АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.06.2016 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю учасників судового провадження:
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10
потерпілої ОСОБА_11
представника потерпілої ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000034 щодо;
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, громадянина України, українця, освіта повна середня, неодруженого, не працюючого, без постійного місця проживання, раніше неодноразово судимий, останній раз 25.12.2012 року за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці за ч.3 ст. 185 ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 березня 2016 року, ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишено без змін.
Строк покарання обраховується з моменту затримання ОСОБА_10 , а саме з 08.11.2015 року.
Провадження №11-кп/794/147/16 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_13
Категорія ч.1 ст. 115 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме з 08.11.2015 року по день набрання вироку законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 1152 грн. 00 коп. судових витрат на проведення експертиз. Також стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_14 200 000 грн. моральної шкоди, задовольнивши цим самим цивільний позов.
Вирішена доля речових доказів.
В судовому засіданні першої інстанції встановлено, що 07 листопада 2015 року, у вечірній час доби, а саме у час між 21 год. 00 хв. та 22 год. 00 хв. у належній ОСОБА_15 квартирі, яка розташована в АДРЕСА_1 знаходилися власник квартири, його племінник ОСОБА_16 та спільні знайомі ОСОБА_17 та ОСОБА_10 , які при цьому, крім ОСОБА_16 , на кухні розпивали алкогольні напої.
Приблизно о 22 год.00 хв., в одній з кімнат квартири між ОСОБА_16 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_16 взяв до рук гострий колото-ріжучий предмет типу ножа, довжиною клинка не менше 11 см. та під час суперечки зробив рух з ножем в сторону ОСОБА_10 , який у свою чергу вирвав ножа з рук ОСОБА_16 , отримавши при цьому відповідно до висновку судово-медичного експерта №1361 від 09.11.2015 року легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров`я у вигляді рани різаної в ділянці нігтьового ложа справа з переходом на верхівку пальця та долонну поверхню 2 пальця лівої китиці.
Внаслідок боротьби між ОСОБА_10 та ОСОБА_16 зброя, тобто ніж опинився в руках ОСОБА_10 , а ОСОБА_16 залишився обеззброєним та опинився в напівзігнутому положенні, яке не дозволяло йому вчиняти активних дій. Ніяких дій та висловлювань в сторону ОСОБА_10 щодо продовження заподіяння йому шкоди життя чи здоров`ю він не чинив та не виражав, тобто ніякої реальної загрози для життя чи здоров`я ОСОБА_10 на той момент вже не представляв, а отже припинив посягання.
Однак, ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи раніше засудженим за вчинення злочинів із застосуванням насильства, тобто будучи особою, схильною до насильства, розуміючи, що ОСОБА_16 не зможе вчинити активних дій, ніякої реальної загрози для його життя чи здоров`я на той момент вже не представляє, не використавши інші способи для остаточного закінчення конфлікту (зокрема викинути ножа, відійти в сторону, щоб ОСОБА_16 продовжив рух та впав, заподіяти ножем менш тяжких ушкоджень), усвідомлюючи, що завдання ударів таким предметом по тулубу людини може призвести до її смерті, переслідуючи раптово виниклий прямий визначений умисел протиправно позбавити життя ОСОБА_16 , притиснув зверху рукою тулуб останнього, після чого, з великою силою, умисно завдав йому у напрямку зверху-вниз зліва-направо два удари ножем по тулубу внаслідок чого відповідно до висновку судово-медичного експерта №718 від 23.12.2015 року спричинив такі тілесні ушкодження:
1)рани: в тім`яній ділянці майже по центру з переходом на праву тім`яну ділянку, орієнтована на 11-5 год. умовного циферблату годинника та в тім`яній ділянці справа, орієнтована на 1 -7 год. умовного циферблату годинника,які виникли не менш як від дворазової дії гостро-ріжучих предметів, відносно незадовго до моменту настання смерті, як кожне зокрема так і в своїй сукупності відноситься до легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я, та не перебувають в будь якому причинному зв`язку з фактом настання смерті;
2)рани: по задній поверхні грудної клітки зліва, яка проникає в грудну порожнину, ушкоджує підшкірно жирову клітковину, міжреберні м`язи на рівні 5-го міжребіря, з пошкодженням парієтальної та вісцеральної плеври, ушкодженням аорти, доходить до нижньої долі лівої легені, у горизонтальному напрямку, зліва на право, дещо зверху вниз, де сліпо закінчується та по задній поверхні грудної клітки справа яка проникає в грудну порожнину, проходить через підшкірно жирову клітковину, міжреберні м`язи на рівні 8-го міжребіря, входить в нижню долю правої легені, останню пронизує на 7,1см, проходить зверху вниз, зліва на право, загальною довжиною ранового каналу 11,1см., які виникли не менш як від дворазової дії колюче-ріжучих предметів(по типу ніж), незадовго до моменту настання смерті, як кожне зокрема так і своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою «небезпека для життя» та знаходяться в прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті.
Від отриманих тілесних ушкоджень та як наслідку масивної комбінованої кровотечі, яка розвинулася як ускладнення проникаючого колото-різаного сліпого, ножового поранення грудної клітки з ушкодженням грудного відділу аорти, ОСОБА_16 через декілька хвилин помер на місці події.
На вказаний вирок суду першої інстанції засуджений ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_9 в інтересах засудженого подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі та змінах і доповненнях до апеляційної скарги , ОСОБА_10 вказує на те, що вирок районного суду є суворим, однобічним, необґрунтованим, обвинувачення і вирок побудовані на припущеннях, докази були отримані з грубими порушеннями вимог КПК України, а відтак не можуть бути використаними як докази.
Обвинувачення не знайшло свого підтвердження доказами а ґрунтується лише на припущеннях, що є недопустимими. Показання свідків були розцінені однобічно. Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_17 в судовому засіданні вказували що саме потерпілий ОСОБА_16 в стані алкогольного сп`яніння накинувся на ОСОБА_10 наносячи удари по тілу і лицю а обвинувачений лише прикривав лице та ніяких дій у відповідь ОСОБА_16 не вчиняв. Саме ОСОБА_16 в стані сильної агресії взяв ніж та намагався нанести удари ОСОБА_10 .
Також ОСОБА_10 вказує на те що в той день він алкоголь зовсім не вживав на відміну від потерпілого ОСОБА_16 , що підтверджується показами свідків.
Всі свої дії ОСОБА_10 розцінює як спосіб самозахисту та необхідної оборони які були виправданими внаслідок загрози своєму життю та здоров`ю яка була від потерпілого ОСОБА_16 .
Також районний суд на думку обвинуваченого ОСОБА_10 необґрунтовано відмовив як захиснику ОСОБА_9 так і прокурору ОСОБА_6 в клопотанні про виклик в суд експерта для дачі роз`яснень та уточнень по експертизі.
Також апелянт вказує на те що, частина записів судового засідання першої інстанції, а саме допит свідків та судові дебати пошкодженні. Покази свідків, які були надані в судовому засіданні першої інстанції не відповідають зазначеним у вироку,виходячи з цього апелянт просить повторно відібрати покази у свідків з метою встановлення фактичних обставин справи.
На вказаний підставах зазначених в апеляційній скарзі ОСОБА_10 просить перекваліфікувати злочин з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України та призначити покарання в межах даної санкції.
Захисник ОСОБА_9 з даним вироком суду не згідна та вважає його незаконним та необґрунтованим, оскільки рахує, що судом першої інстанції істотно порушено норми кримінально-процесуального законодавства, допустив однобічність і неповноту судового розгляду, ряд обставин взагалі не досліджено й не оцінено, висновки суду, викладені в вироку, суперечать фактичним обставинам справи, вирок ухвалено на недопустимих доказах та на припущеннях суду.
Жодного належного та допустимого доказу доведення вини за ознаками злочину передбаченого саме ч. 1 ст. 115 КК України не знайшли свого підтвердження матеріалами справи і не є достатніми для того, щоб прийти до висновку про те, що в діях ОСОБА_10 є склад злочину, передбачений відповідною статтею КК України.
Вважає, що досудове розслідування проводилося з істотними порушеннями вимог КПК України: у витягу з Реєстру з кримінального провадження, який міститься в матеріалах даної справи, відсутня інформація про заявника, відсутнє зазначення часу надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення та часу внесення відомостей до ЄДР, відомості внесено 08.11.2015 року а отже, досудове розслідування було розпочате до внесення відомостей до Реєстру.

Конституція України передбачає, що лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом порядок проникнення до житла, проведення в ньому огляду та обшуку.
Отже, прокурором прокуратури Першотравневого району м. Чернівці було проведено 07.11.2015 року огляд місця події за відсутності на те вмотивованої ухвали слідчого судді.
