Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/685/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.10.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000615 за апеляційними скаргами прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 травня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гайворон Кіровоградської області, українця, громадянина України, працюючого комерційним агентом в ТК «ТДК», не одруженого, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 300 (триста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 3 (три) роки.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 1712 грн. 40 коп. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 194128 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 1043 грн. 46 коп.

Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст. 100 КПК України

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_10 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за таких обставин.
04.07.2015 року приблизно о 22.20 годині в м. Гайворон по вул. Куйбишева біля будинку № 169, водій автомобіля «Шевроле Еванда», д.н.з. НОМЕР_1 . НОМЕР_2 , власником якого являється ОСОБА_9 , 1974 р.н., жителька м. Гайворон, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи реальну можливість передбачити суспільне небезпечні наслідки своєї поведінки та відвернути їх настання, в темну пору доби рухався в напрямку площі Вокзальної. Не вибравши безпечної швидкості руху автомобіля «Шевроле Еванда», д.н.з. НОМЕР_3 , при якій водій ОСОБА_6 згідно п.п. 2.3.(6) 12.1 Правил дорожнього руху України мав змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух в конкретних дорожніх умовах, останній не справився з керуванням автомобіля «Шевроле Еванда», д.н.з. НОМЕР_3 та допустив виїзд транспортного засобу за межі проїжджої частини з подальшим зіткненням останнього з бетонною електроопорою та парканом домоволодіння АДРЕСА_2 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Шевроле Еванда», д.н.з. НОМЕР_3 - ОСОБА_8 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні автомобіля отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку важкого ступеню, перелому внутрішньої пластинки лобної кістки зліва, а також множинних саден тулуба та кінцівок, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 169 від 04.08.2015 року відносяться до середнього ступеню тяжкості.
Водій автомобіля «Шевроле Еванда», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_6 , у вказаній дорожній обстановці повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 2.3 (б), 12,1 Правил дорожнього руху України, згідно яких :
- 2.3 - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
- 12.1 - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Згідно висновку експерта судової інженерно-транспортної (авто-технічної) експертизи № 282 від 27.08.2015 року - водій автомобіля «Шевроле Еванда», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_6 повинен був під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, ураховувати дорожню обстановку та особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Водій автомобіля «Шевроле Еванда», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_6 з технічної точки зору, дотримуючись вищезазначених вимог, мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди в даній дорожній обстановці..
Всупереч даних вимог, водій автомобіля «Шевроле Еванда», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_6 , порушуючи вимоги Правил дорожнього руху передбачені п.п. 2.3 (б), 12.1 а саме, рухаючись в темну пору доби не вибрав безпечної швидкості руху автомобіля, щоб мати змогу, ураховуючи дорожню обстановку та особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. в зв`язку з чим створив своїми односторонніми діями загрозу безпеці дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_8 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні автомобіля отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку важкого ступеню, перелому внутрішньої пластинки лобної кістки зліва, а також множинних саден тулуба та кінцівок, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 169 від 04.08.2015 року відносяться до середнього ступеню тяжкості.

На вказаний вирок суду прокурором було подано апеляційну скаргу, яку він до початку апеляційного розгляду кримінального провадження по суті відкликав.
В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вирок районного суду щодо його підзахисного скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
В обґрунтування своїх вимог, захисник зазначає те, що згідно з постановою Гайворонського районного суду від 29.07.2015 р. у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні правопорушень передбачених ч. 1 ст.130 та ст.124 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 2 роки.
З вказаної постанови встановлено, що 04.07.2015р. о 22 год. 20 хв., ОСОБА_6 керуючи автомобілем марки Шевроле Еванда, держ. № НОМЕР_4 .С., в порушення вимог п.2.3 (б) 12.1 Правил дорожнього руху (ПДР), з явними ознаками алкогольного сп`яніння, рухаючись цим транспортним засобом не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відволікся від керування , що призвело до зіткнення з нерухомою перешкодою - бетонною електроопорою та парканом домоволодіння АДРЕСА_2 . Дана постанова набрала законної сили 27.08.2015 року.
З огляду на викладене, на думку апелянта, вдруге притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності є безпідставним та не законним, та таким, що суперечить ст. 61 Конституції України, якою регламентовано, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, ст. 4 Протоколу № 7 до Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини та ч. 3 ст. 2 КК України.
Також, не погоджуючись з рішенням суду про визнання ОСОБА_9 потерпілою у даному кримінальному провадженні, стверджує, що частиною 1 ст. 286 КК України визначено потерпілу особу якій завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження, інших осіб які могли бути потерпілими норма цієї статті не передбачає, а зміст пред`явленого обвинувачення взагалі не містить даних про заподіяння шкоди ОСОБА_9 , яка всього лише є власником транспортного засобу автомобілем марки Шевроле Еванда, держ. № НОМЕР_3 , яким вчинено ДТП. Водночас, вважає, що внаслідок порушення норм кримінально процесуального закону щодовизначення чи встановлення складу учасників даного кримінально провадження суд безпідставно та неправомірно задовольнив цивільний позов ОСОБА_9 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, просив вирок суду стосовно ОСОБА_6 скасувати і закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги сторони захисту, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін як законний та обґрунтований, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Викладені у вироку суду висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, ґрунтуються на зібраних органами досудового слідства та досліджених у судовому засіданні належних і допустимих доказах, яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.
Враховуючи те, що фактичні обставини кримінального провадження жодним учасником судового розгляду, а також стороною захисту в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України судове рішення в цій частині не переглядає.
Доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі проте, що суд першої інстанції
безпідставно притягнув ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, які не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Юридична відповідальність включає в себе такі види як кримінальна, адміністративна, цивільно-правова та дисциплінарна. Ці види відповідальності є різними та диверсифікуються залежно від характеру протиправного діяння.
Разом з тим, з аналізу вказаної норми закону випливає, що забороняється притягати особу щонайменше двічі до юридичної відповідальності одного виду (цивільно-правової, кримінальної, адміністративної, дисциплінарної тощо) за одне й те саме правопорушення (цивільно-правовий делікт, злочин, адміністративне або дисциплінарне правопорушення).
Диспозиція статті 286 КК України є бланкетною та відсилає до правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Злочин, передбачений ст. 286 КК України є злочином з матеріальним складом. Конструкція цього складу злочину полягає у суспільно небезпечному діянні (порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту), суспільно небезпечних наслідках (що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження) та причинному зв`язку між діянням та наслідками.
Особливість бланкетної диспозиції в ст. 286 КК УКраїни полягає в тому, що саме діяння без прив`язки до суспільно небезпечних наслідків не є злочином, однак, у разі, якщо воно спричинило суспільно небезпечні наслідки, у даному випадку середньої тяжкості тілесні ушкодження, воно утворює злочин з матеріальним складом.
Такої позиції дотримується і ВСУ в постанові Пленуму Верховного суду України від 23.12.05 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».
Так, згідно з п. 3 вказаної Постанови, при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286 - 288, 415 КК ( 2341-14 ), слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм - бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.
Порушення правил безпеки дорожнього руху та порушення правил експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, є самостійними діяннями, і суди мають ураховувати це при постановленні рішень у таких справах.
Як вбачається з наявної в матеріалах кримінального провадження постанови Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 29.07.2015 року ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на строк 2 (два) роки.
Згідно вказаної постанови суду, 04.07.2015 року, о 22 год. 20 хв., ОСОБА_6 , керував транспортним засобом Шевроле «Еванда», номерний знак НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, хитка хода). Від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився в присутності свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП.
Крім того, 04.07.2015 року о 22 год. 20 хв. ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом Шевроле «Еванда», номерний знак НОМЕР_3 , по вул. Куйбишева в м. Гайвороні Кіровоградської області, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відволікся від керування, що призвело до зіткнення з нерухомою перешкодою - бетонною електроопором, чим порушив п. 2.3 «б» ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (т. 1, а.к.п. 54- 55). Зазначена постанова набрала законної сили (т. 1, а.к.п. 56- 57)
Водночас, по даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 обвинувачується в порушенні правил дорожнього руху внаслідок чого потерпілому ОСОБА_8 було заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
З вищевикладених обставин слідує, що ОСОБА_6 по адміністративній справі було притягнуто до адміністративної відповідальностіза відмову від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння та за зіткнення з нерухомою перешкодою - бетонною електроопорою, що жодним чином не відноситься до кримінальної відповідальності, оскільки до кримінальної відповідальності він притягується у зв`язку з спричиненням потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
З урахуванням викладеного, повністю спростовуються доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо заборони двічі притягувати до юридичної відповідальності за одне й те саме діяння.
Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що в діях ОСОБА_6 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а тому його дії правильно кваліфіковані районним судом, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Безпідставними колегія суддів визнає також посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_9 не може бути потерпілою у даному кримінальному провадженні та її позов про відшкодування шкоди не підлягає розгляду , виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Згідно п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України протягом кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Як встановлено матеріалами кримінального провадження, потерпілими від кримінального правопорушення були визнані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яка являється власником автомобіля «Шевроле Еванда», д.н.з. НОМЕР_3 та нею було подано цивільний позов, що вказує на набуття потерпілої статусу цивільного позивача.
Згідно звіту № 30 товарознавчої експертизи від 29.07.2015 року сума завданого матеріального збитку нанесеного ОСОБА_9 становить 194128 грн. (т. 2, а. к.п. 30-37).
За таки обставин, враховуючи те, що потерпілою були понесені матеріальні збитки, тобто їй була заподіяна матеріальна шкода, а тому суд першої інстанції правильно стягнув з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 194128 грн.
Що стосується висновку суду з приводу необхідності стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральної шкоди на суму 2000 грн., то суд першої інстанції повною мірою враховано вимоги ст. 23 ЦК України, зокрема характер правопорушення, ступінь моральних страждань потерпілої, внаслідок спричинення її сину ОСОБА_8 тілесних ушкоджень та виходячи з засад розумності та справедливості , обґрунтованостягнуто з обвинуваченого такий розмір шкоди, який є співрозмірним завданій шкоди.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, будь-яких порушень вимог кримінального процесуального законодавства під час проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, які б давали підстави для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не встановила.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України, в межах санкцій ч. 1 ст. 286 КК України, за якою його засуджено.
При призначенні покарання ОСОБА_6 судом в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, дані про його особу, зокрема те, що він за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем роботи позитивно.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції не встановлено, а обставину, що обтяжують його покарання визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Врахувавши наведені вище обставини, районний суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та призначив найменш суворе покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу.
Окрім цього, зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Таким чином, призначене районним судом покарання ОСОБА_6 , на переконання колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень та відповідає меті покарання.
З огляду на викладене, оскільки доводи апеляції захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 свого підтвердження не знайшли під час апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції, а тому підстав для скасування вироку суду колегія суддів не вбачає та вважає його законним та обґрунтованим.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів.
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення,а вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2