Справа №488/3279/14-к 29.07.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 липня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
Головуючого-судді: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
судового розпорядника: ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 321, ч. 2 ст. 309 КК України.
Учасники судового провадження::
прокурор: ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинувачений: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.2 ст. 307, ч. 1 ст. 321, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання: за ч. 1 ст. 190 КК України обмеження волі строком на 1 (один) рік; за ч. 2 ст. 307 КК України позбавлення волі строком на 6 (шість) років з конфіскацією ? частини належного йому майна; за ч. 1 ст. 321 КК України позбавлення волі строком на 1 (один) рік; за ч. 2 ст. 309 КК України позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
_______________________________________________________________
Провадження № 11-кп/784/451/16 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_10
Категорія: ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 307, Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_1
ч. 1 ст. 321, ч. 2 ст. 309 КК України
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 6 (шість) місяців з конфіскацією ? частини належного йому майна.
Строк відбування ОСОБА_6 покарання ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання під час досудового розслідування - з 10.06.2014 року.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг:
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 в своїх апеляційних вимогах просять скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 190, ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 321 КК України, на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України та ухвалити новий вирок, яким дії ОСОБА_6 кваліфікувати за ч.1 ст. 309 КК України та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі та обмежитися відбутим строком в СІЗО м. Миколаєва.

Доводи осіб, які подали апеляційні скарги:
В своїх доводах захисник ОСОБА_7 вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку із допущенням неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
На обґрунтування своїх доводів захисник зазначила, що стороною захисту під час розгляду справи було заявлено клопотання в якому зазначалось про всі порушення вимог закону, які були допущені при проведенні досудового розслідування, проте, вказане клопотання захисника, так і не було судом вирішено у встановленому законом порядку по суті, а лише зазначено у вироку про його наявність.
Також, захисник вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Стверджує, що збут наркотичного засобу було скоєно не ОСОБА_6 , а іншою особою на ім`я « ОСОБА_11 », саме нею було здійснено збут наркотичних речовин ОСОБА_6 . Захисник стверджує, що ОСОБА_6 хоча і придбав наркотичні засоби, проте за спільні кошти його та ОСОБА_12 , саме з метою подальшого їх спільного вживання, що задокументовано та підтверджується відеоматеріалом проведення оперативної закупки від 23.05.2014 року та від 18.06.2014 року.
На думку захисника, суд у вироку необгрунтованно послався, на рапорти оперативних співробітників, оскільки на думку захисника, рапорт є документом виключно для внутрішнього користування, а тому в розумінні ст. 84 КПК України не може визнаватись, як доказ.
Захисник вважає, що постанова прокурора прокуратури Корабельного району № 223 від 16.05.2014 року про проведення контролю за вчиненням злочину, не відповідає вимогам чинного законодавства зважаючи на наступне. В постанові прокурора не вказано: місце проведення закупки; ким саме буде проведена така закупка наркотичних речовин; відомості про засекречування особи-покупця; письмова згода покупця ОСОБА_12 , на участь у проведенні закупки; немає документів, які б підтверджували походження коштів, використаних під час закупки, їх ідентифікацію; відсутні документальні підтвердження використання грошових коштів МВС чи СБУ.
Захисник звертає увагу, що в постанові прокурора вказано, що дозвіл на проведення такого заходу, як оперативна закупка надається саме слідчому - ОСОБА_13 , проте захід було проведено оперативними працівниками без письмового доручення вказаного слідчого, що на думку захисника є істотним порушенням вимог чинного законодавства.
Захисник вказала, що обидві закупки наркотичного засобу були проведені працівниками міліції на основі лише однієї постанови прокурора, яка, на думку апелянта, дає право на проведення лише однієї оперативної закупки.
Також, захисник зазначає, що в матеріалах провадження відсутні матеріали, щодо проведення інших негласних слідчих дій, таких як аудіо -, відео - контроль особи, зняття інформації з телекомунікаційних мереж, що на думку захисту є обов`язковим по вказаній категорії справ.
