1-кс/381/55/16
381/583/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2015 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі слідчого судді- ОСОБА_1 , з участю слідчого СВ Фастівського ВП Васильківського відділу ГУ НП в Київській області ОСОБА_2 , скаржниці- ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 , з участю секретаря- ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову від 04.02.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000024 від 19.06.2014р.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , яка є потерпілою в кримінальному провадженні № 0000024 від 19.06.2014 року звернулась до суду зі скаргою на постанову про закриття кримінального провадження від 04.02.2016 року посилаючись на те, що кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України уже в-третє, абсолютно безпідставно, жодних слідчих дій на виконання ухвали слідчого судді від 19.06.2015 року проведено не було, а тому оскаржувана постанова є невмотивованою та необґрунтованою.

В судовому засіданні скаржниця та її представник підтримали вимоги скарги та просили скасувати постанову слідчого СВ Фастівського ВП Васильківського відділу ГУ НП в Київській області ОСОБА_2 про закриття кримінального провадження, пославшись на доводи, викладені в скарзі та надали суду пояснення відповідно до викладеного у скарзі.

Слідчий в судовому засіданні пояснив, що він вивчив матеріали кримінального провадження і дійшов висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, а тому ним було прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 п. 4 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора: рішення прокурора про закриття кримінального провадження-заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно ч.3 ст.284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Судом встановлено, що 19.06.2014 року за наслідками розгляду скарги ОСОБА_3 до Фастівської міжрайонної прокуратури від 22.04.2014 року було внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування. Попередня кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст.382 КК України.

Пізніше, 03.12.2014 року за заявою ОСОБА_3 було внесено в ЄРДР відомості про склад злочину, передбаченого ст..164 КК України і в подальшому зазначені кримінальні провадження об`єднані в одне, якому присвоєно № 0000024.

До того ж, скаржниця зазначила, що за її заявою від 17.06.2014 року було внесено відомості в ЄРДР з приводу невиконання рішення суду про визначення місця проживання спільної дитини ОСОБА_6 .. Правова кваліфікація ч.1 ст.382 КК України. Постановою від 07.10.2014 року зазначене кримінальне провадження було закрито в зв`язку з тим, що саме по собі рішення суду не несе зобов`язань для ОСОБА_7 в його виконанні, а тому в діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч.1 ст.382 КК України. Дана постанова була скасована слідчим суддею за скаргою ОСОБА_8 . В рамках даного кримінального провадження слідчим було складено повідомлення про підозру, проте прокурором вона погоджена не була.

Постанова про закриття кримінального провадження №0000024 від 04.02.2016 року прийнята в третє.

Як вбачається з вивчених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження, під час розгляду поданої скарги, підставою для внесення відомостей в ЄРДР за ч.1 ст.382 КК України та за ч.1 ст.164 КК України послугували наступні обставини.

18.12.2013 року Фастівським міськрайонним судом Київської області було прийнято рішення по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 , третя особа- Служба у справах дітей Фастівського міськвиконкому про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , третя особа- служба у справах дітей Фастівського міськвиконкому про визначення місця проживання дитини.

Данним рішенням було вирішено: Позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 , третя особа- Служба у справах дітей Фастівського міськвиконкому про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1 . В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

27 лютого 2014 року колегія суддів Апеляційного суду Київської області ухвалила Рішення по справі №22- п 780/1209/2014 за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2013р. за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 , третя особа: служба у справах дітей Фастівського міськвиконкому про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , третя особа служба у справах дітей Фастівського міськвиконкому про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до Ухвали Апеляційного суду Київської області було відхилено апеляційну скаргу та вирішено залишити рішення Фастівського міськрайсуду від 18.12.2013 року без змін.

Після набрання законної сили рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2013р. ОСОБА_8 здійснила реєстрацію доньки за адресою: АДРЕСА_1 , саме: за адресою реєстрації та фактичного проживання.

07 квітня 2014 року скаржниця звернулась із заявою до Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області про притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за невиконання та перешкоджання виконанню рішень суду. В усній формі їй було повідомлено про відмову у відкритті кримінального провадження.

22 квітня 2014 року, враховуючи усну відмову, ОСОБА_8 звернулась із скаргою до Фастівської міжрайонної прокуратури Київській області про притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за невиконання та перешкоджання виконанню рішень суду. На підставі такого звернення було відкрито кримінальне провадження №0000024.

На підставі цих рішень та дій, ОСОБА_8 звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської іоласті та отримала виконавчий лист №2/381/1121/13 від 18.12.2013 року.