Таким чином на дуку захисника ОСОБА_9 , оскільки даний доказ - протокол огляду місця події здобутий внаслідок істотного порушення гарантій отримання доказів, передбачених Конституцією України, міжнародними договорами щодо прав та свобод людини, є безумовною підставою для визнання його недопустимим. А відтак, всі інші докази, які є похідними від нього, також не можуть бути визнані належними і покладені в основу обвинувального вироку.
Також апелянт ОСОБА_9 вважає затримання ОСОБА_10 незаконним, а протокол затримання особи від 08.11.2015 року недопустимим доказом виходячи з наступного:
У відповідності до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 08.11.2015 року, ОСОБА_10 був затриманий на підставі п.2 ч.1 ст. 208 КПК України, а саме: безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа вчинила злочин.
Потерпілий в даному кримінальному провадженню помер на місці, свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_17 проводили впізнання особи за фотознімками вже після затримання підозрюваної особи.
Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання, лише 11.11.2015 року, за фотознімками свідок ОСОБА_17 впізнав особу ОСОБА_10 , а свідок ОСОБА_15 аж 06.01.2016 року.
Прокурором в якості доказу поданий висновок експерта № 1551 від 17.11.2015 року Чернівецького обласного бюро судово-медичної експертизи за підписом експерта ОСОБА_18 .
Захисник ОСОБА_9 вказує, що в Реєстрі атестованих судових експертів України Міністерства юстиції України відсутні будь-які відомості щодо експерта - токсиколога ОСОБА_18 . Також у висновку експерта всупереч ст.102 КПК України не зазначено свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта.
Таким чином, висновок експерта не містить повного імені експерта (вказані лише прізвище та ініціали), освіти, відомостей про свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта та посаду судового експерта.
Тобто, висновок експерта № 1551 від 17.11.2015 року Чернівецького обласного бюро СМЕ за підписом експерта ОСОБА_18 складений особою, яка не може бути експертом відповідно до чинного законодавства, а також за змістом не відповідає вимогам закону, а тому є доказом, отриманим незаконним шляхом, внаслідок чого повинен бути визнаний недопустимим.
Також апелянт наголошує на тому, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, покази свідків та обвинуваченого ОСОБА_10 у вироку не відповідають показам наданим ними під час судового розгляду справи.
На підставі наведеного та у зв`язку з відсутністю суб`єктивної та об`єктивної сторони злочину захисник ОСОБА_9 просить вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 березня скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 закрити.
На подані апеляційні скарги прокурор Незборецький подав заперечення в якому просить відхилити апеляційнй скарги як безпідставні, вирок скік важає законним та обґрунтованим.
Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 , які просили вирок їхні апеляційні скарги задовольнити, міркування прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, та просить вирок залишити без змін, відмовити у задоволенні апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, дослідивши матеріали кримінального провадження згідно заявлених клопотань учасників судового розгляду, колегія суддів вважає, що апеляції задоволенню не підлягають.
Винність обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, що наведені у вироку підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку.
Із належно встановлених районним судом фактичних обставин даного кримінального провадження, вбачається, що ОСОБА_10 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав наслідки і бажав їх настання.
Районний суд не встановив факту перебування у стані необхідної оборони ОСОБА_10 , та відповідно не встановив перевищення меж необхідної оборони у його діях, з чим погоджується апеляційний суд.
У відповідності до ч.3 ст.36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання та обстановці захисту.
Стан необхідної оборони виникає в момент вчинення суспільно-небезпечного посягання або в разі створення реальної загрози заподіяння шкоди, тому обвинувачений ОСОБА_10 не був обмежений у виборі засобів припинення злочинних посягань
Закон, надаючи громадянам право на необхідну оборону, має на увазі лише такі випадки захисту, за яких особа змушена негайно заподіяти шкоду або погрозу заподіяння шкоди, з тим, щоб відвернути або припинити протиправне посягання.
Необхідна оборона також можлива лише у випадках, коли ефективний захист іншими засобами не є можливим, а відтак твердження захисту та самого обвинуваченого, про те що іншим шляхом окрім як нанесення ударів ножем можливості уникнути цю небезпеки зі сторони потерпілого ОСОБА_16 у ОСОБА_10 не було суд вважає необґрунтованими та такими що не відповідають дійсності.
Районним судом вірно дано оцінку співвідношення ступеня суспільної небезпечності посягання та заподіяної шкоди .
Той факт, що ОСОБА_10 при суперечці з потерпілим вирвав у останнього ножа, вказує на те, що він усунув небезпеку з боку потерпілого, а спричинення потерпілому цілеспрямованих ударів ножем в життєво важливий орган, у ліву сторону грудної клітки, їх локалізація, те що це удар не був єдиним, свідчить про те, що у нього був намір розправитися з потерпілим.