Крім того, апелянт звернула увагу на ряд порушень, допущених під час проведення оперативних закупок наркотичних засобів, вказавши, що працівниками міліції використовувалися автомобілі, на яких доставляли закупника та інших учасників слідчих дій, проте огляд цих транспортних засобів не проводився.
Вважає, що за таких обставин взагалі невідомо, що саме закупник видав працівникам міліції та що в подальшому стало предметом експертного дослідження, оскільки не було належним чином оформлено видачу предметів та їх подальший огляд. Стверджує, що поняті не могли безпосередньо спостерігати момент передачі наркотичної речовини, весь час знаходилися в автомобілі з іншими учасниками закупки.
Також, захисник ОСОБА_7 посилається на те, що дії закупника ОСОБА_12 , якими керували оперативні працівники Корабельного РВ слід трактувати як провокацію злочину, оскільки ОСОБА_12 надав ОСОБА_6 свій власний мобільний телефон, наполягав, щоб ОСОБА_6 зателефонував особі на ім`я « ОСОБА_11 » та купив в неї наркотичний засіб.
Захисник вказала, що в матеріалах кримінального провадження відсутній витяг з ЄРДР по факту скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України. Судом не перевірялася наявність заведення оперативно-розшукової справи.
Апелянт зазначила, що під час обшуку в квартирі, де зареєстрований ОСОБА_6 , ніяких грошових коштів, в тому числі тих, що були надані йому закупником ОСОБА_12 за ніби придбання наркотиків знайдено не було, що на думку апелянта, вказує на те, що наркотичні засоби ОСОБА_6 не збувалися ні закупнику, ні іншим особам. Все вищевказане, на думку захисника ОСОБА_7 , свідчить про відсутність в діях ОСОБА_14 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а також вказує на необхідність перекваліфікувати дії обвинуваченого за ч.1 ст. 309 КК України.
По епізоду вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, апелянт зазначила, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_6 в добровільному порядку виплатив частину коштів, які були йому помилково нараховані, що, на думку апелянта, вказує на відсутність в нього умислу на заволодіння вказаними коштами. Вказала, що 22.07.2014 року заочним рішенням суду було стягнено із ОСОБА_6 суми надміру виплачених державних коштів, тобто між ОСОБА_6 та Управлінням ПФУ склалися цивільно-правові відносини.
Крім того, стверджує, що оскільки в ході досудового розслідування нікого не визнано потерпілим, не визначено суму спричиненого матеріального збитку, тому в діях ОСОБА_6 взагалі немає складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.
Апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 містить вимоги, аналогічні вимогам скарги захисника ОСОБА_7 . Крім того, ОСОБА_6 по епізоду вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, вказав, що умислу на незаконне заволодіння коштами не мав, переплата була викликана тим, що він не знав про своє відрахування з навчального закладу, оскільки не відвідував занять.
Виклад позиції інших учасників судового провадження:
В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 прокурор просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. Вважає, що судом повно досліджено всі письмові докази, допитані всі свідки, наявні в справі докази не містять протиріч.
Обставини, встановлені судом першої інстанції:
Судом першої інстанції встановлено, що 21.12.2009 року ОСОБА_6 звернувся до Управління Пенсійного Фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва з заявою про призначення соціальної допомоги, а саме про надання допомоги по втраті годувальника до 18 років, а 24.04.2012 року надав довідку про навчання у ВПУ Суднобудування № 1, що є підставою для продовження виплати соціальної допомоги з 01.05.2012 по 30.06.2014 роки. Однак з 01.09.2012 року обвинувачений був переведений на навчання до Миколаївського професійного ліцею будівництва та сфери послуг, де повинен був навчатися до 30.06.2015 року. При постановці на облік обвинувачений був ознайомлений про відповідальність в разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання ним соціального забезпечення.
Відповідно до ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання соціальної допомоги мають діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років.
11.03.2013 року співробітником Управління ПФУ в Корабельному районі м. Миколаєва був направлений запит стосовно навчання обвинуваченого у Миколаївському професійному ліцеї будівництва та сфери послуг, у відповіді на який було зазначено, що останній відрахований з 08.01.2013 року. Таким чином, обвинувачений, маючи умисел на заволодіння бюджетними коштами шляхом обману, з корисливих мотивів, не повідомив про відрахування з навчального закладу Управління ПФУ в Корабельному районі м. Миколаєва. Тобто, в період з 01.02.2013 по 31.03.2013 року обвинувачений шляхом обману, в порушення статей 36, 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» отримав державні грошові кошти у вигляді пенсії за втратою годувальника на загальну суму 3243, 18 грн. .
Крім того, 23.05.2014 р. під час проведення оперативної закупки наркотичних засобів, обвинувачений, маючи умисел, спрямований на незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, із корисливих мотивів, знаходячись в другому під`їзді будинку АДРЕСА_2 , незаконно збув ОСОБА_12 медичний шприц об`ємом 2 мл з рідиною коричневого кольору, яка, згідно висновку експерта № 42 від 24.05.2014 року є особливо небезпечним наркотичним засобом - опієм ацетильованим, масою в перерахунку на суху речовину 0,069 грамів, отримавши за незаконний збут грошову винагороду в сумі 120,00 гривень. 23.05.2014 р. ОСОБА_12 добровільно видав працівникам міліції вказаний медичний шприц із ацетильованим опієм.
Також, 10.06.2014 року під час проведення оперативної закупки наркотичних засобів, обвинувачений, маючи умисел, спрямований на незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, із корисливих мотивів, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно збув ОСОБА_12 медичний шприц, об`ємом 2 мл, з рідиною коричневого кольору, яка, згідно висновку експерта № 1063 від 11.06.2014 року містить особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, масою в перерахунку на суху речовину 0,044 грамів, отримавши за незаконний збут грошову винагороду в сумі 200,00 гривень.
В цей же день, ОСОБА_12 добровільно видав працівникам міліції вказаний медичний шприц із ацетильованим опієм.
До того ж, 10.06.2014 року під час проведення оперативної закупки наркотичних засобів, обвинувачений, маючи умисел, спрямований на незаконний збут сильнодіючого лікарського засобу димедролу, із корисливих мотивів, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно збув ОСОБА_12 одну таблетку, яка, згідно висновку експерта № 1064 від 11.06.2014 року містить сильнодіючий лікарський засіб - димедрол, масою в перерахунку на суху речовину 0,0496 грамів. В цей же день ОСОБА_12 добровільно видав працівникам міліції придбану ним таблетку димедролу.
Крім того, 10.06.2014р. в ході проведення обшуку за місцем мешкання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено медичний шприц об`ємом 2 мл, заповнений на 1 мл речовиною коричневого кольору, яка містить особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований масою в перерахунку на суху речовину 0,099 грам, металевий ополоник з нашаруванням речовини коричневого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом - опієм ацетильованим масою в перерахунку на суху речовину 0,005 грам, три фрагменти вати коричневого кольору, на якій наявний особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, масою в перерахунку на суху речовину 0,012 грам, які обвинувачений незаконно зберігав за адресою свого мешкання без мети збуту.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції:
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 на підтримку їх апеляційних скарг; думку прокурора про залишення вироку суду без змін, а апеляційних скарг без задоволення; вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг та дослідивши докази у апеляційному суді повторно, колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до вимог ст.. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених КПК України.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст..94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 таким вимогам не відповідає насамперед з точки зору обґрунтованості такого судового рішення.
