04.03.2016 Справа № 522/3903/16-К
Провадження № 1-КС/522/4103/16
У Х В А Л А
04 березня 2016 року
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислав Львівської області українця, громадянина України, одруженого, освіта вища, працюючого суддею Київського районного суду м. Одеси, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
-підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 375 ч. 1 КК України,
Органами досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 375 ч.1 КК України, за наступних обставин.
Як вбачається з клопотання слідчого ОСОБА_5 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та матеріалів кримінального провадження, розглянутих в суді,
ОСОБА_6 обіймаючи посаду судді Київського районного суду м. Одеси, постійно здійснюючи функції представника судової влади, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, уповноваженою на виконання функцій держави, суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_6 вчинив умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Так, до Київського районного суду м. Одеси 16.01.2015 р. за № 1308/15 надійшла позовна заява від позивача Публічного акціонерного товариства «Кримхліб», Публічного акціонерного товариства «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів» до ОСОБА_7 , Публічного акціонерного товариства «Одеський коровай», Публічного акціонерного товариства «Дочірній Сбербанк Росії» про стягнення неустойки та розірвання додаткової угоди № 16 від 27.02.2014 про переведення боргу по договору про відкриття кредитної лінії № 18-В/10 від 24.06.2010, укладеної між ПАТ «Одеський коровай» та ПАТ «Кримхліб» та додаткової угоди № 14 від 27.02.2014 про переведення боргу по договору про відкриття кредитної лінії № 17-В/10 від 24.06.2010, укладеної між ПАТ «Одеський коровай» та ПАТ «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів».
За вказаним позовом у Київському районному суді м. Одеси зареєстровано цивільну справу № 520/543/15-ц. Цього ж дня автоматизованою системою документообігу розгляд справи визначено за суддею ОСОБА_6 .
Ухвалою від 19.01.2015 по матеріалам цивільної справи № 520/543/15-ц суддя ОСОБА_6 відкриває провадження та судове засідання призначає на 23.01.2015.
Про призначення судового засідання на 23.01.2015, з поштового відділення зв`язку № 78 Одеської дирекції УДППЗ «Укрпошта», 21.01.2015 Київським районним судом м. Одеси рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, повідомляються сторони по справі, а саме: ПАТ «Кримхліб», ПАТ «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів» у місті Сімферополі, ОСОБА_7 , ПАТ «Одеський коровай» у м. Одесі та ПАТ «Дочірній Сбербанк Росії» у м. Києві.
У ході судового засідання 23.01.2015 по цивільній справі № 520/543/15-ц, у присутності представників ПАТ «Кримхліб», ПАТ «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів» та ПАТ «Одеський коровай» за відсутністю представника ПАТ «Дочірній Сбербанк Росії» та ОСОБА_7 , суддя ОСОБА_6 приймає для розгляду зустрічний позов від ПАТ «Одеський коровай» до ПАТ «Кримхліб», ПАТ «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів», ПАТ «Дочірній Сбербанк Росії», ОСОБА_7 про стягнення штрафу, визнання припиненими зобов`язання, визнання припиненими іпотек, визнання припиненими порук, визнання припиненими застав, виключення записів про обтяження нерухомого та рухомого майна з Державного реєстру речових прав, виключення записів з Державного реєстру іпотек, виключення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виключення записів з державного реєстру обтяжень рухомого майна, які виникли на підставі договорів про відкриття кредитних ліній № 17-В/10 від 24.06.2010 та № 18-В/10 від 24.06.2010 між ПАТ «Одеський коровай» та ПАТ «Дочірній Сбербанк Росії».
У подальшому, суддя ОСОБА_6 за вищевказаним первісним позовом та зустрічним позовом, призначає судове засідання на 28.01.2015, та з поштового відділення зв`язку № 114 Одеської дирекції УДППЗ «Укрпошта», 26.01.2015 Київським районним судом м. Одеси рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, повідомляються сторони по справі, а саме: ПАТ «Кримхліб», ПАТ «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів» у місті Сімферополі, ОСОБА_7 , ПАТ «Одеський коровай» у м. Одесі та ПАТ «Дочірній Сбербанк Росії» у м. Києві.