Факт наявності протиправної поведінки зі сторони потерпілого ОСОБА_16 не може свідчити про правомірність подальших дій ОСОБА_10 .
Своїми показаннями ОСОБА_10 вказує на такі фактичні обставини конфлікту між ним та потерпілим ОСОБА_16 , які свідчать про наявність у його діях наміру розправитися з потерпілим: конфлікт розпочався на кухні, де один одного ображали, виникла сутичка, потерпілий вихопив ніж, ОСОБА_10 лівою рукою ніж забрав, сутичка продовжилася , потерпілий був без ножа, а ОСОБА_10 знайшов ніж, яким наніс один, а згодом другий удар в спину потерпілому побоюючись, що останній його вб`є.
Відповідно до висновку судово-медичного експерта №718 від 23.12.2015 року ОСОБА_10 спричинив такі тілесні ушкодження:
1)рани: в тімяній ділянці майже по центру з переходом на праву тімяну ділянку, орієнтована на 11-5 год. умовного циферблату годинника та в тімяній ділянці справа, орієнтована на 1 -7 год. умовного циферблату годинника,які виникли не менш як від дворазової дії гостро-ріжучих предметів, відносно незадовго до моменту настання смерті, як кожне зокрема так і в своїй сукупності відноситься до легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я, та не перебувають в будь якому причинному зв`язку з фактом настання смерті;
2)рани: по задній поверхні грудної клітки зліва, яка проникає в грудну порожнину, ушкоджує підшкірно жирову клітковину, міжреберні м`язи на рівні 5-го міжребіря, з пошкодженням парієтальної та вісцеральної плеври, ушкодженням аорти, доходить до нижньої долі лівої легені, у горизонтальному напрямку, зліва на право, дещо зверху вниз, де сліпо закінчується та по задній поверхні грудної клітки справа яка проникає в грудну порожнину, проходить через підшкірно жирову клітковину, міжреберні м`язи на рівні 8-го міжребіря, входить в нижню долю правої легені, останню пронизує на 7,1см, проходить зверху вниз, зліва на право, загальною довжиною ранового каналу 11,1см., які виникли не менш як від дворазової дії колюче-ріжучих предметів(по типу ніж), незадовго до моменту настання смерті, як кожне зокрема так і своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою «небезпека для життя» та знаходяться в прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті.
Від отриманих тілесних ушкоджень та як наслідку масивної комбінованої кровотечі, яка розвинулася як ускладнення проникаючого колото-різаного сліпого, ножового поранення грудної клітки з ушкодженням грудного відділу аорти, потерпілий через декілька хвилин помер на місці події.
Нанесення цих тілесних ушкоджень не оспорюється ОСОБА_10 .
Зазначені тілесні ушкодження не є характерними для самозахисту по інтенсивності, цілеспрямованості та локалізації.
Таким чином, завдаючи потерпілому цілеспрямовані удари ножем із зазначеною глибиною, в ліву сторону спини, де знаходиться життєво важливі органи серце, легені , його подальша поведінка після нанесення ножових тілесних ушкоджень потерпілому, свідчать про наявність умислу у ОСОБА_10 на вбивство потерпілого, він свідомо допускав настання таких наслідків.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постановах від 22 січня 2015 року у справах № 5-27кс14 та № 5-35кс14, у тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
Твердження сторони захисту про те, що в обвинуваченого не було умислу заподіювати потерпілому тілесні ушкодження, які призвели до смерті, а його дії були нічим іншим, як необхідною обороною, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і спростовуються належно дослідженими та оціненими судом доказами.
Дослідивши в судовому засіданні апеляційної інстанції вказані в апеляційних скаргах доводи, щодо порушення норм кримінально процесуального законодавства колегія суддів приходить до висновку, що вони є безпідставними.
Колегія суддів вважає посилання захисту в апеляційній скарзі на грубі порушення КПК України, а саме огляд місця події до моменту внесення відомостей до ЄРДР безпідставними, відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України, огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду, відомості про нього вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань при першій можливості.
Огляд квартири по АДРЕСА_1 був проведений відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК України, за згодою власника ОСОБА_15 яким надано дозвіл на проведення зазначеного огляду, письмова заява була досліджена апеляційним судом.
Відсутні правові підстави визнання таких процесуальних дій незаконними.
