АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/437/16-к Номер провадження 11-кп/786/506/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.3 ст.185;т.з.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Полтавської місцевої прокуратури , що приймав участь у розгляді справи у суді першої інстанції ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2016 року відносно неповнолітньої

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, виховується у родині з обома батьками, освіта базова середня, навчається на 3 курсі Аграрно-економічного АДРЕСА_2 , не заміжньої, ранiше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, -

з участю: прокурора ОСОБА_9

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10

обвинуваченої ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_7

законного представника неповнолітньої ОСОБА_11

в с т а н о в и л а :
До Апеляційного суду Полтавської області надійшло кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Полтавської місцевої прокуратури , що приймав участь у розгляді справи у суді першої інстанції ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2016 року , яким останню засуджено за вчинення кримінальних правопорушень , передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України та призначено покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України один рік шість місяців позбавлення волі;

за ч. 3 ст. 185 України із застосуванням положень ст.. 69 КК України два роки позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 358 КК України 30 діб арешту;

за ч. 4 ст. 358 КК України 45 діб арешту;

відповідно до ч. 1 ст. 70, 72 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді двох років позбавлення волі;

стягнуто за цивільним позовом з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_12 матеріальну шкоду , спричинену злочином у розмірі 199 234, 61 грн.;

стягнуто судові витрати;

вирішено питання про речові докази.

В апеляції захисник в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченої через суворість та застосувати положення ст. 75 КК України.

Апеляцію обґрунтовує тим, що місцевий суд, безпідставно відхиливши можливість застосування ст. 75 КК України, призначив обвинуваченій несправедливе та суворе покарання. Враховуючи особу обвинуваченої, а також ряд обставин справи, а саме: її неповнолітній вік, те, що вину у вчиненому вона визнала повністю, розкаялася, вибачилася перед потерпілою, частково відшкодувала матеріальну шкоду спричинену злочином, характеризується за місцем проживання та навчання позитивно, виховується в багатодітній родині, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалася, вважає, що її виправлення можливе без відбування покарання в місцях позбавлення волі.

Прокурор в поданій апеляції просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та безпідставним застосуванням до ОСОБА_8 ст. 69 КК України, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченої та постановити новий вирок, засудивши ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі , ч. 2 ст. 185 КК України 1 рік 6 місяців позбавлення волі, ч. 1 ст. 358 КК України 30 дів арешту, ч. 4 ст. 358 КК України 45 діб арешту, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі.

На переконання своєї апеляції зазначає, що ті обставини, які викладені судом в обґрунтування застосування при призначені покарання ОСОБА_8 ст. 69 КК України не можна вважати такими, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, враховуючи, що нею скоєно ряд умисних цілеспрямованих злочинів проти власності особи, яка фактично надала їй роботу, а також те, що обвинувачена ніде не працює, стабільного заробітку не має, стипендію не отримує, матеріальну шкоду не відшкодувала.

Потерпілою ОСОБА_12 були надані суду заперечення на апеляцію адвоката обвинуваченої , які в подальшому були нею відкликані.

Іншими учасниками процесу вирок суду не оскаржувався.

Так за вироком суду обвинувачена ОСОБА_8 в період часу з травня по середину жовтня 2015 року, у невстановлений слідством день та час правомірно перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , будучи вільно найманим працівником по догляду за донькою ОСОБА_12 ОСОБА_13 , 2012 р. нар., достовірно знаючи, що у дитячій кімнаті зазначеної квартири в металевому сейфі потерпіла зберігає гроші, таємно викрала з нього належні потерпілій ОСОБА_12 грошові кошти на загальну суму 3250 доларів США, що відповідно до офіційному курсу Національного банку України гривні до іноземної валюти станом на жовтень еквівалентне 70 984 грн. 23 коп., що в 116 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, чим завдала потерпілій майнової шкоди в зазначеному розмірі.

Крім того, в середині вересня 2015 року, точної дати та часу встановити не представилось можливим, ОСОБА_8 правомірно перебуваючи за вищевказаною адресою, взяла паспорт громадянина України на її ім`я , в який власноручно, використовуючи кулькову ручку з барвником чорного кольору, шляхом механічного підчищення штрихів та домальовування, внесла зміни в графах: «Дата народження», «Дата народження /Дата рождения», що на 1-й та 2-й сторінках, змінивши цифру «8» в надписах «11 травня 1998 року » та «11 мая 1998» на цифру «3», таким чином внесла у офіційний документ завідомо неправдиві відомості підробивши його, з метою його подальшого використання для збуту викрадених речей.

