АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим. провадження №636/3235/15-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/2090/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:: ч.2 ст.121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Харкові кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 29 березня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Малинівка, Чугуївського району, Харківської області, громадянин України, не одружений, не працюючий, з середньою освітою, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимий,-

засуджений за ч.2 ст.121 КК України до 8 років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили продовжено ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань №27.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислений з моменту його затримання, тобто з 16.05.2015 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 16.05.2015 року по день винесення вироку, тобто 29.03.2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнено з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 100 000 грн., на користь держави 1104,84 грн. за проведення судово-дактилоскопічної експертизи.

Як встановив суд, 15.05.2015 року, приблизно о 19 год., ОСОБА_9 знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 та перебував у кухонній кімнаті, де разом з раніше знайомим ОСОБА_10 розпивав спиртні напої. Так, в ході раптово виниклого побутового конфлікту з приводу зникнення грошей, які знаходились в зальній кімнаті вказаного домоволодіння, а саме 10 грн., у ОСОБА_9 виник злочинний умисел на спричинення тілесного ушкодження ОСОБА_10 . Далі, ОСОБА_10 взяв правою рукою ніж, що знаходився на столі, а ОСОБА_9 перехопив своєю правою рукою руку ОСОБА_10 з ножем та з достатньою силою встромив ніж, зажатий в руці, в ліве стегно останнього. Після чого ОСОБА_9 покинув місце події з метою приховати знаряддя злочину, а саме кухонний ніж, викинувши його у туалет, який розташований у дворі вказаного домоволодіння.
Відповідно до висновку експерта від 09.07.2015 року за №185 Чт/15 ОСОБА_10 спричинені наступні тілесні ушкодження кінцівки: садно на правому колінному суглобі, яке утворилося від ковзаючої дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею; колото-різана рана (1) на верхній треті лівого стегна по передньо-внутріншній поверхні з пошкодженням стегнової артерії, яка супроводжувалася масованою крововтратою і утворилась від однократного прижиттєвого удару плоского односторонньо-гострого, гострокінцевого колючо-ріжучого предмету. Причиною смерті ОСОБА_10 є крововтрата в результаті колото-різаного поранення лівого стегна з пошкодженням стегнової артерії. Смерть ОСОБА_10 наступила 15.05.2015 року, в проміжок часу з 18 год. до 20 год. Вказані тілесні ушкодження утворилися: садно - в строк 1 доба перед настанням смерті, поранення стегна з пошкодженням стегнової артерії в строк до декількох десятків хвилин перед настанням смерті. За ступенем тяжкості садно кваліфікується за критерієм тривалості розладу здоров`я, як легке тілесне ушкодження; колото-різана рана стегна з пошкодженням стегнової артерії з кровотечею, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за критерієм небезпеки для життя.
В апеляційних скаргах:
- з доповненнями обвинувачений просить вирок суду першої інстанції змінити та перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.121 КК України на ст.118 КК України, посилаючись на те, що він не мав умислу на позбавлення життя чи нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , а тільки оборонявся, оскільки потерпілий перший схопив ніж у руки.

Окрім того, обвинувачений зазначив, що судом першої інстанції було допущено ряд порушень кримінального процесуального закону. Так, судом першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_11 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим його покази є необ`єктивними.

- прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особистості обвинуваченого та тяжкості злочину через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.121 КК України у вигляді 9 років 6 місяців позбавлення волі, посилаючись на те, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_9 вину не визнав, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, цивільний позов не відшкодував, та хоча вважається в силу ст.89 КК України не судимий, але раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, потерпілу ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Розгляд апеляційних скарг в межах їх доводів встановлено, що висновок суду першої інстанції про винність обвинуваченого ОСОБА_9 в смерті потерпілого ОСОБА_10 , скоєне за обставин викладених у вироку суду, підтверджені сукупністю зібраних по справі та досліджених в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну правову оцінку.

Даючи оцінку доводам обвинуваченого та його захисника щодо того, що, суд першої інстанції невірно кваліфікував його дії за ч.2 ст.121 КК України та необхідністю перекваліфікації його дій на ст.118 КК України, то колегія суддів вважає їх не обґрунтованими.

Так, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали кримінального провадження та всі докази у справі, та обґрунтовано прийшов до висновку щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.2 ст.121 КК України, оскільки судом було достовірно встановлено, що саме під час сварки, яка виникла на ґрунті п`янства та раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_9 виник умисел на спричинення ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження, оскільки він наніс останньому удар ножем с достатньою силою в ліве стегно.
Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що наносячи удар ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_9 не бажав настання його смерті, однак враховуючи висновок додаткової судово-медичної експертизи від 29.01.2016 року за №10-185-Чт/15, а також покази експерта ОСОБА_12 , який в суді першої інстанції показав, що виявленні тілесні ушкодження заподіяні ОСОБА_10 були утворені внаслідок одного направленого, швидкого, різкого удару, а також показав, що самостійно ОСОБА_10 заподіяти собі таке тілесне ушкодження не міг.

Окрім того, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.2 ст.121 КК України у відповідності до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи» згідно яких, для відмежовування умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, від убивства через необережність суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.
Суд першої інстанції вірно встановив, що обвинувачений несподівано для ОСОБА_10 , перехопивши його руку з ножем своєю рукою, з достатньою силою наніс останньому удар ножем у ліве стегно, спричинивши тим самим тяжке тілесне ушкодження, від якого той помер. При цьому ОСОБА_9 діючи з такою силою (довжина каналу рани 9 см), достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачав, що внаслідок такої його поведінки буде спричинено шкоду здоров`ю потерпілого. Водночас, цілеспрямовано наносячи удар ножем у стегно, обвинувачений не конкретизував у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним ОСОБА_10 . Таким чином, ОСОБА_9 в даному випадку діяв із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого він, хоча і бажав спричинити або свідомо припускав спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизував точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України вірно, а тому доводи обвинуваченого в цій частині є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, та згідно ст.65 КК України враховано й дані, що характеризують особу ОСОБА_9 , який раніше в силу ст.89 КК України не судимий, не працює, крім того судом першої інстанції врахована думка потерпілої, яка просила покарати людину, яка вбила її чоловіка, поведінка самого ОСОБА_10 , яка передувала вчиненню злочину, а також враховано і обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням цих обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи прокурора щодо занадто м`якого покарання є необґрунтованими, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.2 ст.121 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Колегія суддів, вважає, що покарання відповідає тяжкості скоєного та даним про особу обвинуваченого.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого задоволенню не підлягають, оскільки по справі не встановлено жодних порушень кримінального та кримінального процесуального законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.
Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 29 березня 2015 року щодо ОСОБА_9 , - залишити без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 строк його попереднього ув`язнення з 16 травня 2015 року по 03 листопада 2016 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, а обвинуваченим ОСОБА_9 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий
Судді: