У х в а л а
іменем україни

21 березня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Любомля Волинської області, який зареєстрований там же та фактично проживає в м. Києві, судимого 14 жовтня 2014 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 222 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК,

у с т а н о в и в :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді обмеження волі: за ч. 4 ст. 358 КК на строк 2 роки; за ч. 1 ст. 190 КК на строк 3 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року, більш суворим ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців та покладено певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Ухвалою апеляційного суду зазначений вирок залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він, незаконно заволодівши паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , вклеїв туди свою фотографію, після чого, маючи на меті отримання грошей в кредит без наміру їх повертати, надав представнику ПАТ «Альфа Банк» підроблений ним документ, усвідомлюючи, що вказані в ньому відомості не відповідають дійсності. Своїми діями засуджений увів в оману працівника банку, внаслідок чого незаконно отримав кредитні кошти в сумі 2000 грн, які використав на власний розсуд.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість. Вважає, що суд першої інстанції, звільнивши ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК, не врахував повною мірою тяжкості та ступеню суспільної небезпеки скоєних злочинів, обставин вчинення кримінальних правопорушень та даних про особу засудженого.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Стосовно ж доводів прокурора про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а ч. 2 ст. 50 КК передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
У силу ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді обмеження волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, при призначенні ОСОБА_4 покарання суд достатньою мірою врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є злочинами невеликої тяжкості, дані про особу засудженого, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, його молодий вік та критичне ставлення до вчиненого. Крім того, за відсутності обтяжуючих обставин суд визнав пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття у вчиненому. Таким чином, призначивши ОСОБА_4 покарання у межах санкцій ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК з випробуванням.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.Стосовно доводів, викладених в апеляції прокурора, аналогічних доводам у його касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з якими погоджується й колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року щодо ОСОБА_4 .

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3