Єдиний унікальний номер 219/5483/15-к
Номер провадження 11-кп/775/612/2016

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті, у залі судових засідань апеляційного суду Донецької області кримінальне провадження № 0000037 від 14 січня 2015 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Глобине Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця Збройних Сил України, військова частина польова пошта НОМЕР_1 , солдат, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 ,

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі. Стягнено з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 у рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 гривень,

в с т а н о в и л а:

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 12 січня 2015 року приблизно о 15 годині 40 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_11 , на грунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків з потерпілим ОСОБА_11 , який зробив йому зауваження та наполягав негайно покинути територію домоволодіння, діючи умисно та маючи на меті спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, наніс йому один удар правою ногою, взутою у військовий чобіт у ліву частину грудної клітки, від якого ОСОБА_11 впав на сідниці, а згодом самостійно підвівся. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_6 завдав ще один удар правою ногою в обличчя потерпілого, від якого той впав, а згодом самостійно підвівся та присів на розташовану позаду нього лавку. Після цього, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, знаходячись навпроти ОСОБА_11 , наніс йому від 8 до 10 ударів як кулаками рук, так і ногами в область голови і тулуба, чим спричинив останньому садна в проекції правої надбрівної дуги, на спинці носа, в лівій виличній області в проекції кута нижньої шелепи зліва, в проекції лівої носо-губної складки, синці на повіках лівого ока, в тім`яній і в тім`яно-скроневій областях ліворуч, та крововиливів в м`які тканини голови та під оболонки мозку, тобто тяжкі тілесні ушкодження, та синців в проекції 6,7-го ребер по лівій середньо ключичній лінії та переломів 4, 5-го ребер зліва, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_3 настала смерть потерпілого ОСОБА_11 внаслідок набряку мозку та здавлення речовини головного мозку, обумовлених субдуральною гематомою внаслідок тупої травми голови, про що свідчить наявність пошкодження на голові, обличчі, наявність субдуральної гематоми зліва об`ємом 300 мл, крововилив під м`яку оболонку мозку та у шлуночки мозку, місця вдавлення речовини мозку, набряку мозку та легенів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_6 у скоєні даного кримінального правопорушення. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що потерпіла ОСОБА_10 на досудовому розслідуванні давала протиречиві покази, але судом взяті до уваги покази від 03 травня 2015 року. Крім того вважає, що судом першої інстанції не дано належної оцінки поясненням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . Також вказує, що суд безпідставно не виключив з числа доказів висновок судово-медичного експерта, про що наполягала сторона захисту. Вказує на порушення органом досудового розслідування права на захист ОСОБА_6 , якому з початку досудового розслідування було відмовлено у наданні захисника та не повідомлені близькі родичі про його затримання. Також вказує, що органами досудового розслідування були порушені вимоги ч. 1 ст. 228 КПК України під час пред`явлення особи для впізнання. Крім того зазначає, що орган досудового розслідування не виявив та не вилучив військові чоботи обвинуваченого. Також заперечує про знаходження обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у злочині, за який його засуджено, при викладених у вироку обставинах, підтверджені зібраними у встановленому законом порядку доказами, перевіреними у суді та наведеними у вироку.

Вирішуючи питання про зміст та спрямованість умислу ОСОБА_6 , а також кваліфікацію його дій та обговорюючи доводи сторони захисту про те, що обвинувачений лише раз відштовхнув від себе потерпілого, колегія суддів зазначає, що саме в наслідок умисних дій ОСОБА_6 потерпілий отримав зазначені у вироку тілесні ушкодження, які були нанесені в життєво важливі органи потерпілого і спричинили його смерть.

Як видно із матеріалів провадження, ОСОБА_6 свою вину не визнав і з приводу обставин давав показання, зміст яких фактично зводився до того, що він лише відштовхнув від себе потерпілого ОСОБА_11 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, чіпав його за комір, кричав та погрожував вбивством, від чого потерпілий впав, вдарившись головою об землю. Від падіння у потерпілого з носу пішла кров, його занесли додому, від медичної допомоги він відмовився.