Крім того, в кінці жовтня 2015 року, у невстановлений слідством день та час, ОСОБА_8 правомірно перебуваючи в квартирі за вищевказаною адресою, будучи вільно найманим працівником по догляду за донькою ОСОБА_12 , повторно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, таємно викрала іPod nano 16 GB Pink A1446, та ювелірні вироби, на загальну суму 49 932 грн. 60 коп.

Крім того, в листопаді 2015 року, точної дати та часу встановити не представилось можливим, ОСОБА_8 правомірно перебуваючи в квартирі зазначеній квартирі , будучи вільно найманим працівником по догляду за чужою дитиною, діючи умисно та протиправно, з корисливою метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрала належні потерпілій ОСОБА_12 золоті ювелірні вироби, на загальну суму 35 669 грн. 04 коп.

Крім того, на початку грудня 2015 року, у ОСОБА_8 за зазначених вище обставинах, таємно викрала належні ОСОБА_12 фотоапарат марки «Nikon D5100 18-55VR» та золоті ювелірні вироби на загальну суму 53 904 грн. 97 коп.

Крім того, ОСОБА_8 , з метою збуту викрадених нею речей, починаючи з 28 жовтня по 12 грудня 2015 року використала заздалегідь підроблений нею паспорт громадянина Україна на власне ім`я, пред`явивши його до різних мереж ломбардів м. Полтави, задля укладення кредитних договорів на заставлене майно, чим використала заздалегідь підроблений нею документ.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_14 , обвинувачену ОСОБА_8 , законного представника обвинуваченої , які просили задовольнити подану апеляцію з наведених у ній підстав та відмовити у задоволенні апеляції прокурора, представника потерпілої , який погодився із позицією обвинуваченої та її захисника , прокурора , який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченої та задовольнити подану ним апеляцію, провівши судові дебати , заслухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляцій, колегія суддів приходить до висновку , що апеляція прокурора не підлягає задоволення, а апеляцію адвоката в інтересах обвинуваченої слід задовольнити з таких підстав.

Так, винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованих правопорушень за наведених у вироку обставин підтверджена наведеними у вироку доказами, яким суд дав належну оцінку і ніким із учасників судового розгляду не оспорюється.

Протиправні дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.

Що стосується покарання, то при його призначенні суд у відповідності із вимогами ст.ст. 65-67 КК України правильно врахував тяжкість скоєних нею кримінальних правопорушень , обставини , що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого вчинення злочину у неповнолітньому віці, активне сприяння розкриттю злочину, дані, що її характеризують - позитивну характеристику за місцем проживання та навчання, те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченій ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, , що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Тому, доводи апеляції прокурора, в цій частині, є безпідставними.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду про необхідність відбування покарання ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі з таких підстав.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

На підтвердження вказаного свідчить і практика Європейського суду з прав людини , зокрема у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Відповідно до положень статті 104 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

За змістом частини 1 статті 75 КК України , якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців , обмеження волі , а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років , враховуючи тяжкість злочину , особу винного та інші обставини справи , дійне висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання , він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Із матеріалів справи вбачається, що обвинувачена вперше притягується взагалі до кримінальної відповідальності, вину визнає та щиро розкаюється, позитивно характеризується за місцем навчання та проживання , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, злочин вчинила у неповнолітньому віці.

Також колегія суддів, враховує позицію потерпілої згідно поданої нею в апеляційному суді заяви , яка просить не позбавляти ОСОБА_8 волі та звільнити її від відбування призначеного покарання, а також важливість відшкодування їй матеріальної шкоди, і вважає, що реальне відбування призначеного покарання , зменшує можливість обвинуваченої відшкодувати спричинену нею матеріальну шкоду.

Аналізуючи встановлені обставини колегія суддів вважає, що відбування реального покарання в умовах ізоляції від суспільства , жодним чином не буде сприяти становленню обвинуваченої як законослухняного члена суспільства , зашкодить її майбутньому життю , докорінно змінить її можливість отримання належної освіти , яка в майбутньому може принести тільки користь суспільству і жодним чином не буде сприяти відновленню порушених прав потерпілої.

Таким чином, беручи до уваги наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання та звільнення її на підставі статей 75, 104 КК України від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком та покладенням обов`язків передбачених пунктами 3,4 статті 76 КК України.

Відповідно до п.4 ч.1 , ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції зокрема є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

У зв`язку з наведеним вирок Київського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2016 року підлягає зміні.

Керуючись ст. ст.405,407,408,409,413, 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області , -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 - задовольнити ;

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення;

Вирок Київського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2016 року відносно ОСОБА_8 - змінити;

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки ;

Відповідно до вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця свого проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи;

В іншій частині вирок суду залишити без змін;

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_15 ОСОБА_4