Постановою ВП №42726230 від 02.04.2014 року ВДВС Фастівського МРУЮ у відкритті виконавчого провадження відмовлено та повернуто виконавчий, з підстав: відсутності вжиття заходів примусового характеру при виконанні рішень суду. Не погодившись із такою відмовою, ОСОБА_8 подала позовну заяву до Фастівського міськрайонного суду про відібрання дигини.
Рішенням від 25.07.2014 року Фастівського міськрайонного суду Київської області у справі №381/2467/14-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про відібрання малолітньої дитини, було прийнято рішення:

Відібрати малолітню ОСОБА_9 від ОСОБА_7 і передати її матері ОСОБА_8 , яка проживає: АДРЕСА_1 ;

Рішення суду у частині відібрання дитини та повернення її позивачці допустити негайному виконанню.

14.10.2014 року колегія суддів Апеляційного суду Київської області ухвалила рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення суду від 25.07.2014 року, яким відхилила апеляцію, а рішення Фастівського міськрайсуду від 25.07.2014 року залишено без змін.

Також, відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду від 08.04.2014 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 , третя особа-відділ ДВС Фастівського МРУЮ про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вирішено припинити з 04.03.2014 року стягнення аліментів на підставі виконавчого листа № 2/38/1116/13 виданого 18.12.2013 року Фастівським міськрайонним судом Київської області на підставі рішення Апеляційного суду від 25.09.2013 року про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання дитини ОСОБА_6 в розмірі ? частини заробітку з 18.06.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17.07.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до ухвали слідчого судді від 19.06.2015 року постанову слідчого СВ Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області від 05.06.2015 року про закриття кримінального провадження №0000024 від 19.06.2014 року -було скасувано.

В мотивувальній частині зазначеної ухвали було звернуто увагу органу досудового розслідування не наступне: «що слідчий фактично не виконав вказівки процесуального керівника, при ухваленні постанови обмежився лише внутрішніми документами державного виконавця (вимога на проведення виконавчих дій, акти державного виконавця) , не дав оцінку показів інших свідків, що свідчили на боці потерпілої і чітко зазначали про ухилення та перешкоджання ОСОБА_7 діям державного виконавця під час проведення виконавчих дій, не звернув уваги на неодноразові звернення начальника відділу ДВС Фастівського МРУЮ з поданнями до Фастівського МВ про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , а отже оцінював докази надані сторонами вибірково, необ`єктивно та без врахування положень кримінального закону. А саме, згідно положень кримінального кодексу, невиконання судового рішення виражається у відмові його виконати або в ухиленні від його виконання. Ухилення та сама відмова, яка має завуальований характер. Це означає, що особа відкрито не заявляє про відмову виконати судове рішення, але діє таким чином, що фактично унеможливлює його виконання.»

Після скасування постанови про закриття кримінального провадження від 05.06.2015 року, Фастівський міжрайонний прокурор, 14.07.2015 року звернувся з письмовою вимогою за вих. № 3333 (а.с.200 т.2 кримін.провадження) до слідчого відділу про невідкладне прийняття процесуального рішення за результатом проведених слідчих дій до 31.07.2015 року з направленням на адресу прокурора копій усих процесуальних документів. Проте, жодної зворотньої реакції (документальної) від слідчого відділу не надійшло.

В подальшому, слідчим ОСОБА_10 в рамках зазначеного кримінального провадження, було проведено повторний допит державного виконавця, долучені попередні акти державного виконавця, датовані ще до винесення постанови про закриття від 05.06.2015 року, допитаний ОСОБА_7 , за заявою і згодою ОСОБА_7 здійснено огляд домоволодіння ОСОБА_7 та допитані свідки ОСОБА_11 , яка є сусідкою ОСОБА_7 , та охарактеризувала його з позитивного боку та свідок ОСОБА_12 , яка є педагогом, в присутності якої допитувалась малолітня ОСОБА_13 в присутності батька ОСОБА_7 ще в 2014 році.

З яких міркувань та з якою метою та з чиєї ініціативи були допитані ці свідки суду не зрозуміло, проте, мотивація скасування попередньої постанови про закриття кримінального провадження, жодним чином не відображена в слідчих діях, які були здійснені слідчим ОСОБА_10 .

Крім того, стороною потерпілої, було заявлено слідчому клопотання про допит свідків ОСОБА_14 та ін.. (а.с.232 т.2), яких слідчий Перевозник так і не допитав, що на думку суду, дає підстави вважати про вибірковість фактів, які лягли в основу постанови про закриття провадження.

Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 має процесуальний статус свідка.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час проведення досудового розслідування із Фастівської міжрайонної прокуратури надійшла скарга ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження, яку він мотивує тим, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ст..164 ч.1 та ст..382 ч.1 КК України, оскільки малолітня ОСОБА_6 весь час проживає із ним, він утримує її, добросовісно виконує покладені законом зобов`язання по забезпеченню дитини житлом, харчуванням, одягом тощо. А тому, в його діях відсутнє поняття злісності ухилення від сплати аліментів, що належить до оціночних категорій і має бути визначено в кожному конкретному випадку. Також, ОСОБА_7 зазначив, що дитина категорично відмовляється йти жити до матері. Активних дій для перешкоджання рішенню суду він не вчиняє. При цьому ОСОБА_7 посилається на Інструкцію з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, відповідно до якої при виконанні рішення про відібрання дитини не допускається застосування до дитини заходів фізичного впливу.

Вищезазначені письмові докази, а саме : протокол допиту та протокол додаткового допиту державного виконавця ОСОБА_15 та пояснення (неодноразові) ОСОБА_7 і були повторно покладені слідчим в основу змісту оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження.

Крім того, в мотивувальній частині оскаржуваної постанови, слідчим зазначені мотиви та обґрунтування лише в частині складу злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, проте жодних відомостей та мотивів закриття провадження в частині складу злочину, передбаченого ст..164 КК України, слідчим не зазначено, що може свідчити про неповноту та необ`єктивність проведення досудового розслідування.

До того, ж слідчий, який прийняв рішення про закриття зазначеного кримінального провадження, з огляду на відсутність в матеріалах справи його повноважень щодо саме цього кримінального провадження, не мав законних на це підстав. До групи слідчих він включений не був і докази на підтвердження його повноважень саме в цьому провадженні відсутні. Жодних процесуальних слідчих дій в рамках зазначеного провадження слідчий ОСОБА_2 не приймав, проте, вирішив кримінальне провадження закрити.

З огляду на вищевикладене, суд категорично не погоджується із вказаними висновками слідчого щодо закриття даного кримінального провадження враховуючи наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів , а також у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Статтею 284 КПК України чітко визначені підстави до закриття кримінального провадження.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні пдлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження було встановлено, що слідчий ОСОБА_2 фактично не вчинив жодної слідчої процесуальної дії на виконання ухвали слідчого судді від 19.06.2015 року, при ухваленні постанови обмежився лише наявними в справі доказами, поклав в основу постанови матеріали державного виконавця (вимога на проведення виконавчих дій, акти державного виконавця) , не дапитав інших свідків, що свідчили на боці потерпілої, не звернув уваги на неодноразові звернення начальника відділу ДВС Фастівського МРУЮ з поданнями до Фастівського МВ про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , не зазначив мотивів та підстав щодо складу злочину передбаченого ст..164 КК України, не дав правової оцінки зазначених потерпілою обставинам, а отже оцінював докази надані сторонами вибірково, необ`єктивно та без врахування положень кримінального закону.

А саме, згідно положень кримінального кодексу, невиконання судового рішення виражається у відмові його виконати або в ухиленні від його виконання. Ухилення та сама відмова, яка має завуальований характер. Це означає, що особа відкрито не заявляє про відмову виконати судове рішення, але діє таким чином, що фактично унеможливлює його виконання.

Таким чином, на думку суду, орган досудового розслідування дійшов до помилкового висновку про те, що дане кримінальне провадження підлягає закриттю, оскільки слідчим встановлено, що активних дій, які б перешкоджали виконанню рішення суду, жодна особа не вчиняла, а на думку суду та з огляду на зібрані матеріали кримінального провадження чітко вбачаються саме завуальовані дії особи, які безпосередньо чинять перешкоди у виконанні рішення, що підтверджується протоколом допиту малолітнього свідка ОСОБА_6 , який здійснювався без згоди і присутності матері, проте за присутності і згоди батька, невиконанням з боку ОСОБА_7 вимог про проведення виконавчих дій протягом п`яти разів, наявність переліку документів, що виступають на користь батька дитини, які датовані ще до відкриття виконавчого провадження, що свідчать про наміри уникнути виконання рішення суду.

Відповідно до ст..124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх без винятку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, організацій, установ, посадових осіб, окремих громадян та їх об`єднань і підлягають виконанню на всій території України. Зважаючи на особливе значення судових рішень як актів правосуддя, законодавством за невиконання судових рішень встановлено кримінальну, майнову та адміністративну відповідальність.

Отже, враховуючи все вищевикладене, є обгрунтовані підстави для скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, оскільки слідчі дії під час проведення досудового розслідування проведено не в повному обсязі, не досліджено всіх обставин події, висновки, покладені в основу постанови про закриття є необгрунтованими, однобічними та такими, що не відповідають нормам кримінально-процесуального законодавства та кримінального закону.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 303-307 КПК України,

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження № 0000024 від 19.06.2014 року (постанова від 04.02.2016 року) задовольнити.

Постанову слідчого СВ Фастівського ВП Васильківського відділу ГУ НП в Київській області ОСОБА_2 , від 04.02.2016 року про закриття кримінального провадження №0000024 від 19.06.2014 року - скасувати.

Кримінальне провадження № 0000024 від 19.06.2014 року направити начальнику СВ Фастівського ВП Васильківського відділу ГУ НП в Київській області для відновлення досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1