.2015 у частині звільнення.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2015 по справі № 804/5324/15 та ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2015 УМВС України на Придніпровській залізниці було зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 03 листопада 2011 року по 26 лютого 2014 року.
На виконання зазначених рішень суду УМВС України на Придніпровській залізниці проведено розрахунок на 26.08.2015 платіжною відомістю № 145 перераховано на зарплатну картку ОСОБА_3 , відкритому AT «Райффайзен Банк Аваль» кошти в сумі 57 874, 59 грн.
Ухвалою Дніпропетровського' окружного адміністративного суду від 01.10.2015 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 , про роз`яснення постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2015 у справі №804/5324/15 про зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення. Вказана ухвала оскаржена ОСОБА_3 . Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 ухвала суду першої інстанції залишена без змін.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст.382 КК України передбачає невиконання (ухилення від виконання) вироку, ухвали, рішення або постанови суду, вчинені службовою особою, що полягає у незастосуванні службовою особою передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання за умови, якщо об`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.
Слідчим встановлено, що службовими особами УМВС на Придніпровській залізниці в повному обсязі виконано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.22.2011 про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді, а також постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2015 про зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.
Таким чином, встановлено наявність обставин, які виключають кримінальне провадження, а саме відсутність в діях посадових осіб УМВС України на Придніпровській залізниці складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України - умисного невиконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2011 про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді ОСОБА_3 та постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2015 про зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.
В оскаржувані поставові відзначено, що оскільки в ході досудового розслідування довести причетність посадових осіб УМВС України на Придніпровській залізниці щодо умисного невиконання рішень суду виявилося не можливим, кримінальне провадження № 1 закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діях посадових осіб УМВС України на Придніпровській залізниці складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.
Як вбачається з матеріалів скарги, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2015 зобов`язано Управління нарахувати та сплатити заявнику грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 03.11.2011 року по 26.02.2014. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2015, постанову суду першої інстанції залишено без змін.
Як вказано в оскаржуваній постанови, зі слів ОСОБА_9 , на момент звернення ОСОБА_3 (11.08.2015) рішення суду апеляційної інстанції ще не надійшло, однак, 14.08.2015 надійшла вже постанова про відкриття виконавчого провадження у справі № 804/5324/15 про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 03.11.2011 по 26.02.2014.
Отже, слідчим не надано оцінки тому факту, що до УМВС України на Придніпровській залізниці не надійшов повний текст ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2015, а надійшла одразу постанова про відкриття виконавчого провадження.
Окрім цього ОСОБА_9 вказує, що рішення суду було виконане у повному обсязі у встановлений строк діючим законодавством. ОСОБА_3 було сплачено близько 57 874 грн. Як вказує ОСОБА_3 згідно довідки Управління, наданої суду, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу має становити 121 782,87 грн., але виплачена лише частина, залишок в сумі 61 43398 грн. не сплачено, у зв`язку із чим він звернувся 30.07.2015 до Відділу примусового виконання рішень в Дніпропетровській області. При цьому вважає, що розрахунок грошового забезпечення здійснено не з суми середнього грошового забезпечення за 2011 рік, а з грошового забезпечення станом на 10.08.2011 на день незаконного звільнення з ОВС - за серпень місяць 2011 року, який він повністю не відпрацював, в сумі 2 166,00 грн. Тобто, вважає, що рішення суду частково не виконано, оскільки розрахунок не вірний.
Крім того, в оскаржуваній постанові вказано, що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2015 не містить в резолютивній частині відомостей, щодо негайного виконання та не підпадає під перелік, визначений статтею 256 КАСУ. Тому вона не виконана негайно.
Втім, згідно із ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про: 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Отже, рішення про поновлення на посаді, виплату заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, виконуються негайно.
Проте даній обставині не надано належної оцінки у ході досудового розслідування.
Заслуговують на увагу доводи заявника про те, що слідчий не з`ясував у т.в.о. начальника Управління ОСОБА_9 питання щодо правильності розрахунку грошове забезпечення, вказавши, що судове рішення потім було виконане в повному обсязі і було сплачено всі грошові кошти. Дане підтверджується ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2016, якою зобов`язано сплатити 61 433,98 грн. грошового забезпечення за період вимушеного прогулу з 03.11.2011 по 26.02.2014.
Окрім цього, із оскаржуваної постанови не вбачається, що свідченням ОСОБА_3 надано належну оцінку щодо неодноразового звернення до керівництва УМВС України на Придніпровській залізниці про виконання рішень суду. У зв`язку із порушенням свого права на своєчасне отримання грошового забезпечення, своєчасного виконання рішень судів, він звертався і в подальшому за судовим захистом, про що свідчить постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2016, переглянута ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2016, якою зобов`язано відповідача сплатити 61 433,98 грн.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що слідчим передчасно зроблено висновок про відсутність дій щодо ухилення посадових осіб УМВС України на Придніпровській залізниці від виконання рішення суду та, як наслідок, відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України
Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне проведення по вказаному кримінальному провадженню додаткових слідчих дій, зокрема, але не виключно, обумовлених ОСОБА_3 та відображення їх у постанові прокурора, що зумовлює скасування постанови про закриття кримінального провадження та направлення матеріалів до прокуратура Дніпропетровській області для продовження досудового розслідування.

Що стосується вимог заявника про зобов`язання прокурора Дніпропетровської області призначити нового прокурора процесуального керівника, відсторонивши прокурора ОСОБА_5 , призначити нового слідчого по кримінальному провадженню, взяти на контроль розслідування кримінального провадження, провести службове розслідування стосовно працівників прокуратури ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зобов`язати СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області з моменту отримання рішення суду зареєструвати дану скаргу та поновити кримінальне провадження, про шо повідомити письмово, визнати потерпілим, то ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними.
Керуючись ст. ст. 303-307, 369, 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Скаргу задовольнити частково.
Постанову слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 23.06.2015р. про закриття кримінального провадження № 0000838, внесеного до ЄРДР 22.10.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України - скасувати.
Матеріали кримінального провадження № 0000838, внесеного до ЄРДР 22.10.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, направити до прокуратури Дніпропетровської області для продовження досудового розслідування.
У задоволенні іншої частини скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1