Разом з тим, вина обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується сукупністю зібраних по кримінальному провадженню доказів, а саме переконливими показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила, що 12 січня 2015 року приблизно о 12 годині ОСОБА_6 запропонував їй допомогу довезти додому санки. По дорозі ОСОБА_6 неодноразово пропонував їй вступити у статевий зв`язок, на що вона категорично відмовлялась. Коли вони вже знаходились у подвір`ї будинку, ОСОБА_6 знов запропонував вступити у статевий зв`язок, на що вона зателефонувала своєму чоловіку і той через декілька хвилин прийшов до подвір`я. Між ОСОБА_6 та її чоловіком виникла сварка, в ході якої ОСОБА_6 вдарив ногою чоловіку в область серця, від чого той впав на землю. Вона бачила, як чоловік присів на лавку, з носу в нього йшла кров, він скаржився, що йому погано. ОСОБА_6 обтер обличчя чоловіка снігом та дав випити спиртний напій. Коли чоловік сидів на лавці, ОСОБА_6 наніс йому удар ногою в область голови, отчого той сповз з лавки. В ході сварки вона чула звуки тупих ударів та прохання чоловіка не бити його. Коли прийшли військові, ОСОБА_6 заспокоївся та став казати, що вони сепаратисти. Військові відвели чоловіка до літньої кухні та пішли. Чоловік скаржився, що йому боляче, потім захрипів і в такому стані залишився до ранку. Вранці вона зателефонувала військовим і чоловіка було госпіталізовано до лікарні, де пізніше він помер.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила суду, що знаходилась вдома, коли почула крик матері та стороннього чоловіка, спробувала вийти на подвір`я, проте ОСОБА_6 заборонив виходити з будинку та закрив двері. Вона чула, як батько просив не бити його. Після цього на подвір`я прийшли військові і сварка закінчилася, батька занесли до літньої кухні.

Свідок ОСОБА_14 повідомив суду, що проходив службу разом з ОСОБА_6 та 12 січня 2015 року вони знаходились біля кіоску в місті Вуглегірськ. ОСОБА_6 пішов з ОСОБА_10 допомогти довезти додому санки, а ОСОБА_11 залишився з ним біля кіоску. Через деякий час зателефонувала ОСОБА_10 та попросила забрати ОСОБА_6 , після чого він разом з ОСОБА_11 пішли до нього додому. Коли прийшли на подвір`я, ОСОБА_6 сказав, що це сепаратисти і штовхнув ОСОБА_11 , від чого той впав на землю. Він спробував забрати ОСОБА_6 , але той і його відштовхнув і попросив покликати допомогу. Після цього він пішов з подвір`я, а ОСОБА_11 залишився лежати на землі. Чи був ОСОБА_11 у стані алкогольного сп`яніння не може, тілесних ушкоджень на його тілі не бачив.

Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_15 дали аналогічні пояснення, які зводились до того, що 12 січня 2015 року вони прийшли на подвір`я сім`ї ОСОБА_17 , де побачили ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та її чоловіка ОСОБА_11 , який за хатою сидів у снігу. ОСОБА_10 повідомила, що між ОСОБА_6 та чоловіком відбувся конфлікт. Їм здалося, що ОСОБА_11 був п`яний, оскільки не міг самостійно піднятися, шатався. Вони занесли його в будинок та пішли.

Із даних висновку судово-медичного експерта № 63 від 14 лютого 2015 року, № 63/11 від 23 лютого 2015 року та № 63/11/12/14 від 19 червня 2015 року вбачається, що смерть ОСОБА_11 наступила 14 січня 2015 року в результаті набряку та здавлення речовини головного мозку, обумовлених субдуральною гематомою внаслідок тупої травми голови про що свідчать: наявність пошкоджень на голові, обличчі, наявність субдуральної гематоми зліва об`ємом 300 мл, крововилив під м`яку мозкову оболонку та у шлуночки мозку, місця вдавлення речовини мозку, набряк мозку та легенів.

