Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 звернулась до суду із клопотанням, погодженим з прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 , в якому просить накласти арешт шляхом заборони відчуження майна на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .
У клопотанні зазначено, що 31.10.2016 року до Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у місті Києві надійшла заява від ОСОБА_5 про те, що 03.10.2016 року невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа квартирою АДРЕСА_1 .
23.05.2014 року на ОСОБА_5 було виготовлено Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до Акту прийому-передачі квартири АДРЕСА_1 до Договору № 131/І-Е від 24.10.2006 про участь у Фонді фінансування будівництва від 24.06.2014, ТОВ «Еверест Плюс» передало квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 для користування, з метою оформлення права власності на неї.
Однак, згідно із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_7 на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 03.10.2016 року.
З метою попередження відчуження квартири АДРЕСА_1 , що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , та попередження настання тяжких наслідків, необхідно накласти арешт шляхом заборони відчуження майна.
Враховуючи клопотання слідчого про розгляд справи без повідомлення власника майна та на підставі положень ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна, визнано за можливе провести судовий розгляд клопотання без участі власника майна.
Вислухавши доводи слідчого, якими вона обґрунтовує клопотання, дослідивши надані копії документів, слідчий суддя вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 4, 11 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна накладається на майно третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Договором № 131/І-Е про участь у Фонді фінансування будівництва від 24.10.2006, укладеного між ТОВ «УКО-Капітал» як «Управителем» та ОСОБА_5 як «Довірителем», передбачено, що Довіритель зобов`язується передати Управителю в управління грошові кошти з метою отримання у власність об`єкта інвестування, а Управитель зобов`язується прийняти кошти на рахунок Фонду фінансування будівництва у довірчу власність та здійснювати від свого імені за плату управління цими коштами в порядку та на умовах, передбачених Правилами ФФБ. Об`єкт інвестування квартира секції 1, 5 поверху, однокімнатна, номер об`єкту інвестування 8, за адресою: м. Київ, вул. Лохвицька (І черга).
Згідно із Додаткової угоди від 24.06.2014 року № 1 до вказаного Договору, після введення об`єкта будівництва в експлуатацію, номер квартири було змінено з №8 на АДРЕСА_1 та закріплено за ОСОБА_5 .
Як убачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.11.2016 року №72738294, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру зареєстрованого за № 0310/16-1 від 03.10.2016 року.
За даними протоколу допиту потерпілого від 02.11.2016 року право власності у встановленому законом порядку ОСОБА_5 не набував та відповідно відчуження квартири не здійснював.
Беручи до уваги викладене, з метою запобігання в подальшому незаконного відчуження вказаної квартири, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на об`єкт нерухомого майна.
Керуючись ст.ст. 131, 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя -
Клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 задовольнити.
Накласти арешт шляхом заборони відчуження нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 .
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а підозрюваним у той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя