АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/2136/13-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/789/14/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.190 КК України
У Х В А Л А
25 листопада 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:
Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5

ознайомившись при попередньому розгляді з матеріалами кримінальної справи та апеляціями державного обвинувача прокурора місцевої прокуратури ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 серпня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Відповідно до вироку Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 серпня 2016 року, ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.190 КК України та призначено за даною статтею покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Постановлено після вступу вироку в законну силу, змінити засудженому запобіжний захід з підписки про невиїзд на взяття під варту. Початком відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено вважати день взяття його під варту.

У відповідності до п.5 ст.72 КК України зараховано засудженому ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 01 грудня 2011 року по 06 березня 2012 року включно та строк перебування його у Хмельницькій обласній психіатричній лікарні №1 з 12 липня 2012 року по 08 серпня 2012 року включно при проведенні стаціонарної судово-психіатричної експертизи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що складає 125 днів попереднього ув`язнення або 250 днів позбавлення волі відповідно.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 6798, 33 грн. завданих матеріальних збитків.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 700 грн. завданих матеріальних збитків.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 19 134, 48 грн. завданих матеріальних збитків.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 8 800 грн. завданих матеріальних збитків.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 8 010 грн. завданих матеріальних збитків.

Цивільний позов ОСОБА_13 про стягнення 2 200 грн. завданих матеріальних збитків залишено без розгляду за відмовою позивача від позову.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати по справі за проведення дактилоскопічних експертиз в сумі 900, 40 грн.

Вирішено долю речових доказів.

04 жовтня 2016 року кримінальна справа, разом із апеляціями державного обвинувача прокурора місцевої прокуратури ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 надійшла на апеляційний розгляд в апеляційний суд Тернопільської області, який судом першої інстанції призначено на 02 листопада 2016 року,

До початку апеляційного розгляду від судді-доповідача ОСОБА_14 та судді ОСОБА_15 надійшли заяви про самовідвід, які ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області від 18 листопада 2016 року задоволено.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 листопада 2016 суддею-доповідачем у даній справі визначено ОСОБА_2 .

Під час підготовки до апеляційного розгляду, виникла необхідність у проведенні попереднього розгляду кримінальної справи, як це передбачено ч.1 ст.357 КПК України (в редакції закону 1960 року).

Ознайомившись з матеріалами кримінальної справи та поданими апеляціями, заслухавши думку прокурора, яка вважає, що кримінальна справа підлягає зняттю з апеляційного розгляду та поверненню в суд першої інстанції для виконання вимог ст.350 КПК України (в редакції 1960 року), оскільки мотивувальна частина апеляції засудженого ОСОБА_7 не відповідає прохальній частині, колегія суддів прийшла до висновку, що кримінальну справу слід зняти з апеляційного розгляду та повернути в суд першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.4, 5 ст.350 КПК України (в редакції 1960 року) в апеляції зазначаються: вказівка на те, в чому полягає незаконність вироку, ухвали, постанови та доводи на її обгрунтування; прохання особи, яка подає апеляцію.

З мотивувальної частини апеляції засудженого ОСОБА_7 слідує, що він вважає оскаржуваний вирок суду відносно себе незаконним, посилаючись на однобічність та неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, ставлячи під сумнів допустимість доказів обвинувачення, які судом покладені в основу доведення його вини, тобто фактично порушує питання про свою невинуватість. При цьому вказує, що суд безпідставно не брав до уваги докази, які підтверджують його невинуватість.

Водночас, у прохальній частині апеляції засуджений ОСОБА_7 , зазначає лише про повне скасування вироку суду першої інстанції і постановлення судом апеляційної інстанції свого вироку, не конкретизуючи, який саме на його думку слід ухвалювати вирок, зокрема виправдувальний чи обвинувальний і при цьому порушує питання про застосування закону України Про амністію, що виключається відповідно до вимог Кримінально-процесуального законодавства, у випадку ухвалення судом виправдувального вироку, оскільки застосування закону України Про амністію можливе лише відносно осіб, визнаних винними у вчиненні інкримінованого злочину, шляхом звільнення їх від призначеного покарання.

Вищевказані недоліки колегія суддів вважає істотними та такими, що виключали можливість призначення судом першої інстанції апеляції засудженого ОСОБА_7 до апеляційного розгляду, як таку, що не відповідає вимогам ст.350 КПК України (в редакції 1960 року).

При цьому, суд першої інстанції, вищевказані порушення, залишив поза увагою, чим не дотримався вимог ст.352 КПК України ( в редакції 1960 року), яка зобовязує суд у разі невиконання особою, яка подала апеляцію вимог, передбачених ст.350 КПК України (в редакції 1960 року), залишити апеляцію без руху та повідомити про необхідність виконання цих вимог закону.

Таким чином, суд першої інстанції, отримавши апеляцію засудженого ОСОБА_7 , яка не відповідала вимогам ст.350 КПК України (в редакції 1960 року) повинен був вирішити питання щодо можливості призначення її до розгляду, проте вимог закону не виконав та безпідставно призначив апеляцію до розгляду.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.359 КПК України ( в редакції 1960 року) справа повертається суду першої інстанції у випадку, якщо: суд першої інстанції прийняв апеляцію, яка не відповідає вимогам ч.1 ст.350 КПК України (в редакції 1960 року),- для виконання вимог, передбачених ст.354 КПК України ( в редакції 1960 року).

На підставі наведеного, вважаю, що кримінальну справу про засудження ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України з апеляціями державного обвинувача прокурора місцевої прокуратури ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 серпня 2016 року, слід зняти з апеляційного розгляду та повернути в суд першої інстанції для виконання вимог ст.ст. 350, 351, 354 КПК України (в редакції 1960 року).

Після усунення Кременецьким районним судом Тернопільської області вказаних недоліків, справу відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства слід призначити до розгляду в апеляційній інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 350, 357, 359 КПК України (в редакції закону 1960 року), колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Кримінальну справу про засудження ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України за апеляціями державного обвинувача прокурора місцевої прокуратури ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 серпня 2016 року зняти з апеляційного розгляду та повернути в суд першої інстанції для виконання вимог ст.ст. 350, 351, 354 КПК України (в редакції 1960 року).

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2