У судовому засіданні 28.01.2015 у присутності представників ПАТ «Одеський коровай», ПАТ «Кримхліб», ПАТ «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів», за відсутністю представників ПАТ «Дочірній Сбербанк Росії» та ОСОБА_7 , суддя ОСОБА_6 постановляє рішення, яким було відмовлено ПАТ «Кримхліб», ПАТ «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів» у задоволенні первісних позовних вимог до ОСОБА_7 ПАТ «Одеський коровай», ПАТ «Дочірній Сбербанк Росії» про стягнення неустойки та розірвання додаткової угоди за безпідставністю, а зустрічний позов ПАТ «Одеський коровай» задовольняє частково, а саме: припинені зобов`язання, визнані припиненими іпотеки, визнанні припиненими поруки, визнані припиненими застави, виключенні записи про обтяження нерухомого та рухомого майна з Державного реєстру речових прав, виключені записи з Державного реєстру іпотек, виключені записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виключені записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, які виникли на підставі договорів про відкриття кредитних ліній № 17-В/10 від 24.06.2010 та № 18-В/10 від 24.06.2010 між ПАТ «Одеський коровай» та ПАТ «Дочірній Сбербанк Росії», в іншій частині позовних вимог відмовлено за безпідставністю.
Вказане судове рішення є завідомо неправосудним та ухвалено із грубими порушеннями норм матеріального і процесуального права, які стали можливими через зловживання ОСОБА_6 повноваженнями судді і професійними знаннями всупереч інтересам правосуддя.
При постановленні рішення від 28.01.2015, задовольняючи зустрічні позовні вимоги ПАТ «Одеський коровай» в частині визнання припиненими зобов`язання, визнання припиненими іпотек, визнання припиненими порук, визнання припиненими застав, виключення записів про обтяження нерухомого та рухомого майна з Державного реєстру речових прав, виключення записів з Державного реєстру іпотек, виключення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виключення записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, і відмовивши у задоволенні первісного позову до фізичної особи ОСОБА_7 , суддя ОСОБА_6 первісні та зустрічні позовні вимоги розглядав в порядку цивільного судочинства.
Правовідносини, які виникли між сторонами, стосуються лише об`єктів господарської діяльності, а саме ПАТ «Дочірній Сбербанк Росії» (кредитор), ПАТ «Одеський коровай» (первісний боржник), ПАТ «Кримхліб» (новий боржник) і ПАТ «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів» (новий боржник).
Фізична особа ОСОБА_7 не має ніякого відношення до вищевказаних правовідносин, які склалися між суб`єктами господарської діяльності, а саме: ПАТ «Дочірній Сбербанк Росії» (кредитор), ПАТ «Одеський коровай» (первісний боржник), ПАТ «Кримхліб» (новий боржник) і ПАТ «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів» (новий боржник) з підстав укладення договорів кредиту та інших договорів у зв`язку з кредитними правовідносинами, в яких ОСОБА_7 ні є стороною або учасником. Крім того, зазначені договори були укладені у зв`язку із господарською діяльністю вказаних юридичних осіб.
Укладання договору доручення № 1 від 27.02.2014 з фізичною особою ОСОБА_7 , за умовами якого, ОСОБА_7 зобов`язався вчинити від імені та за рахунок довірителів юридичні дії, а саме фактично по отриманню підпису представника ПАТ «Дочірній Сбербанк Росії» додаткових угод № 16 и № 14 від 27.02.2014 про переведення боргу не є підставою для об`єднання в одне провадження позовних вимог до фізичної особи ОСОБА_7 та зустрічного позову ПАТ «Одеський коровай». Позовні вимоги до ОСОБА_7 і зустрічний позов ПАТ «Одеський коровай» не є взаємопов`язаними і, враховуючи їх суб`єктний склад, а також суть спору підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.
Вказані обставини, також підтверджуються позовними вимогами ПАТ «Одеський коровай», відносно того, що саме ПАТ «Одеський коровай» вирішувало усі питання, пов`язані з отриманням підпису від ПАТ «Дочірній Сбербанк Росії» в додаткових угодах № 16 і № 14 від 27.02.2014 про переведення боргу. При цьому вимогу про виконання договору доручення було направлено ОСОБА_7 лише у березні 2014, а з позовом до нього позивачі звернулися лише в січні 2015.
Крім того, суддя ОСОБА_6 зустрічний позов ПАТ «Одеський коровай» прийняв без реєстрації в журналі вхідної кореспонденції та в порушення вимог ч. 3 ст. 123 ЦПК України не постановив ухвалу про об`єднання в одне провадження зустрічного позову ПАТ «Одеський коровай» з первісним позовом ПАТ «Кримхліб» і ПАТ «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів».
Проте підставою позовних вимог до ОСОБА_7 є не виконання договору доручення № 1 від 27.02.2014, а підставою зустрічного позову ПАТ «Одеський коровай» є визнання припиненими зобов`язання, визнання припиненими іпотек, визнання припиненими порук, визнання припиненими застав, виключення записів про обтяження нерухомого та рухомого майна з Державного реєстру речових прав, виключення записів з Державного реєстру іпотек, виключення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виключення записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що не є взаємопов`язаним і, враховуючи їх суб`єктний склад, підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.
Вищевказані порушення норм матеріального та процесуального права при постановленні суддею ОСОБА_6 рішення від 28.01.2015 підтверджуються рішенням та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02.06.2015.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 02.06.2015 за апеляційною скаргою ПАТ «Дочірній Сбербанк Росії» рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.01.2015 в частині позовних вимог ПАТ «Кримхліб» і ПАТ «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів» до ОСОБА_7 , ПАТ «Одеський коровай», ПАТ «Дочірній Сбербанк Росії» про стягнення неустойки, розірвання додаткової угоди, та за зустрічним позовом ПАТ «Одеський коровай» до ОСОБА_7 про стягнення штрафу - скасовано.
У задоволенні позову ПАТ «Кримхліб» і ПАТ «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів» до ОСОБА_7 , ПАТ «Одеський коровай», ПАТ «Дочірній Сбербанк Росії» про стягнення неустойки, розірвання додаткової угоди, та зустрічним позовом ПАТ «Одеський коровай» до ОСОБА_7 про стягнення штрафу відмовлено.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.01.2015 в частині задоволення зустрічного позову ПАТ «Одеський коровай» до ПАТ «Кримхліб», ПАТ «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів», ПАТ «Дочірній Сбербанк Росії» про визнання припиненими зобов`язання, визнання припиненими іпотек, визнання припиненими порук, визнання припиненими застав, виключення записів про обтяження нерухомого та рухомого майна з Державного реєстру речових прав, виключення записів з Державного реєстру іпотек, виключення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виключення записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна скасовано.
Також, закрито провадження у цивільній справі за зустрічним позовом ПАТ «Одеський коровай» до ПАТ «Кримхліб», ПАТ «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів», ПАТ «Дочірній Сбербанк Росії» визнання припиненими зобов`язання, визнання припиненими іпотек, визнання припиненими порук, визнання припиненими застав, виключення записів про обтяження нерухомого та рухомого майна з Державного реєстру речових прав, виключення записів з Державного реєстру іпотек, виключення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виключення записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Роз`яснено ПАТ «Одеський коровай», ПАТ «Кримхліб» та ПАТ «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів», що розгляд вказаної справи відноситься до юрисдикції господарських судів.
Крім того, слідством встановлено, що з метою реалізації свого злочинного наміру суддя ОСОБА_6 , у ході розгляду цивільної справи № 520/543/15-ц цілеспрямовано та умисно створював обставини, які мали під собою мету неможливості участі у судових засіданнях у Київському районному суді м. Одеси 23.01.2015 та 28.01.2015 представника ПАТ «Дочірній Сбербанк Росії», інтереси якого, у подальшому обмежувались завідомо неправосудним рішенням від 28.01.2015, тому, що згідно інформації Одеської дирекції УДППЗ «Укрпошта» рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення з поштових відділень зв`язку № 78 та № 114 Одеської дирекції УДППЗ «Укрпошта» 21.01.2015 та 26.01.2015 у прийманні, пересиланні та врученні не значились.
Тобто, дії судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_6 при постановленні завідомо неправосудного рішення від 28.01.2015 слід вважати, як його свідоме прагнення та бажання всупереч процесуальному закону і фактичним обставинам, встановленим у справі, постановити судове рішення, яке за своєю суттю не може і не є актом правосуддя та підкреслює його цілеспрямований характер злочинних дій.
Крім того, з особистого прийому судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_6 22.01.2004 прийнято заяву ОСОБА_8 про визнання її чоловіка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 недієздатним.
Вказану заяву подано з порушеннями вимог ст. 257 Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції 1963 року), оскільки в ній не викладені обставини, що свідчили про психічну хворобу або недоумство, внаслідок чого ОСОБА_9 не може розуміти значення своїх дій або керувати ними.
Незважаючи на це, суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_6 , 04.03.2004 за результатами розгляду вказаної цивільної справи № 2-1813/04 постановив рішення, яким визнав ОСОБА_9 недієздатним, призначив ОСОБА_8 опікуном ОСОБА_9 , а також допустив негайне виконання рішення суду.
Рішення від 04.03.2004 суддя ОСОБА_6 обґрунтував тим, що відповідно до висновку № 149 судової-психіатричної експертизи Одеської обласної клінічної психіатричної лікарні № 1 від 02.03.2004, ОСОБА_9 внаслідок своєї хвороби не розуміє своїх дій і не може керувати ними. При вирішенні питання про негайне виконання рішення, суд виходив із того, що ОСОБА_9 тривалий час хворіє і потребує опіки.
Однак, з висновку № 149 судової-психіатричної експертизи Одеської обласної клінічної психіатричної лікарні № 1 від 02.03.2004 вбачається, що суддя ОСОБА_6 , призначивши експертизу, в порушення вищевказаних вимог законодавства України, поставив на вирішення експертів лише питання «Чи може ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 розуміти значення своїх дій та керувати ними».
Згідно висновку експертів ОСОБА_9 з 03.10.2003 перебуває у стані порушеної свідомості, внаслідок повторного гострого порушення мозкового кровообігу (інсульту) по геморрагічному типу. Пригноблення ясності свідомості коливалося від глибокого сопору, оглушення до глибокої коми. Будь-якому контакту не доступний. Знаходиться у стані глибокої коми. Відсутні больові та тактильні рефлекси.
Питання, чи хворіє ОСОБА_9 на психічну хворобу, суддею ОСОБА_6 на вирішення експертів навмисно не ставилось, у зв`язку з чим судове рішення від 04.03.2004 незаконно постановлено за відсутності належних і достатніх підстав та доказів про наявність у ОСОБА_9 хронічного, стійкого психічного розладу.
Крім того, до участі у розгляді справи про визнання ОСОБА_9 недієздатним суддя ОСОБА_6 навмисно не залучив представника органу опіки та піклування Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради.
Будучи достовірно обізнаним про вказані вимоги законодавства, 04.03.2004 під час судового засідання, суддя ОСОБА_6 , в порушення ч. 1 ст. 259 ЦПК України (в редакції 1963 року), якою передбачено, що справи про визнання громадянина недієздатним суд розглядає з обов`язковою участю представників органів опіки та піклування, поставив на обговорення учасників процесу питання про можливість розгляду справи за відсутності представника органу опіки і піклування, після чого на місці ухвалив розглядати справу без його участі.
Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.03.1972 в резолютивній частині рішення слід зазначати лише висновок суду про визнання громадянина недієздатним або про відмову в задоволенні заявлених про це вимог. Вирішення інших питань (наприклад, про призначення опікуна) до компетенції суду не входить.
Згідно ч. 1 ст. 63 ЦК України, чинного станом на 04.03.2004, опікуна призначає орган опіки та піклування.
Однак суддя ОСОБА_6 , діючи умисно, в особистих інтересах ОСОБА_8 замінив собою орган опіки та піклування та, ухвалюючи рішення від 04.03.2004 про визнання ОСОБА_9 недієздатним, призначив ОСОБА_8 опікуном останнього.
Відповідно до вимог ЦПК України (в редакції 1963 року) рішення суду першої інстанції від 04.03.2004, яке не оскаржене, мало набути чинності 05.04.2004 та відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦПК України (в редакції 1963 року), лише після набрання рішенням законної сили, тобто після 05.04.2004 суд повинен надіслати його копію органу опіки та піклування, як підставу для призначення опікуна.
