Справа № 521/2980/14к
Провадження по справі 1/122/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілої - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Одесі, має неповну середню освіту, не працює, не одружений, не судимий в силу положень ст. 89 КК України, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

-у скоєнні злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України,-

У С Т А Н О В И В:
05 листопада 2009 року близько 11 години ОСОБА_4 , знаходячись на вул. Гайдара кут вул. Терешкової у м. Одесі, на ґрунті давнього невирішеного конфлікту з приводу цивільно-правового спору між його матір`ю ОСОБА_6 і потерпілою ОСОБА_5 , умисно наніс ОСОБА_5 удар ногою в область куприка, спричинивши при цьому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді закритого травматичного розриву синхондрозу 2-3 куприкових хребців (перелому куприка на рівні 3-го хребця) із загином у порожнину тазу, яке не було небезпечним для життя, але потягло тривалий розлад здоров`я більше 21 дня.

Обвинувачений ОСОБА_4 , не визнавши себе винним у скоєнні злочину, пояснив суду, що 05 листопада 2009 року після закінчення судового засідання в апеляційному суді Одеської області разом з ОСОБА_7 та іншою особою вийшли на вулицю, перейшли на протилежну сторону, сіли в маршрутне таксі і поїхали, при цьому на автобусній зупинці з потерпілою ОСОБА_8 вони не зустрічалися. Приблизно через місяць дільничний інспектор повідомив, що ОСОБА_8 звернулася до міліції із заявою, нібито він (обвинувачений) її побив. Після цього розпочалося досудове розслідування. Однак він потерпілу не бив і тілесних ушкоджень ОСОБА_8 не спричиняв.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченим, його вина у скоєнні інкримінованого злочину підтверджується іншими дослідженими судом доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що 05 листопада 2009 року приблизно о 10.30-11 годині разом з чоловіком ОСОБА_9 після судового засідання вийшли з будівлі апеляційного суду Одеської області і чекали маршрутного таксі на зупинці на розі вулиць ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . До них наблизилися ОСОБА_12 і ОСОБА_7 та інша особа, при цьому підсудний наніс їй (потерпілій) удар ногою в нижню частину спини, спричинивши тілесні ушкодження. В цей час до зупинки під`їхало маршрутне таксі, вони з чоловіком сіли в нього і залишили місце події. Того ж дня вона звернулася до поліклініки зі скаргами на сильний біль в місці удару, пройшла необхідні обстеження, і їй було встановлено діагноз перелом куприка. З приводу спричинених ОСОБА_12 тілесних ушкоджень вона тривалий час перебувала на стаціонарному і амбулаторному лікуванні.

У зв`язку з визнанням неможливості явки судом були оголошені показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були дані під час досудового розслідування та в минулому судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_9 показав, що 05 листопада 2009 року приблизно о 10.30 годині разом з дружиною потерпілою ОСОБА_5 вийшли з будівлі апеляційного суду Одеської області на зупинку громадського транспорту. До них підійшли ОСОБА_7 , яка кричала на них (свідка і потерпілу), та ОСОБА_12 , який підійшов до ОСОБА_8 ззаду і наніс їй удар ногою в область куприка. Разом з дружиною він сів в маршрутне таксі, яке в цей час під`їхало, і залишили місце події. Потерпіла скаржилася на біль в місці удару і звернулася до лікарні. Після проведення досліджень було виявлено, що від удару ОСОБА_12 їй було спричинено перелам куприка, у зв`язку з чим вона перебувала на стаціонарному лікуванні (т. 1 ар. 83-84, т. 4 ар. 197, т. 5 ар. 101-102).

Свідок ОСОБА_13 показала, що восени 2015 року приблизно об 11 годині їхала в маршрутному таксі № 175 м. Одеси. На куту вулиць Гайдара і ОСОБА_11 автобус зупинився перед світлофором і вона, звернувши увагу на людей, що знаходилися на зупинці, побачила, що підсудний підбіг до потерпілої і наніс їй удар ногою в нижню частину спини. Після цього маршрутне таксі під`їхало до зупинки і потерпіла разом із супутником зайшли до нього (т. 1 ар. 103-104, т. 4 ар. 199-200, т. 5 ар. 108-109).

