Єдиний унікальний номер 722/720/16-к
Номер провадження 1-в/722/595/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2016 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

з участю: прокурора: ОСОБА_3

представника СВК № 67 ОСОБА_4

та засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Сокирянської виправної колонії №67 Відділу Державної пенітенціарної служби України у Чернівецькій області справу за клопотанням (поданням) засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням,-

в с т а н о в и в :
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище клопотанням, в якому просив про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав, при цьому вид більш м`якого покарання, на який йому слід замінити невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, просив обрати суд.

Прокурор та представник СВК № 67 проти задоволення клопотання засудженого заперечували з тих підстав, що засуджений не досяг ступеню виправлення, передбаченого ст. 82 КК України та не довів, що став на шлях виправлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02.10.2013 року за ст. ст. 186 ч. 2, 71 КК України на 5 років позбавлення волі, тобто за вчинення умисного тяжкого злочину. Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 11.02.2016 року зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення. На даний час засуджений відбув більше 2/3 строку призначеного покарання.

З досліджених судом доказів, наданих адміністрацією СВК №67, а також матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 встановлено наступні обставини:

Під час перебування в слідчому ізоляторі м. Кіровоград за порушення вимог режиму відбування покарання засуджений в одному випадку притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника слідчого ізолятора. Не заохочувався.

В Сокирянську виправну колонію ОСОБА_5 прибув 10.12.2013 року. В листопаді 2014 року у зв`язку з погіршенням станом здоров`я був етапований до спеціалізованого лікувального закладу при Стрижівській виправній колонії Управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області №81. 26.02.2015 року повторно прибув для подальшого відбування покарання до Сокирянської виправної колонії №67. За весь період перебування в установі бажання залучатися до будь яких оплачуваних робіт не виявляє у зв`язку із стійким небажанням працювати. Роботи із самообслуговування та з благоустрою установи виконання покарань виконує неохоче та виключно під контролем. За час перебування в установі до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Раніше накладене стягнення погашене у встановленому законом порядку. Заохочень не має. Участі у програмі диференційованого виховного впливу не приймає. Згідно вироку суду вину у скоєному злочині визнає частково.

Як вбачається із атестаційного листа засудженого ОСОБА_5 станом на 18.01.2016 року він не став на шлях виправлення.

З довідки №150 від 25.02.2016 року, виданої відділом організації та нормування праці СВК видно, що ОСОБА_5 з січня 2014 року по січень 2016 року включно на виробництві установи не працював, жодних норм виробітку не виконував.

З наявної в особовій справі засудженого заяви (а.с.29) встановлено, що ОСОБА_5 не бажає брати участь в трудовій діяльності під час відбування покарання.

Витягом з протоколу №3/2016 року засідання комісії СВК №67 від 12.02.2016 року вирішено відмовити в клопотанні перед судом про заміну ОСОБА_5 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням (ст.82 ККУ) як особі, яка не довела що стала на шлях виправлення.

Жодних інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту належної поведінки засудженого, яка б свідчила про те, що він став на шлях виправлення, учасниками розгляду подання до суду не подано.

Суд враховує, що ОСОБА_5 засуджений за сукупністю вироків та з вироку суду вбачається, що останній злочин він вчинив під час передбаченогог ст.75 КК України іспитового строку, призначеного йому за попереднім вироком. Дана обставина свідчить про те, що засуджений не робить для себе відповідних висновків, які б свідчили про його виправлення.

В своєму клопотанні засуджений не уточнив, на яке покарання він просить суд замінити йому невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, засуджений зазначив, що оскільки він є особою пенсійного віку, а також хворіє на ряд тяжких хвороб, то працювати в місцях відбування покарання він не може.

Відповідно до вимог ст.51 КК України більш м`якими покараннями, ніж позбавлення волі, які могли б бути застосовані до засудженого, є наступні: обмеження волі, арешт, виправні роботи, громадські роботи, штраф.

Згідно ст. 61 ч. 1 КК України покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

Ст.57 КК України передбачено, що покарання у виді виправних робіт відбувається за місцем роботи засудженого.

Ст.56 КК України передбачено, що громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт.

Тобто, кожен із вищезазначених видів більш м`якого покарання, ніж позбавлення волі, пов`язаний із виконанням засудженим певних робіт, тобто із його працею.

Разом з тим, відбуваючи покарання в СВК №67, ОСОБА_5 бажання працювати не проявляв та не працював на виробництві установи, а в судовому розгляді пояснив, що за станом здоров`я та похилим віком працювати не може.

Таким чином, вважається неможливою заміна засудженому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді обмеження волі, виправних та громадських робіт.

Згідно ст.60 КК України покарання у виді арешту полягає у триманні засудженого в умовах ізоляції і встановлюється на строк від одного до шести місяців.

Однак, невідбута засудженим частина покарання у виді позбавлення волі складає більше 2-х років, тому заміна ОСОБА_5 невідбутої частини покарання на арешт суперечить вимогам закону.

Також, суд вважає недоцільною заміну засудженому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на штраф, оскільки останній не має самостійного заробітку чи інших видів доходу для його сплати, а злочини, за які він засуджений, пов`язані із посяганням на чуже майно.

Разом з тим, згідно ст. 82 ч.3 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Встановлені обставини, на думку суду, свідчать про те, що оскільки засуджений не довів, що став на шлях виправлення, він не заслуговує на заміну не відбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким видом покарання, тому у задоволенні подання слід відмовити.

На підставі ст. 82 КК України та керуючись ст.ст.537 ч.1 п.3, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
В задоволенні клопотання (подання) засудженого ОСОБА_5 , який відбуває кримінальне покарання в Сокирянській виправній колонії відділу Державної пенітенціарної служби України в Чернівецькій області про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернівецької області шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим ОСОБА_5 в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя Сокирянського
районного суду ОСОБА_1 .