З зазначених висновків також вбачається, що при дослідженні трупа знайдені слідуючи пошкодження: садна в проекції правої надбрівної дуги, на спинці носа, в лівій виличній області, в проекції кута нижньої щелепи зліва, в проекції лівої носо-губної складки; синці на повіках лівого ока, в тем`яній і в тем`яно-скроневій областях ліворуч, в проекції 6, 7-го ребра по лівій середньо ключичній лінії, на лівому стегні; крововиливи в м`які тканини голови та під оболонки мозку; переломи 4, 5-го ребер зліва.

Виходячи з локалізації та кількості тілесних ушкоджень, виявлених при дослідженні трупа, можна вважати, що мало місце не менше 10-ти контактів з травмуючими предметами і оскільки вони буди заподіяні за короткий проміжок часу говорити про їх послідовність не є можливим.

Пошкодження утворились від контакту з тупими предметами з обмеженою поверхнею, якими могли бути кулаки та взуті ноги людини, і не могли утворитися при одноразовому падінні із положення стоячи, в строк біля 1-2-х діб до настання смерті, мають ознаки: синець лівого стегна легких тілесних ушкоджень, синець грудної клітини зліва та перелами ребер тілесних ушкоджень середньої важкості, садна, синці голови та обличчя, крововиливи в м`які тканини голови та під оболонки мозку тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті (т.1 а.п.146-148, 151-152, 155-157).

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджуються також наведеними у вироку іншими доказами: протоколом огляду місця події ( т.1 а.п.167), протоколом огляду трупа (т.1 а.п.170), протоколом пред`явлення особи для впізнання від 14 січня 2015 року (т.1 а.п.173-176), протоколами проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 (т.1 а.п.195-197), за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (т.1 а.п. 198-200, 203-204), за участю потерпілої ОСОБА_10 (т.1 а.п.209-211).

З огляду на наведені докази, суд першої інстанції обґрунтовано відкинув показання ОСОБА_6 , що потерпілого ОСОБА_11 він не бив, а лише один раз відштовхнув від себе, від чого той упав на землю.

Вказаними доказами спростовуються доводи обвинуваченого про його невинуватість у заподіянні потерпілому умисних тілесних ушкоджень, а тому суд обґрунтовано не прийняв їх до уваги, розцінивши як спосіб захисту.

Виходячи із сукупності досліджених доказів, колегія суддів вважає не слушними доводи захисника про протеричивість показів потерпілої ОСОБА_10 , оскільки вони є послідовними та об`єктивно підтверджуються висновками судово-медичного експерта №63/11 від 23 лютого 2015 року та № 63/11/12/14 від 19 червня 2015 року, згідно якими, показання, дані ОСОБА_10 в ході її допиту 14 січня 2015 року, в ході додаткового допиту 03 травня 2015 року та в ході слідчого експерименту 15 травня 2015 року не суперечать локалізації та механізму утворення тілесних ушкоджень, виявлених при дослідженні трупа ОСОБА_11 (т.1 а.п.151-152, 155-157).

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зазначеного висновку експерта, показання дані ОСОБА_6 в ході допиту 15 січня 2015 року, 26 лютого 2015 року та в ході слідчого експерименту 06 травня 2015 року не відповідають локалізації, механізму утворення та кількості тілесних ушкоджень, виявлених при дослідженні трупа ОСОБА_11 .

Крім того, судом першої інстанції надана оцінка поясненням свідка ОСОБА_14 з урахуванням висновків судово-медичної експертизи, відповідно до якої, показання дані ОСОБА_14 в ході додаткового допиту від 04 травня 2015 року та проведення слідчого експерименту від 24 лютого 2015 року не відповідають локалізації, механізму утворення та кількості тілесних ушкоджень, виявлених при дослідженні трупа ОСОБА_11 (т.1 а.п.155-157).

Таким чином, колегія суддів вважає не обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині оцінки пояснень свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які суд першої інстанції визнав допустимими та у своїй сукупності з висновками судово-медичної експертизи надав належної оцінки.

Колегія суддів не може погодитися із доводами апеляційної скарги захисника про виключення з числа доказів висновків судово-медичного експерта, оскільки як убачається з матеріалів провадження, судово-медичний експерт ОСОБА_18 працює в Донецькому обласному бюро судово-медичної експертизи з 1994 року, є судово-медичним експертом, включений до Єдиного реєстру судових експертів, якому 18 вересня 2014 року підтверджена кваліфікаційна категорія зі спеціальності судово-медична експертиза, вища категорія (т.1 а.п.158, 160, 164, 166).

Таким чином, суд першої інстанції у вироку дав належну оцінку висновкам експертиз, які в свою чергу відповідають вимогам ст.ст.101, 102 КПК України та були проведені в рамках кримінального провадження уповноваженою на то особою.

З урахуванням висновків судово-медичного експерта у сукупності з іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника про можливість отримання потерпілим тілесних ушкоджень після сварки потерпілого з ОСОБА_6 .

Посилання захисника на порушення органом досудового розслідування права у наданні ОСОБА_6 захисника при затриманні та неповідомлення близьких родичів, колегія суддів не вважає такими, що можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення, оскільки не впливають на докази, досліджені судом першої інстанції при ухвалені вироку.

Крім того, колегія суддів вважає, що саме по собі зазначення судом першої інстанції у вироку про нанесення ударів обвинуваченим ногою, взутою у військовий чобіт, також не може бути тією підставою для зміни або скасування судового рішення, оскільки з матеріалів провадження та висновку судово-медичного експерта вбачається, що пошкодження у потерпілого утворились від контакту з тупими предметами з обмеженою поверхнею, якими могли бути кулаки та взуті ноги людини.

Як убачається з протоколу затримання ОСОБА_6 , під час його затримання у нього були виявлені та вилучені чоловічі чоботи 43 розміру (т.1 а.п.179-183).

Вивченням матеріалів провадження не виявлено під час збирання й закріплення доказів, в тому числі й під час пред`явлення особи для впізнання, сумнівів в їх достовірності. Наявний у матеріалах провадження протокол пред`явлення особи для впізнання (т.1 а.п.173-176) відповідає вимогам закону щодо його допустимості, достовірності і достатності. Більш того, сам обвинувачений не заперечував що допомагав потерпілій ОСОБА_10 донести речі та знаходився на її подвір`ї під час сварки з її чоловіком.

Крім того, суд першої інстанції на підставі послідовних пояснень потерпілої ОСОБА_10 прийшов до обґрунтованого висновку про перебування ОСОБА_6 під час скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння та обґрунтовано визнав цю обставину, як обтяжуючу покарання.

Таким чином, проаналізувавши наявні у провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому вироком злочині і правильною кваліфікацією його дій за ч. 2 ст. 121 КК України, а також з наведеними у вироку на обґрунтування такої кваліфікації переконливими мотивами.

Підстав для закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст.121 КК України у зв`язку з недоведеністю його вини, про що йдеться в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відноситься до категорії тяжких, а також дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, спосіб життя, сімейний стан, наявність на утриманні неповнолітніх дітей, відсутність судимостей, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, його позитивні характеристики за місцем проживання та служби.

За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав вважати, що визначене судом першої інстанції покарання є занадто суворим, немає.

Отже на переконання колегії суддів, істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування вироку, судом першої інстанції припущено не було.

Враховуючи положення ч.5 ст.72 КК України, колегія суддів вважає необхідним строк утримання ОСОБА_6 під вартою з 30 січня 2016 року по 09 червня 2016 року зарахувати в строк відбуття покарання із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України строк утримання ОСОБА_6 під вартою з 30 січня 2016 року по 09 червня 2016 року зарахувати в строк відбуття покарання із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: