Провадження № 11-кп/792/655/16
Справа № 759/5275/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. ст. 115 ч. 1, 115 ч. 2
п. п. 2, 6, 9, 12, 13, 146 ч.3, 187 ч. 4, 263 ч. 1,
357 ч. 3, 358 ч. ч. 1, 4 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.09.2016 Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницького області в складі :
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження № 0007862 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 8 серпня 2016 року, -

В с т а н о в и л а :
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 8 серпня 2016 року обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0007862 за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ст. 115 ч. 1, 115 ч. 2 п. п. 2, 6, 9, 12, 13, 146 ч. 3, 187 ч. 4, 263 ч. 1, 357 ч. 3, 358 ч. ч. 1, 4 КК України повернуто прокурору.

Приймаючи таке рішення, суд виходив із того, що прокурором, не дотримано та порушено вимоги чинного законодавства відносно складання та оформлення обвинувального акту, що неможливо усунути в процесі судового розгляду. Зокрема, обвинувальний акт по ряду епізодів злочинних дій не містить викладу фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, в тому числі щодо місця, мотивів та форми вини, вчинених на думку сторони обвинувачення злочинів, чим порушується право обвинувачених на захист, а сформульоване в ньому обвинувачення є неконкретним.

У апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про скасування ухвали суду. Стверджується, що обвинувальний акт з відповідними додатками, складений та поданий з дотриманням вимог закону. При цьому, суд на вказані обставини уваги не звернув, належної оцінки їм не дав, в результаті чого прийняв хибне та передчасне рішення про повернення обвинувального акту прокурору.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора та потерпілого ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, з посиланням на зазначені в ній доводи, потерпілого ОСОБА_7 , який вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, оскільки встановлення обставин викладених в ухвалі суду має визначальне значення для встановлення істини у провадженні, обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та їх захисників, які заперечують проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема, якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Натомість, після повернення ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 10.06.2016 року обвинувального акта прокурору м. Києва, прокурор у кримінальному провадженні прокурор відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_13 , без складання обвинувального акта слідчим, як те вимагає чинне процесуальне законодавство, 13 липня 2016 року склав свій обвинувальний акт, він же і затвердив його та повторно спрямував кримінальне провадження до суду (а.п. 2-38).

Вказані дії процесуального прокурора не узгоджуються та прямо суперечать вимогам ч. 1 ст. 291 КПК України. З огляду на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження здійснювалось слідчими, слідчого відділу ГУ НП в м. Києві, а не прокурором, посилання прокурора на ті обставини, що одноособово, складаючи та затверджуючи обвинувальний акт, він діяв на умовах встановлених ч. 3 ст. 291 КПК України підлягають відхиленню, оскільки не спростовують встановлених судом обставин та висновків і прямо суперечать вимогам ч. 1 даної статті.

Відповідно до вимог п. «а» ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Склавши обвинувальний акт, визнавши викладені у ньому та додатках до акту дані достатніми для спрямування провадження до суду, прокурор не дослідив їх з точки зору відповідності нормам КПК України.

Оскільки спірний обвинувальний акт вимогам чинного кримінального процесуального закону не відповідав, суд першої інстанції, слідуючи положенням п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, обґрунтовано повернув його прокурору для виконання вимог чинного законодавства.

Таке рішення місцевого суду, на переконання колегії суддів, є правильним, а викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи, жодним чином не спростовують висновки суду та ґрунтуються на вільному тлумаченні норм кримінального процесуального законодавства.

Так, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, із зазначенням в обвинувальному акті про те, що він, 09.08.2015 року, на території кварталу № 53 Київського лісництва поблизу ґрунтової дороги, маючи умисел на позбавлення життя ОСОБА_14 , використовуючи заздалегідь приготовлений револьвер системи Наган, калібру 7,62, здійснив три постріли в потерпілу, заподіявши їй вогнепальні поранення, від яких вона згідно висновку експерта померла.

При цьому, інкримінуючи обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , вчинення за попередньою змовою вбивства малолітньої ОСОБА_15 , прокурор в обвинувальному акті жодним чином не конкретизував та не розкрив, з яким мотивом та з якою метою діяла ОСОБА_12 , позбавляючи життя малолітню та чи був у ОСОБА_11 корисливий мотив, оскільки останньому інкримінується, вчинення злочину, в тому числі передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Разом з тим, не вказавши в обвинувальному акті, час смерті потерпілої ОСОБА_14 , мотиву та мети з якою діяла ОСОБА_12 , позбавляючи життя малолітню ОСОБА_15 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , наявності у останнього корисливого мотиву при позбавленні життя малолітньої потерпілої, прокурор порушив право обвинувачених на захист, а суд можливості на підставах та умовах встановлених законом розглянути провадження по суті та встановити істину у справі.

Більше того, відповідно до положень ст. 42 КПК України, обвинувачений має право, у тому числі, знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, збирати й подавати слідчому, прокурору, суду докази, а в силу імперативного припису п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, і подія кримінального правопорушення, як то: час, місце, спосіб, інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Як обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , їх захисники можуть скористатися цими правами, коли в обвинувальному акті не указано, коли саме наступила смерть потерпілої ОСОБА_14 , з яким мотивом та з якою метою діяла ОСОБА_12 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , позбавляючи життя малолітню потерпілу та чи був у ОСОБА_11 корисливий мотив.

В той же час, виклад фактичних обставин провадження в обвинувальному акті щодо місця, способу вчинення злочинів носить не конкретний, а подекуди взагалі публіцистичний характер, з зайвою деталізацію обставин, що прямо суперечить вимогам ст. 291 КПК України.

Передбачене кримінальним процесуальним законодавством право суду на призначення в процесі з`ясування обставин провадження та перевірки їх доказами з метою перевірки фактичних обставин провадження ряду процесуальних дій, надання судових доручень, призначення та проведення повторних та додаткових експертиз, не дає права прокурору чи слідчому при складанні обвинувального акта нехтувати вимогами п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та не є підставою для скасування оскарженого судового рішення.

З аналогічних підстав, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не зазначення в обвинувальному акті де і коли ОСОБА_11 використовував підроблений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_16 , хоча такі обставини органами досудового розслідування, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, встановленні.

Наведені дії органів досудового розслідування та прокурора позбавляють обвинувачених можливості користуватися гарантованим їм державою та Конституцією України правом на захист, що полягає у викладенні своїх показів, заперечень по кожному такому епізоду, в тому числі щодо прийнятих процесуальних рішень, а суд належним чином встановити істину у провадженні, ухвалити законне та об`єктивне рішення.

Диспозицією інкримінованого ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, кримінальну відповідальність передбачено за незаконне поводження зі зброєю. Тобто ця норма закону є бланкетною, що зобов`язувало орган досудового розслідування в обвинувальному акті, зазначати конкретні норми нормативних актів, які були порушені обвинуваченим.

Проте, обвинувальний акт цим вимогам закону не відповідає.

Так, ствердивши в обвинувальному акті, про незаконне поводження ОСОБА_11 зі зброєю, а відтак порушення ним вимог наказу МВС України № 622 від 21.08.1998 року «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїм властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», прокурор, не визначив та не зазначив конкретних пунктів, розділів, статтей, тощо даного нормативного акту, які порушив ОСОБА_11 , придбавши, носивши та зберігаючи вогнепальну зброю.

Позбавлений можливості встановити ці обставини та інкримінувати у обвинуваченні визнаному судом доведеним, за підтвердження вини останнього в процесі судового розгляду і місцевий суд, оскільки, це є не що інше як спроба перекласти на суд не притаманну йому функцію обвинувачення, що є неприпустим.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду про відсутність в обвинувальному акті належного формулювання обвинувачення, викладення часу, місця та способу вчинення цілого ряду злочинів, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та порушує право обвинувачених на захист, є обґрунтованими.

Твердження прокурора про те, що обвинувальний акт відповідає вимогам закону, жодним чином не спростовує висновки суду, ґрунтуються на вільному тлумаченні норм кримінального процесуального законодавства та повністю спростовуються вищенаведеними даними.

Прокурором не наведено достатніх обґрунтувань істотного порушення судом норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду. При цьому колегія суддів враховує, що повернення обвинувального акту жодним чином не позбавляє органи досудового розслідування та прокурора повторно спрямувати провадження до суду у спосіб встановлений законом.

З урахуванням наведеного, підстав для скасування ухвали суду про повернення обвинувального акту у межах апеляційної скарги прокурора не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 8 серпня 2016 року про повернення обвинувального акту прокурору м. Києва у кримінальному провадженні 0007862 за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 115 ч. 1, 115 ч. 2 п. п. 2, 6, 9, 12, 13, 146 ч. 3, 187 ч. 4, 263 ч. 1, 357 ч. 3, 358 ч. ч. 1, 4 КК України та ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 2 п. п. 2, 12 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .