Ухвала іменем україни 14 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора засудженої захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007008

від 13 серпня 2014 року, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7

на вирок Апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , засудженої за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 02 квітня 2014 року за ч. 1

ст. 190 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 60 годин.

За вироком Святошинського районного суду м. Києва від 07 листопада 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

Відповідно до вироку районного суду ОСОБА_6 визнано винуватою в тому, що вона 01 серпня 2014 року приблизно о 22.00 год. у квартирі АДРЕСА_2 , переконавшись, що ніхто не спостерігає за її діями, повторно таємно викрала ювелірні вироби, завдавши ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 4410 грн, після чого зникла з місця вчинення злочину.

Оскаржуваним вироком апеляційного суду цей вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасовано та призначено їй покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки.

У касаційній скарзі захисник порушує питання про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості, що стало результатом незастосування до неї положень ст. 75 КК України, і просить скасувати оскаржуваний вирок апеляційного суду та звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та засудженої, які підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечила проти задоволення касаційної скарги та просила залишити без зміни оскаржувані судові рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення скарги відсутні.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи ж захисника про необхідність звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є безпідставними.
Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6 за вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, урахував його тяжкість (яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості), дані, що характеризують особу винної, обставину, що пом`якшує покарання засудженої, та відсутність обставин, які б його обтяжували.

Зокрема, суд узяв до уваги, що ОСОБА_6 є раніше судимою особою, на обліку у психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, за місцем проживання характеризується позитивно.

Також суд урахував позицію потерпілого, який просив не призначати винній покарання, пов`язане з позбавленням волі.

На підставі наведених даних у їх сукупності районний суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої їй частини статті КК України, а також дійшов висновку, що до винної можна застосувати ст. 75 цього Кодексу і звільнити її від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд, оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_6 покарання та обґрунтованість рішення

про застосування ст. 75 КК України, взяв до уваги конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що засуджена вчинила злочинне посягання на чужу власність через три дні після відбуття покарання, призначеного за вчинення попереднього злочину, який також був проти власності, на підставі чого дійшов висновку про безпідставність та недоцільність застосування до винної ст. 75 КК України.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції, оцінивши у сукупності дані, що характеризують особу засудженої, розмір шкоди, завданої злочином, задовільну характеристику винної за місцем проживання, обставини, що пом`якшують покарання засудженої, та відсутність таких, що його обтяжували, а також урахувавши позицію потерпілого щодо виду покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6 , дійшов обґрунтованого висновку про суворість призначеного їй покарання у виді позбавлення волі та призначив їй покарання у виді обмеження волі.

З огляду на зазначені дані колегія суддів вважає призначене

ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі справедливим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 зазначеного Кодексу щодо мети покарання.

При цьому підстав вважати це покарання несправедливим унаслідок суворості, підстав для його пом`якшення чи застосування ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає.
Доводи, наведені захисником у його касаційній скарзі на підтвердження позиції щодо необхідності застосування до винної ст. 75 КК України були враховані судом апеляційної інстанції при визначенні виду та міри покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6 .
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення

й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3