АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , -

в с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік 6 місяців,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання 2 роки позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_5 за цим вироком, частково у виді одного року позбавлення волі приєднано невідбуте ним покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року, остаточно призначено покарання 3 роки позбавлення волі.

Згідно з вироком ОСОБА_5 засуджений за те, що 17 серпня 2015 року приблизно о 12 годині 00 хвилин в магазині «Велика Кишеня», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Навашина, 6/8, таємно, відчинивши дверцята камери схову № 4 викрав з камери рюкзак для ноутбука чорного кольору виробництва торгівельної марки «Miracle», вартістю 2000 гривень, який належить ОСОБА_7 та в якому знаходились грошові кошти в сумі 6 500 гривень, сонцезахисні окуляри вартістю 60 гривень, ключі від квартири вартістю 50 грн., ключі від домофону під`їзду вартістю 50 гривень, візитниця зі штучної шкіри чорного кольору вартістю 100 всього на загальну суму 8 760 грн., завдавши потерпілому шкоди на загальну суму 8 760 грн. 00 коп. Після цього ОСОБА_5 місце вчинення злочину покинув, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок в частині призначеного йому покарання на підставі ст. 71 КК України та винести нове рішення, яким призначити покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі.
При цьому, апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував вимоги ст. 71 КК України, оскільки необґрунтовано приєднав більшу частину покарання за попереднім вироком, яку він відбув у виді іспитового строку. На цю обставину звертали увагу суду сторона обвинувачення та потерпілий.
В апеляції вказано, що в мотивувальній частині вироку суд не навів мотивів неможливості застосування норм ст. ст. 69, 75 КК України, а також суд не зазначив усіх обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 . Зокрема, залишилось неврахованим те, що обвинувачений сприяв досудовому і судовому слідству.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу; потерпілого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; виступи сторін у судових дебатах і останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, а вирок суду необхідно залишити без змін, виходячи з таких підстав.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку злочину ґрунтується на доказах, перевірених судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та не заперечується в апеляції обвинуваченого, як і висновок про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, який будучи судимим, повторно вчинив нове умисне корисливе кримінальне правопорушення. Також суд врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання та обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, часткове відшкодування завданої матеріальної шкоди, наявність на утриманні неповнолітніх дітей, та обґрунтовано призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.
Посилання апелянта на те, що суд не врахував у якості обставини, що пом`якшує покарання активне сприяння у розкритті злочину колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки в матеріалах провадження відсутні дані про таку обставину.
Суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування щодо ОСОБА_5 вимог ст. 69 та ст. 75 КК України і колегія суддів вважає таке рішення вірним.
Так, для застосування вимог ст. 69 КК України, окрім наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суду належить врахувати дані про особу обвинуваченого. З урахуванням конкретних обставин провадження та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 у суду першої інстанції не було підстав для застосування вимог ст. 69 КК України, навіть при наявності тих обставин, які суд визнав такими, що пом`якшують покарання.
Положення ст. 75 КК України також не могли бути застосовані до ОСОБА_5 з огляду на те, що кримінальне правопорушення, за яке він засуджений оскаржуваним вироком, було вчинено в період іспитового строку, призначеного попереднім вироком при звільненні від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України.
Оскільки ОСОБА_8 засуджувався за вчинення кримінального правопорушення, вчиненого протягом іспитового строку, призначеного вироком Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року, то суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 78 КК України обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України.
При застосування вимог ст. 71 КК України суд першої інстанції не допустив порушень вимог вказаної статті, правильно обрав принцип призначення покарань за сукупністю вироків, тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку щодо ОСОБА_5 в частині призначення покарання за сукупністю вироків.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд необґрунтовано приєднав більшу частину покарання за попереднім вироком, яку ОСОБА_5 відбув у виді іспитового строку, не можуть бути взятими до уваги, як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки до призначеного покарання приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, а не час протягом якого особа перебувала на іспитовому строку.
Отже, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання, призначеного ОСОБА_5 ні за ч. 2 ст. 185 КК України, ні за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК України, тому вирок суду залишається без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Касаційна скарга на дану ухвалу суду може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Справа № 11-кп/796/727/2016 Категорія КК: ч. 2 ст. 185
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9
Доповідач ОСОБА_1