У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря та прокурораОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 23 листопада 2016 року матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 9 березня 2016 року.
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2015 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, -

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Судом вирішено цивільні позови та процесуальні витрати.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 9 березня 2016 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що 20 липня 2015 року, приблизно о 16 год. 30 хв., керуючи технічно несправним автомобілем марки «Рута-25», призначеного для перевезення людей, в салоні якого перебували пасажири, рухаючись по сухій асфальтованій проїзній частині в середній смузі руху по просп. Леніна ріг вул. Дзержинського в м. Миколаєві в напрямку вул. Судової зі швидкістю 45-60 км/год, в порушення п.п. 2.3 «б», 4.16 «а», 8.7.3 «е», 12.3 Правил дорожнього руху, допустив неуважність до дорожньої обстановки і її змін, не контролював рух свого автомобіля, не врахував регульований пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором, позначений дорожніми знаками 5.35.1, 5.32.2 Правил дорожнього руху, не надав перевагу у русі пішоходам, які переходили проїзну частину вказаної дороги справа вліво по ходу руху його автомобіля, не обрав безпечну швидкість руху і своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості руху свого автомобіля аж до повної його зупинки, хоча об`єктивно міг і був зобов`язаний це зробити, проігнорував значення червоного кольору сигналу світлофора, який забороняє рух, продовжив рух в напрямку перехрестя, внаслідок чого без гальмування, переднього частиною свого автомобіля допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які рухалися по регульованому пішохідному переходу.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала численні тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди, а пішохід ОСОБА_8 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, після чого була доставлена до лікарні швидкої допомоги м. Миколаєва.
У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, посилаючись на те, що при призначенні засудженому покарання суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 65 КК України та необґрунтовано застосував ст. 75 КК України, тоді як апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, в порушення вимог ст. 419 КПК України не дав вичерпних відповідей на наведені у ній доводи та не зазначив підстави, через які визнав ці доводи необґрунтованими.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив задовольнити касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи касаційної скарги прокурора про те, що звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України не відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки призначено без врахування тяжкості злочину та його особи, колегія суддів вважає обгрунтованими.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При звільненні особи від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, суд має врахувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, які в сукупності свідчать про можливість виправлення цієї особи без відбування покарання.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що призвело до заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_7 та середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 . Ці злочинні дії засудженого кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 286 КК України і за цим законом йому було призначено 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, а на підставі ст. 75 КК України його було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Проте, таке рішення суду першої інстанції, як правильно зазначено у касаційній скарзі прокурора, не можна визнати обгрунтованим, бо відповідно до вимог ст. 65 КК України, покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, і лише з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, які дають для цього підстави, особу може бути звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. При цьому суду слід було мати на увазі, що тяжкість злочину мала бути найменш суспільно небезпечною, а особа такою, що могла бути виправлена без відбування призначеного покарання.

Як вбачається із вироку, суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_6 від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, визнав обставинами, що пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому, вибачення перед потерпілими, часткове відшкодування його матір`ю матеріальних збитків в розмірі по 3000 грн. кожному потерпілому, а також врахував наявність на його утриманні неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , 1999 року народження та матері ОСОБА_10 , 1936 року народження, яка є дитиною війни та потребує догляду через похилий вік, відсутність судимості та позитивну характеристику за місцем проживання і роботи. Проте цей суд, всупереч вимог ст. 65 КК України, не повною мірою врахував те, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, який хоч і є необережним, але в даному конкретному випадку становить підвищену суспільну небезпеку у зв`язку з грубим порушенням правил дорожнього руху, а відсутність судимості та позитивна характеристика засудженого не є обставинами, що пом`якшують покарання, бо лише характеризують особу. Крім того, судом повною мірою не враховано той факт, що внаслідок грубого порушення ним правил безпеки дорожнього руху, а саме - ігнорування червоного сигналу світлофора для нього він вчинив наїзд на пішоходів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які перетинали проїжджу частину дороги по пішохідному переходу на дозволений їм зелений сигнал світлофора, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_7 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди, а потерпіла ОСОБА_8 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Разом з тим, апеляційний суд, залишаючи вирок суду щодо засудженого ОСОБА_6 ці обставини залишив без належної уваги. При цьому, переглядаючи вирок за апеляційними скаргами цивільного відповідача та прокурора, в якій зокрема ставилося питання про його скасування та постановлення нового вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, докладних мотивів на спростування доводів апеляції прокурора щодо безпідставного звільнення засудженого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, всупереч вимог ст. 419 КПК України, в своїй ухвалі не навів. Крім того, цей суд залишив поза увагою те, що суд першої інстанції не дав оцінки та не врахував наслідки, що настали, та необґрунтовано звільнив засудженого ОСОБА_6 від відбування як основного, так і додаткового покарання. Також без належної уваги залишилися і доводи прокурора про те, що ОСОБА_6 веде аморальний спосіб життя, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за розпивання алкогольних напоїв, перебуває на обліку в обласному наркологічному диспансері з діагнозом «синдром залежності від опіоїдів та алкоголю».

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції порушені вимоги кримінального процесуального закону, оскільки обґрунтованих мотивів, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, на спростування доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та звільнення засудженого від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України цей суд у своїй ухвалі не навів. Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про неправильне застосування кримінального закону, а саме ст. 75 КК України, оскільки в даному конкретному кримінальному провадженні його застосування суперечить вимогам ст. 50 КК України.

У зв`язку з викладеним ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового апеляційного розгляду. При новому апеляційному розгляді суду слід повною мірою врахувати ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, обставини його вчинення, особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 434, 436 КПК України та п. 6 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, - задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 9 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3