Апеляційним судом було досліджено під час судового розгляду показання у районному суді свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , шляхом відтворення технічного звукозапису, тому посилання ОСОБА_10 в апеляції на неналежність запису районним судом показань свідків є безпідставними, так як запис піддавався прослуховуванню.
Із показань допитаного в апеляційному суді обвинуваченого ОСОБА_10 , та відтвореного технічного звукозапису показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 які апеляційний суд перевірив у відповідності до вимог апеляції, не зазначено фактичних даних, які свідчать про те що у ОСОБА_10 виник стан необхідної оборони стосовно дій потерпілого ОСОБА_16 , і цей стан позволяв чи вимусив нанести потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, які стали причиною смерті потерпілого.
Доводи ОСОБА_10 в апеляційному суді про спричинення йому потерпілим при сутичці ряду тілесних ушкоджень, які стали причиною його самозахисту спростовуються висновками судово-медичної експертизи №1361 від 08.11.2015., згідно якої у ОСОБА_10 виявлено легкі тілесні ушкодження у вигляді різаної рани лівої руки, які він не заперечує, що отримав при тому як вихватив ніж у потерпілого ОСОБА_16 , у описовій частині цього висновку вказано, що інших скарг від ОСОБА_10 не надходило, інших тілесних ушкоджень судово-медичним обстеженням не виявлено.
Висновок експерта № 1551 від 17.11.2015р. Чернівецького обласного бюро СМЕ за підписом експерта ОСОБА_18 , відповідає вимогам чинного законодавства, відсутні правові підстави визнання його неналежним доказом.
Експерт ОСОБА_18 на час проведення експертизи являлася і являється в даний час працівником державної установи: КМУ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» м. Чернівців, і у відповідності до ст.10 Закону України «Про судову експертизу» має сертифікат №1089 Харківської медичної академії післядипломної освіти від 18.07.2014 р., тобто є компетентною особою, яка мала право проводити вищевказану експертизу, тому є безпідставними доводи апеляції про визнання її неповноважною особою та недопустимим доказом проведену нею експертизу .
Зазначена експертиза так як всі проведені до даному кримінальному провадженні висновки судових експертиз є науково-обґрунтованими, із наданням чітких відповідей на поставлені запитання, проведені компетентними особами, тому відсутні правові підстави сумніватися у їх законності.
У витязі з Реєстру з кримінального провадження № 0000034, не встановлено таких істотних порушень Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом Генерального прокурора України №69 від 17.08.2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.12.2012 року за №2095, які б давали правові підстави визнати зазначений документ недостовірним чи незаконним, тому доводи апеляцій в цій частині є безпідставними.
Апеляційним судом досліджено під час судового розгляду зазначені у апеляційних скаргах докази та процесуальні документи, які апелянти вважають незаконними, під їх час дослідження апеляційний суд не знайшов таких істотних порушень кримінально-процесуального та кримінального закону, які дають підстави вважати їх незаконними, тому доводи апеляцій в цій частині є безпідставними.
При вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_10 виду та міри покарання, районний суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину який відноситься до особливо тяжких злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Також в судовому засіданні першої інстанції були досліджені та враховані наступні обставини по справі, а саме, те що ОСОБА_10 вчинив даний злочин в стані алкогольного сп`яніння, те що злочин відноситься до категорії особливо-тяжких, злочин пов`язаний з позбавленням життя людини, як найбільшої соціальної цінності, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що районний суд належним чином мотивував та прийшов до правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_10 неможливе без ізоляції від суспільства і обрав ту міру покарання, яка необхідна та достатня для виправлення та перевиховання обвинуваченого.
Факт призначення районним судом розміру покарання, який не є максимальним . а наближений до мінімальної межі санкції ч.1 ст. 115 КК України, вказує на врахування всіх обставин, що пом`якшують покарання, фактичних обставин справи, в тому числі і тих, які зазначені в апеляції, із врахуванням поведінки потерпілого у конфліктній ситуації, яка виникла з ОСОБА_10 .
Зважаючи на наведене та беручи до уваги конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі, є справедливим, повністю відповідає вимогам ст. 65 КК України та меті відображеній у положеннях ст. 50 КК України.
Колегія судів вважає вирок районного суду законним і обґрунтованим, підстави для зміни чи скасування відсутні.
Доводи апеляційних скарг спростовуються правильними висновками районного суду, з чим погоджується апеляційний суд.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_10 , та захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого - залишити без задоволення.
Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 березня 2016 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_10 який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_2

Копія вірна: суддя