Справа № 296/4122/16-к
Вирок
Іменем України
21 липня 2016 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:
головуючої судді: ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0000075 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в с.Кинашів, Тульчинського району, Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, одружений, має на утриманні малолітню дитину, не працює, проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,
В С Т А Н О В И В:
09 березня 2015 року солдата ОСОБА_4 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року №15/2015.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №3 від 30.05.2015 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини, призначено на посаду водія автомобільного відділення взводу забезпечення та поставлено на всі види забезпечення.
На підставі Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року, № 454/2014 від 06 травня 2014 року, № 607/2014 від 21 липня 2014 року, № 15/2015 від 14 січня 2015 року в Україні розпочато процес мобілізації та оголошено особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Згідно вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, ЗО, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилився від військової служби.
Реалізуючи задумане, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини польова пошта НОМЕР_2 , в порушення ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах особливого періоду, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість для цього, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, 16 лютого 2016 року самовільно залишив розташування військової частини польоваошта НОМЕР_3 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд до 03 березня 2016 року. Після чого солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини та приступив до виконання службових обов`язків. За час відсутності в частині обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд.

В ході судового розгляду обвинувачений вину визнав повністю. Підтвердив обставини за яких він самовільно залишив військову частину без поважних причин.
Крім повного визнання своєї вини, вина обвинуваченого підтверджується доказами наданими стороною обвинувачення та дослідженими в ході судового розгляду.
Рапорт командира взводу забезпечення ст. пр-ка ОСОБА_5 від 16.02.2016 року командиру військової частини пп НОМЕР_3 з якого слідує, що під час ранкового шикування о 08.00 16.02.2016 року було виявлено відсутність водія взводу забезпечення солдата ОСОБА_4 .
Витяг з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 за №55 від 16.02.2016 року, яким призначено проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 16.02.2016 року водієм взводу забезпечення солдатом ОСОБА_4 .
Доповідь командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 16.02.2016 року з якої слідує, що при перевірці наявності особового складу на ранковому шикуванні о 08.00 16.02.2016 року було виявлено відсутність водія взводу забезпечення солдата ОСОБА_4 . На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідає. Місце знаходження солдата невідоме.
Повідомлення від 30.03.2016 року №796 з якого слідує, що солдат в/ч пп НОМЕР_3 ОСОБА_4 в 2016 році в в/ч НОМЕР_4 на амбулаторному та стаціонарному лікуванні не перебував, не звертався.
Повідомлення від 22.04.2016 року ІНФОРМАЦІЯ_3 з якого слідує, що громадянин ОСОБА_4 за медичною допомогою з 16.02.2016 року по 03.03.2016 рік до Тульчинської ЦРЛ не звертався.
Акт проведення службового розслідування з приводу самовільного залишення військової частини водієм взводу забезпечення рядовим ОСОБА_4 з якого слідує, що водій взводу забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_3 рядовий ОСОБА_4 16.02.2016 року самовільно залишив військову частину та станом на 29.02.2016 року знаходився поза межами військової частини.
Витяг з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (з адміністративно-господарської діяльності) за №66 від 28.02.2016 року з якого слідує, що за результатами розслідування матеріали службового розслідування направлені до військової прокуратури Житомирського гарнізону.
Доповідь командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 03.03.2016 року з якої слідує, що водій взводу забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_3 солдат ОСОБА_4 , який з 16.02.2016 року був незаконно відсутнім, станом на 08.00 годину 03.03.2016 року повернувся до військової частини.
Оцінюючи в сукупності досліджені докази, суд вважає вину обвинуваченого доведеною повністю та кваліфікацію його дії правильною за ч.4 ст.407 КК України самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, вчиненені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обтяжуючі та пом`якшуючі покарання обставини.
Злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України є тяжким.
Обставиною, яка відповідно ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.
Обставин, які відповідно ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Досліджуючи дані про особу ОСОБА_4 суд враховує його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, минуле, склад сім`ї.
ОСОБА_4 за час перебування на військовій службі у військовій частині пп НОМЕР_3 характеризується негативно. Вперше притягається до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні сина ОСОБА_6 , 2004 року народження.
Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин вчиненого злочину, його наслідків, суд призначає покарання ОСОБА_4 в межах санкції статті, за якою він визнається винним, а саме у виді позбавлення волі.
Оцінюючи дані про особу ОСОБА_4 , суд приходить висновку про можливість виправлення винного в умовах без ізоляції від суспільства, а тому призначає покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити покарання за ч.4 ст.407 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік.
Відпоавдно п.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира на протязі 30 днів з дня його проголошення, а засудженому до позбавлення волі, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1