Відповідно до вимог ст.. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному і всебічному і неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Так, з відео-аудіо запису до протоколу контролю за вчиненням злочину від 23.05.2014 року (т.2 а.с.30,40-41, 69) вбачається, що між закупником ОСОБА_12 та ОСОБА_6 23.05.2014 року відбувається розмова про придбання наркотичного засобу у «Олени», причому ініціатором цієї розмови виступає саме ОСОБА_12 .. Для цього ОСОБА_12 передає ОСОБА_6 гроші, які були йому вручені працівниками поліції перед цим та надає свій мобільний телефон для зв`язку з « ОСОБА_11 ». ОСОБА_6 по телефону домовляється про закупівлю наркотиків з « ОСОБА_11 » і разом з ОСОБА_12 чекають її біля однієї години. Дочекавшись, ОСОБА_6 підходить до автомобіля, який під`їхав, передає гроші і придбаває наркотичні засоби. Після того, як автомобіль поїхав, ОСОБА_6 і ОСОБА_12 заходять до під`їзду будинку, піднімаються на міжповерхову клітину, де разом готують наркотичний засіб, набирають у шприці і туто ж його обидва вживають шляхом внутрівенних ін.єкцій. Залишки наркотичного засобу у шприці ОСОБА_12 забирає, виходить з під`їзду будинку і йде до автомобіля з працівниками поліції, яким і передає цей шприц. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що ініціатором закупівлі наркотичного засобу 23.05.2014 року при проведенні оперативної закупівлі був саме закупник ОСОБА_12 , який ніби-то погодився викрити ОСОБА_6 як збутчика наркотиків. Більш того, і ОСОБА_12 і ОСОБА_6 при цьому виступали у ролі закупників наркотичного засобу. Збувачем наркотичних засобів була « ОСОБА_11 », діяльність якої оперативними працівниками поліції, взагалі, залишена поза увагою.
З відео-аудіо запису проведення оперативної закупки від 10.06.2014 року вбачається, що ініціатором закупівлі наркотичних засобів знов був ОСОБА_12 .. Він знов надавав ОСОБА_6 свій мобільний телефон для замовлення наркотичного засобу. ЗІ змісту розмови ОСОБА_6 по телефону вбачається, що наркотичний засіб він знов замовляв « ОСОБА_11 ». Колегія суддів констатує, що при проведенні контрольних закупок 23.05. та 10.06.2014 року, які ставляться у провину ОСОБА_6 як збут наркотичних засобів, у нього таких засобів при собі не було. Про це був освідомлений і закупник ОСОБА_12 , який у першому випадку чекав разом з ОСОБА_6 , коли « ОСОБА_11 » привезе наркотичний засіб, а у другому - коли чекав ОСОБА_6 у його квартирі і розмовляв з його матір`ю, яка його ж і запитувала про те, у кого її син купує наркотики.
Як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді ОСОБА_6 підтверджував події, які були зафіксовані на вищезазначеному відео-аудіозапису та стверджував, що ініціатором закупівлі наркотичного засобу у «Олени» для сумісного вживання був саме ОСОБА_12 , якого він знає в обличчя, але під іншим ім`ям і з яким вони неодноразово до цього вже вживали наркотичні засоби. Ці наркотичні засоби він у « ОСОБА_11 » купував за спільні з ОСОБА_12 гроші. А оскільки ОСОБА_12 надавав більшу частину коштів, то і залишки наркотичного засобу після сумісного вживання, забирав ОСОБА_12 . Ці покази обвинуваченого викладені у вироку, але їх достовірності суд першої інстанції оцінки не дав і залишив їх поза увагою. Між тим, ці покази підтверджуються змістом аудіо-відеозапису контролю за вчиненням злочину та не спростовуються будь-якими іншими доказами.
Зі змісту постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину ( т.2 а.с.22-23) вбачається, що рішення про проведення такої негласної слідчої дії прокурором приймалось на підставі рапорту оперативного працівника про те, що ОСОБА_6 збуває наркотичні засоби. Між тим, жодних доказів цьому у матеріалах кримінального провадження немає. Більш того, рішення прокурором було прийнято про проведення однієї контрольної закупки. ЇЇ проведення доручалось слідчому ОСОБА_15 .. На підставі чого ці негласні слідчі дії проводили оперативні працівники - з матеріалів справи не вбачається.
У постанові прокурора зазначається, що оперативна закупівля повинна проводитись без відкритого фіксування її результатів та з втратою грошових коштів.
Колегія суддів на підставі вищезазначеної постанови прокурора та обставин проведення цієї слідчої дії приходить до висновку, що метою проведення цієї негласної слідчої дії було не викриття дійсного збутчика наркотичних засобів, а підбурювання та провокація ОСОБА_6 на вчинення злочину.
Відповідно до рішень ЄСПЛ «Ваньян проти Росії» та «Тейшейра де Кастро проти Португалії» дії особи, яка вчинила протиправні дії у результаті про вокативних дій збоку працівників поліції чи їх агентів не можуть вважатись злочином, оскільки не є суспільно-небезпечними.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що докази по факту незаконного збуту наркотичних та сильнодіючих засобів ОСОБА_6 є недопустимими, оскільки отримані у порушення вимог ст..ст.246 КПК України та п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За такого вирок суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_16 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події цих злочинів.
Дослідивши докази по епізоду шахрайства, вчиненого ОСОБА_6 , колегія суддів приходить наступного.
Згідно обвинувачення, викладеного у обвинувальному акті і у вироку суду першої інстанції, дії ОСОБА_6 , пов`язані з неповідомленням органу Пенсійного забезпечення про своє припинення навчання у навчальному закладі і неправомірне отримання матеріального забезпечення на протязі двох місяців, органом досудового слідства і судом розцінені як шахрайство.
Між тим, з пояснень ОСОБА_6 , змісту повідомлення ( т.2 а.с.102) та його заяви до Пенсійного фонду (т.2 а.с.106) вбачається, що про своє відрахування з училища він дізнався лише у березні 2013 року і за цей місяць йому пенсійні кошти вже не виплачувались. Ці обставини стороною обвинувачення не спростовані. Посилання суду у вироку про те, що ОСОБА_6 зобов`язаний був відвідувати заняття в училищі та знати про те, що він відрахований з нього не є доказами, які свідчать про протиправність його дій. Більш того, зі змісту заяви ОСОБА_6 ( т.2 а.с.106) вбачається, що він визнає суму переплати грошових коштів і в добровільному порядку зобов`язується погасити цю суму. Зі змісту копій документів (т.2 а.с.103,104) вбачається, що ОСОБА_6 двічі у червні 2013 року добровільно вносив кошти в рахунок погашення заборгованості.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що у діях ОСОБА_6 був відсутній умисел на заволодіння грошовими коштами Пенсійного фонду, тому в його діях відсутній склад злочину передбачений ч.1 ст. 190 КК України.
Факт незаконного придбання та зберігання ОСОБА_6 по місцю свого проживання наркотичного засобу за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції, підтверджується доказами, наведеними у вироку і ніким не оспорюється.
Разом з тим, дії ОСОБА_6 підлягають перекваліфікації по цьому епізоду з ч.2 ст309 КК України на ч.1 ст. 309 КК України, оскільки кваліфікуюча ознака ч.2 ст. 309 КК України, як злочин вчинений особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст..307 КК України, - відсутня.
За таких обставин ОСОБА_6 слід призначити покарання у межах санкції ч.1 ст. 309 КК України, з урахуванням обставин вчинення цього злочину та даних про особу винного, зазначених у вироку суду першої інстанції.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст..ст. 405,407, 409 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.02.2015 року відносно ОСОБА_6 - змінити.
Цей вирок в частині засудження ОСОБА_6 за ч.2 ст.307, ч.1 ст. 321, ч.1 ст. 190 КК України - скасувати.
Провадження за ч.2 ст.307 та ч.1 ст.321 КК України закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю події злочину.
Провадження за ч.1 ст. 190 КК України закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю у діях ОСОБА_6 складу цього кримінального правопорушення.
Перекваліфікувати його дії з ч.2 ст. 309 КК України на ч.1 ст. 309 КК України призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України у цей строк покарання зарахувати строк знаходження ОСОБА_6 під вартою під час попереднього ув`язнення з 10.06.2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_6 вважати таким, що відбув призначене пому покарання, а тому звільнити його з-під варти у залі суду.
В решті цей вирок стосовно ОСОБА_6 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками кримінального провадження до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Судді :