Дата документу Справа № 316/236/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/695/16 Головуючий в 1-й інстанції
Єдиний унікальний №316/236/15-к ОСОБА_1
Категорія: ст.258-5 ч.1 КК України Доповідач у 2-й інстанції
ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000083, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Енергодара Запорізької області, громадянина України, освіта вища, працюючого інженером цеху ЕРП ВП «Запорізька АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей 1997 та 2003 років народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.258-5 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні зазначає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд не врахував, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин в умовах проведення антитерористичної операції, що суттєво підвищує суспільну небезпечність його дій. Також суд необґрунтовано визнав в якості обставин, що пом`якшують покарання, знаходження на утриманні неповнолітніх дітей та престарілої матері, оскільки обвинувачений витратив гроші на фінансування бойовиків, а не на допомогу родині. Тому просить вирок в частині призначеного покарання та в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.258-5 КК України покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади або займатися певною діяльністю, пов`язані із здійсненням фінансових операцій на строк 2 роки та з конфіскацією всього належного йому майна.
Вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.258-5 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням адміністративних функцій строком на 3 роки без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2-4 ч.1 ст.76 КК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасований, звільнений з-під варти в залі суду.

Зараховано в строк відбування покарання строк тримання під вартою з 20.01.2015р. по 22.04.2015р.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки наведені в ній доводи є необґрунтованими.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду - без змін, оскільки призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

В апеляційній інстанції:

Прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити;

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили залишити її без задоволення.

Вислухавши доповідача, учасників провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину за наступних обставин.

На початку червня 2014 року, перебуваючи в м.Енергодарі Запорізької області, ОСОБА_8 за допомогою мобільного телефонного зв`язку, будучи достеменно обізнаним у терористичній діяльності на території Луганської області колишніх мешканців м.Енергодара ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , відносно яких проводиться досудове розслідування в окремому кримінальному провадженні за ч.1 ст.258-3 КК України, зв`язався із останнім та ініціативно запропонував повідомити йому канали зв`язку для надання фінансової допомоги у вигляді грошових коштів з метою забезпечення терористичної групи для подальшого здійснення протиправної діяльності відносно органів державної влади та окремих громадян України.
Отримавши від вказаних терористів «ЛНР» інформацію про реквізити банківської платіжної картки АТ «Сбербанк Росії» з картковим рахунком № НОМЕР_1 , відкритої на ім`я іншого члена збройного формування самопроголошеного державного утворення «ЛНР» ОСОБА_11 , щодо якого проводиться досудове розслідування в окремому кримінальному провадженні за ч.2 ст.260 КК України і який перебуває у міждержавному розшуку, ОСОБА_8 з усвідомленням того, що виділені ним грошові кошти будуть використані терористами в інтересах терористичної групи під керуванням ОСОБА_9 , звернувся до необізнаної про його злочинні наміри знайомої ОСОБА_12 , зобов`язавши останню, в рахунок повернення йому попередніх грошових зобов`язань на суму 3350 грн., перерахувати їх за банківським переказом на рахунок ОСОБА_11
02 червня 2014 року, діючи за вказівкою ОСОБА_8 , не будучи обізнаною про фактичне фінансування терористів, ОСОБА_12 через касу відділення АТ «Сбербанк Росії» в м.Енергодарі Запорізької області внесла за наданими ОСОБА_8 реквізитами на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_11 , грошові кошти в сумі 3350 грн., на підтвердження чого підписала заяву про переказ готівки №57963062 від 02.06.2014р. При цьому 17 грн. з вказаної суми було стягнуто банком у якості комісії за платіжну операцію.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи та не оскаржуються в апеляційній скарзі.

Дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.258-5 КК України, що також не оскаржується в апеляційній скарзі.

Оскільки зазначені вище обставини в апеляційній скарзі не оскаржуються, то відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України не підлягають перегляду.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України та безпідставне звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, є необґрунтованими.

У відповідності зі ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст.65 КК України, суд при призначенні покарання в достатній мірі врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, працює, має постійне місце проживання, характеризується позитивно. Крім того, під час судового розгляду було встановлено, що обвинувачений вчинив вищезазначені дії внаслідок того, що був неналежним чином інформований про свою неповнолітню дочку, яка на той час мешкала в Луганській області.

Згідно з обвинувальним актом стороною обвинувачення були встановлені обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Також під час судового розгляду було встановлено, що обвинувачений має на утриманні неповнолітню дитину та допомагає своїй матері, яка є пенсіонеркою та страждає хронічними захворюваннями. Також допомагає дочці, яка навчається в м.Харкові. Зазначені обставини також були визнані судом такими, що пом`якшують покарання, що відповідає вимогам ст.66 КК України.

За таких обставин, призначене за ч.1 ст.258-5 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі винного.

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, згідно з ч.2 ст.69 КК України, може не призначати додаткове покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.

Суд, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який одружений, працює, раніше не судимий, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, та обставини, що пом`якшують покарання: активне сприяння розкриттю злочинів, щире каяття; а також поведінку обвинуваченого після вчинення злочину та інші обставини справи, обґрунтовано дійшов висновку про можливість застосування положень ч.2 ст.69 КК України при призначенні покарання, оскільки зазначені обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Також приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд, застосувавши принцип індивідуалізації призначення покарання, обґрунтовано дійшов висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, при цьому навів у вироку переконливі підстави такого рішення.

Крім того, з пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній інстанції вбачається, що він повністю визнає свою вину та розкаюється у вчиненому, після притягнення до кримінальної відповідальності інших правопорушень не вчинив, має на утримані неповнолітню дитину та матір похилого віку, працює.

З огляду на зазначене, призначене обвинуваченому покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для скасування оскаржуваного судового рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі винного, неправильного застосування ст.ст.69, 75 КК України, про що йдеться в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.404 КПК України колегія суддів вважає за необхідне вирок суду змінити та зменшити строк додаткового покарання у виді позбавлення права обійматипосади, пов`язані з виконанням адміністративних функцій, з трьох років до двох років, оскільки суд неправильно визначив строк цього покарання, тому що санкцією ч.1 ст.258-5 КК України передбачено додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двох років.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 22 квітня 2015 року відносно ОСОБА_8 змінити.

Зменшити призначене ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, пов`язані із здійсненням фінансових операцій, з трьох років до двох років.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4