Аналізуючи показання потерпілої і вказаних свідків, суд зважає на те, що відсутні будь-які дані, що ставили б під сумнів їх достовірність. Всі зазначені показання є логічними, послідовними і не мають протиріч. Деякі розбіжності відносно викладених ними характеру розвитку подій обумовлені особистим сприйняттям кожним тих моментів, які вони спостерігали, а тому немає підстав для визнання показань свідків недостовірними.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_14 , даних на досудовому слідстві, він працює водієм маршрутного таксі № 175 у м. Одесі. На початку листопада 2009 року приблизно о 10.30 годині, проїжджаючи по вул. Гайдара, він побачив, що чоловік віком приблизно 40-а років наніс удар ногою в область спини жінці похилого віку. Поруч з цими особами також перебували чоловік і жінка, обидва похилого віку. На зупинці постраждала жінка і її супутник зайшли в маршрутне таксі (т. 1 ар. 216-218).

Під час проведення слідчої дії пред`явлення особи для впізнання свідок ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_4 як особу, якою було нанесено удар ногою у спину літній жінці і щодо якої раніше він давав показання. Результати впізнання відображено у протоколі та фототаблиці. При цьому проведення зазначеної слідчої дії відбувалося відповідно до вимог ст.ст. 174, 176 КПК України (1960 року), а складений за її результатами протокол відповідає встановленим Законом вимогам (т. 2 ар. 393-396).

При проведенні очної ставки між свідком ОСОБА_14 та підсудним ОСОБА_4 , свідок повністю підтвердив викладені у вироку вище показання, які давав на досудовому слідстві (т. 2 ар. 397-398).

Проведення впізнання та очна ставка відбулися в один день 08 січня 2012 року, і того ж дня свідок ОСОБА_14 звернувся до слідчого із заявою, в якій вказав, що ОСОБА_4 його ображає, загрожує, провокує на конфлікт, тому він відмовляється від проведення будь-яких слідчих дії з підсудним в подальшому, щоб уникнути проблем на роботі і в особистому житті.

Після цього свідок ОСОБА_14 був двічі допитаний в судовому засіданні і пояснював, що бачив, як чоловік наніс потерпілій удар ногою, але не має впевненості у тому, що цей чоловік був саме ОСОБА_4 (т. 4 ар. 206-207, т. 5 ар. 110-111).

Аналізуючи показання свідка, суд приходить до висновку, що під час досудового розслідування ОСОБА_14 дав правдиві показання про обставини скоєння ОСОБА_4 злочину, але в подальшому, побоюючись можливих агресивних дій з боку підсудного, змінив показання. Такий висновок суду підтверджується як зазначеною у вироку вище заявою свідка, так і його поясненнями суду про агресію ОСОБА_12 і про побоювання за сім`ю (дослівно: «У мене 3 дітей» - т. 5 ар. 111).

Тому суд бере за основу показання свідка ОСОБА_14 на досудовому слідстві, які узгоджуються з показаннями потерпілої, інших свідків та іншими доказами у справі.

Свідок ОСОБА_6 показала в судовому засіданні, що підсудний доводиться їй сином, а з потерпілою вона має неприязні стосунки. 05 листопада 2009 року після судового засідання разом з ОСОБА_12 вийшла з апеляційного суду Одеської області. Разом вони перебігли на іншу сторону дороги до маршрутного таксі, що зупинилося. Шморгун деякий час розмовляв з іншою особою, а вона його чекала біля передньої двері автобуса, після чого вони удвох сіли в автобус і поїхали. Потерпілу на вулиці вона не бачила.

Суд звертає увагу на те, що показання свідка ОСОБА_6 повністю не підтверджуються матеріалами справи, спростовуються показаннями потерпілої, інших свідків. Критично оцінюючи показання ОСОБА_6 , суд вважає їх неправдивими, даними з метою уникнення кримінальної відповідальності підсудним ОСОБА_4 , який доводиться їй сином.

Крім того судом досліджені інші докази, надані учасниками процесу.

Так, 05 листопада 2009 року колегією суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в судовому засіданні було розглянуто цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.12.2007 року за позовом ОСОБА_5 до Затоківської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно. Справа розглядалася за участю позивачки ОСОБА_5 , апелянта ОСОБА_6 , крім того в судовому засіданні був присутній ОСОБА_4 як представник ОСОБА_6 . За результатами розгляду провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 було закрито, а рішення суду першої інстанції, якою позов ОСОБА_5 задоволено, - залишено в силі, про що апеляційним судом винесена відповідна ухвала (т. 1 ар. 38-39).

