Справа № 638/9893/15-к Провадження № 1-кп/638/165/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря - ОСОБА_2 ,
за участю прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
адвоката - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000151 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із вищою освітою, не працюючого, одруженого, який має на утриманні малолітнього сина 2010 року народження, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 407, ч. 1 ст. 402 КК України, з угодою при визнання винуватості від 26 серпня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:
Старшина ОСОБА_8 , призваний у Збройні Сили України та з червня 2006 року по 04 березня 2015 року, проходив військову службу у Державній прикордонній службі України.

Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.06.2013 року старшина ОСОБА_8 призначений на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії 1 відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до вимог ст. ст. 1, 2, 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 2, 9, 11, 16, 216-221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старшина ОСОБА_8 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканість державного кордону та охорону суверенних прав України, захист конституційного ладу України, цілісності її території від спроб зміни їх насильницьким шляхом.

Згідно ст. ст. 28-32, 35-37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що старші офіцери за своїм військовим званнями є начальниками для рядових, усні або письмові накази начальника, обов`язкові для виконання підпорядкованими військовослужбовцями.

Положеннями п. п. 110, 112 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, передбачено, що переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу здійснюється між з`єднаннями, військовими частинами, оперативними командуваннями (територіальними управліннями) наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні види Збройних Сил України, з`єднання, військові частини та оперативні командування (територіальні управління). Військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої на рівнозначну посаду без згоди військовослужбовця.

Так, 04 лютого 2015 року, на території відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , начальник вказаного відділу прикордонної служби майор ОСОБА_9 , будучи відповідно до ст. 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України прямим начальником для старшини ОСОБА_8 , ознайомив останнього з розпорядженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 «Про оголошення наказу» №Т/30-740 від 02 лютого 2015 року, на підставі якого, встановленим порядком віддав старшині ОСОБА_8 усний наказ прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак, старшина ОСОБА_8 в порушення вищевказаних норм чинного законодавства України, 04 лютого 2015 року вирішив стати на злочинний шлях, отримавши та зрозумівши відданий 04 лютого 2015 року майором ОСОБА_9 законний наказ, грубо порушуючи порядок проходження військової служби та установлений порядок підлеглості, діючи умисно, без поважних на те причин, відкрито не заявляючи, що не буде виконувати наказ начальника, начебто приймаючи його до виконання, відступаючи у подальшому від його приписів у часі, місці та характері дій насправді умисно його не виконав, до ІНФОРМАЦІЯ_4 04 лютого 2015 року не з`явився та в подальшому до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув.

При цьому, старшина ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 04 лютого 2015 року, в порушення ст. ст. 11, 16, 115, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 та до 04 березня 2015 року до місця служби не з`являвся, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Таким чином, старшина ОСОБА_8 , 04 лютого 2015 року, будучи військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_2 , всупереч вимог ст. ст. 1, 2, 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 2, 9, 11, 16, 216-221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, перебуваючи на території відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , отримавши законний наказ свого прямого начальника начальника вказаного відділу прикордонної служби майора ОСОБА_9 прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , для подальшого вибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 , грубо порушуючи порядок проходження військової служби та установлений порядок підлеглості діючи умисно, без поважних на те причин, відкрито не заявляючи, що не буде виконувати наказ начальника, начебто приймаючи його до виконання, відступаючи у подальшому від його приписів у часі, місці та характері дій насправді умисно його не виконав, до ІНФОРМАЦІЯ_4 04 лютого 2015 року не з`явився та в подальшому до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув, чим вчинив непокору, тобто інше умисне невиконання наказу, чим скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 402 КК України.

Він же в порушення вимог ст. ст. 1, 2, 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 2, 9, 11, 16, 216-221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 та до 04 березня 2015 року до місця служби не з`являвся, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.

На стадії судового розгляду між прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_8 у присутності захисника ОСОБА_7 26 серпня 2016 року укладено угоду про визнання винуватості. Згідно з угодою, обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 402, ч. 3 ст. 407 КК України, зобов`язався беззаперечно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_8 буде призначено покарання за ч.1 ст. 402, ч. 3 ст. 407, ч.1 ст.70 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, із застосуванням ст. 75 КК України умовно з іспитовим строком.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочини, у вчиненні яких ОСОБА_8 визнав себе винуватим, віднесені до середньої тяжкості, без завдання шкоди інтересам будь-якої особи, а отже угода відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 цілком розуміє положення ч.4 ст. 474 КПК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогами Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

ОСОБА_8 погоджується на призначення узгодженого покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Судом досліджені дані, які характеризують особу обвинуваченого і при цьому встановлено, що ОСОБА_8 раніше не судим, не перебуває на обліку в Харківському обласному наркологічному диспансеру та Харківському міському ПНД, одружений, на утриманні має неповнолітню дитину.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання останнього, не встановлено.

Шкода кримінальними правопорушеннями не завдана.

По кримінальному провадженню судові витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 100, 182, 373, 374, 475 КПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:
Затвердити угоду від 26 серпня 2016 року по кримінальному провадження №0000151 про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_8 у присутності захисника ОСОБА_7 .
Визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 402, ч. 3 ст. 407 КК України та призначити наступне покарання:

-за ч.1 ст. 402 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі;

-за ч. 3 ст. 407 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
Відповідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання і встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Відповідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

1. не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції.

2. повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;

3. періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироку законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Головуючий: суддя ОСОБА_1