Єдиний унікальний номер 722/1644/16-к
Номер провадження 1-кп/722/71/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2016 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

та обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сокиряни кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000281 від 13.07.2016 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, військовозобов`язаного, із повною загальною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, непрацюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
12.07.2016 року близько 22.00 год. ОСОБА_5 , знаходячись на території господарства свого батька ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , під час виниклої суперечки, умисно наніс ОСОБА_4 кулаком руки два удари в область обличчя та штовхнув його, від чого останній впав на землю лівою частиною тіла, спричинивши тим самим ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді закритого розриву лівого акроміально-ключичного з`єднання, забійної рани спинки ному, садна обличчя, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою винуватість у спричиненні ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесних ушкоджень визнав в повному об`ємі та щиро розкаявся, однак, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.63 Конституції України та ст.42 КПК України, відмовився від дачі показань суду.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.56 КПК України, відмовився від дачі суду показань щодо свого сина ОСОБА_5 , зазначивши при цьому про відсутність у нього будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого. Просив останнього суворо не карати.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, його вина доведена наступними дослідженими судом належними і допустимими письмовими доказами, а саме:

- протоколом прийняття від ОСОБА_4 заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.07.2016 року, в якому останній повідомляє про те, що 12.07.2016 року його побив син ОСОБА_5 ;

- висновком судово-медичної експертизи №120 від 18.07.2016 року, згідно якого ОСОБА_4 перебуває на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Сокирянської ЦРЛ з 13.07.2016 року з діагнозом: закритий розрив (неповний) лівого акроміально-ключичного з`єднання. При судово-медичній експертизі у ОСОБА_4 виявлені слідуючі тілесні ушкодження: закритий розрив лівого акроміально-ключичного з`єднання, забійна рана спинки ному, садна обличчя. Дані тілесні ушкодження виникли щонайменше від триразової дії тупих твердих предметів або удару об такі, цілком можливо внаслідок травматичної дії кулаків рук з послідуючим падінням потерпілого з висоти власного зросту та співударяння об тверде дорожнє покритя. По часу свого виникнення можуть відповідати на 12.07.2016 року, тобто їх виникнення цілком можливе при обставинах та час вказаних вище та відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню важкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я.

На підставі ст.349 ч.3 КПК України за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються.

При цьому, судом з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає. Також судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, враховуючи в сукупності наведені вище досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення в ході судового розгляду кримінального провадження доведена в повному об`ємі.

Суд вважає, що органом досудового розслідування правильно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст.122 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що він вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке у відповідності до ч.3 ст.12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема те, що він раніше не судимий, свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав в повному об`ємі, щиро розкаявся, має на утриманні двох малолітніх дітей, позитивно характеризується по місцю свого проживання.

Наведені обставини суд, на підставі ст.66 КК України, визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 .

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд, на підставі п.6 ч.1 ст.67 КК України, визнає те, що кримінальне правопорушення він вчинив щодо особи похилого віку.

Враховуючи в сукупності всі обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу винного, а також враховуючи обстановку вчинення кримінального правопорушення, зокрема характер та кількість завданих обвинуваченим ударів, обсяг спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, суд вважає, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 , останньому слід призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.

При цьому, із урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного тавідсутності до нього будь-яких претензій з боку потерпілого, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без ізоляції його від суспільства, застосувавши відносно нього ст.ст.75,76 КК України та звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Суд вважає, що саме такий вид покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст.373, 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, і за його вчинення призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

На підставі ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, зобов`язавши його протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти ці органи про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися в органи кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 30-ти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області.

Суддя Сокирянського
районного суду ОСОБА_1