06 листопада 2009 року до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області надійшла і зареєстрована заява потерпілої ОСОБА_5 , в якій вона прямо вказала на ОСОБА_4 як на особу, що 05 листопада 2009 року наніс їй удар ногою в область спини, спричинивши тілесні ушкодження (т. 1 ар. 5).

Факт перебування ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні з приводу тілесних ушкоджень та придбання нею медичних препаратів підтверджується довідкою Одеської міської лікарні № 10 (т. 1 ар. 95). Ці ж обставини підтверджуються даними амбулаторної картки потерпілої (т. 4 ар. 101-103) та історією хвороби (т. 4 ар. 129-148).

Висновком судово-медичної експертизи встановлено, що ОСОБА_5 05 листопада 2009 року були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді травматичного розриву синхондрозу 2-3 куприкових хребців із загином в порожнину тазу, забою крижово-куприкової області. Дані ушкодження спричинені дією тупого предмету і могли утворитися від одного травматичного впливу (удару) (т. 1 ар. 72-75, 89-92).

Зазначені висновки СМЕ підтверджені заключенням комісійної судово-медичної експертизи. Експертами встановлено, що тілесне ушкодження у ОСОБА_5 ймовірно спричинене в результаті удару ногою в область куприка. Спричинення цього тілесного ушкодження при падінні з висоти власного росту малоймовірно і його утворення для такого механізму травми нехарактерно. З отриманим ушкодженням потерпіла могла здійснювати активні цілеспрямовані дії, в тому числі і пересуватися без підтримки, підніматися по сходах. Отримане ОСОБА_5 ушкодження потягло за собою розвиток посттравматичної кокцигодинії (болю у куприку) (т. 2 ар. 364-371).

Зазначені висновки експертиз узгоджуються з поясненнями потерпілої та свідків щодо механізму утворення тілесних ушкоджень і підтверджують, що обвинувачений умисно наніс потерпілій удар ногою в область куприка, спричинивши тілесні ушкодження.

Під час відтворення обстановки і обставин події потерпіла ОСОБА_5 (т. 1 ар. 212-214) та свідок ОСОБА_9 (т. 1 ар. 209-211) показали і пояснили, яким чином ОСОБА_12 спричинив потерпілій тілесні ушкодження. Дані, отримані при проведенні вказаних слідчих дій узгоджуються з показаннями потерпілої і свідка, викладеними у вироку.

Аналіз досліджених доказів дає суду підстави для висновку, що між потерпілою і обвинуваченим, а також між членами їх сімей протягом тривалого часу встановилися неприязні стосунки з приводу спірної земельної ділянки і нерухомого майна на ній. 05 листопада 2009 року після розгляду спору апеляційним судом Одеської області і прийняття рішення не на користь ОСОБА_12 і його матері ОСОБА_7 , конфліктна ситуація між останніми та потерпілою продовжилася поза межами судового засідання. Реалізовуючи свій умисел на спричинення ОСОБА_8 фізичної шкоди у вигляді тілесних ушкоджень, ОСОБА_12 наніс їй удар ногою в область спини. Від нанесеного удару потерпіла отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Таким чином, спричинення потерпілій тілесних ушкоджень стало наслідком умисних дій ОСОБА_4 , які утворюють склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але спричинило тривалий розлад здоров`я.

ОСОБА_4 вважається не судимим в силу положень ст. 89 КК України, за місцем проживання характеризувалася позитивно (т. 2 ар. 423).

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , є вчинення злочину щодо жінки, яка є особою похилого віку, оскільки такий вік потерпілої 1947 року народження був достеменно відомим обвинуваченому.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує, що вчинений ним злочин є злочином середньої тяжкості, особу винного, наявність обставини, що обтяжує покарання, і вважає необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів обрати покарання у виді позбавлення волі.

ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Під час судового розгляду від учасників судового провадження не надходило клопотань про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності із закінченням строків давності.

Положеннями ч. 5 ст.74 КК України визначено, що особа може бути звільнена від покарання за вироком суду на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Таким чином, ОСОБА_4 підлягає звільненню від призначеного судом покарання із закінченням строків давності.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України (1960 року), суд,-

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України, призначивши покарання у вигляді позбавлення волі на строк один рік.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі на строк один рік відповідно до положень ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України із закінченням строку давності.

Обраний щодо ОСОБА_4 запобіжний захід підписку про невиїзд залишити незмінним до набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 15 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1