В порушення діючого законодавства, суддя ОСОБА_6 , навмисно, не лише особисто призначив опікуна, а й замінив процедуру набрання чинності рішенням від 04.03.2004, допустивши його негайне виконання, внаслідок чого, 11.03.2004 Київською районною державною адміністрацією Одеської міської ради було прийнято розпорядження № 282, згідно до якого ОСОБА_8 стала опікуном ОСОБА_9 .
Крім того, вказане завідомо неправосудне рішення судді ОСОБА_6 суттєво порушило права та обов`язки дітей ОСОБА_9 - неповнолітнього ОСОБА_10 , 1992 року народження, та неповнолітнього на той час ОСОБА_10 , 1986 року народження. Однак, суддя ОСОБА_6 при ухваленні рішення думку останніх не врахував, порушивши їх права спадкоємців, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 помер та відкрилася спадщина на майно, яке належало останньому.
За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_11 , ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.05.2006, рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2004 скасовано із зазначенням вищевказаних порушень, а провадження по справі за заявою ОСОБА_8 про визнання ОСОБА_9 недієздатним, визнання її опікуном закрито.
Крім того, в ході досудового розслідування установлено, що постановлення завідомо неправосудного судового рішення від 04.03.2004, про визнання ОСОБА_9 недієздатним у подальшому стало підставою для незаконного заволодіння майном ОСОБА_9 при розгляді цивільних позовів ОСОБА_12 , шляхом прийняття суддею ОСОБА_6 завідомо незаконних, упереджених судових рішень у цивільних справах.
Так, отримавши незаконне рішення від 04.03.2004 про визнання ОСОБА_9 недієздатним та призначення опікуна, на особистому прийомі судді ОСОБА_6 . 26.03.2004 звернулась ОСОБА_12 з позовом до ОСОБА_8 , в якому просила визнати дійсною угоду купівлі-продажу начебто укладену між нею та ОСОБА_9 26.08.2003 та визнати за нею право власності на незавершене будівництвом нежитлове приміщення під АДРЕСА_2 .
Відкривши провадження у цивільній справі, суддя ОСОБА_6 , зловживаючи повноваженнями судді та професійними знаннями, діючи в особистих інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_12 не встановив хто є належним відповідачем, не допустив заміни відповідача і таким чином вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_9 , не залучивши його до участі у справі.
У позовній заяві, пред`явленої до ОСОБА_8 , ОСОБА_12 просила визнати дійсною угоду, яка начебто укладена з ОСОБА_9 , а не з ОСОБА_8 .
Рішенням судді ОСОБА_6 від 30.03.2004 у цивільній справі № 2-2320/04 позовні вимоги ОСОБА_12 задоволені у повному обсязі, визнано дійсним договір купівлі-продажу двоповерхової будівлі офісного центру, з незакінченим будівництвом та не зданого в експлуатацію під АДРЕСА_2 , укладеного 26.08.2003 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , а також визнано право власності за ОСОБА_12 на зазначену будівлю.
Крім того, на момент розгляду, в матеріалах справи відсутні дані про те, що будь-яку особу, в тому числі ОСОБА_8 , призначено опікуном ОСОБА_9 у передбаченому законом порядку.
Однак, суддя ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що позов був пред`явлений до ОСОБА_8 , всупереч вимогам ст. 67 ЦК України та ст. 111 ЦПК України (в редакції 1963 року) розглянув справу та прийняв рішення щодо майна, що належало ОСОБА_9 , а не ОСОБА_8 , яка не є стороною договору.
Суддя ОСОБА_6 , діючи умисно, у порушення вимог ч. 2 ст. 71 ЦК України, згідно якої піклувальник має право дати згоду на вчинення правочинів, передбачених частиною першою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування, вирішив питання щодо відчуження майна ОСОБА_9 без залучення до справи представника цього органу.
Крім того, на момент ухвалення рішення за позовом ОСОБА_12 рішення судді ОСОБА_6 від 04.03.2004, яким ОСОБА_9 було визнано недієздатним, не набрало чинності та відповідно до ст. 291 ЦПК України (в редакції 1963 року) та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» ОСОБА_9 не можна було вважати недієздатним, оскільки не сплинув строк на апеляційне оскарження рішення суду, передбачений ст. 292 ЦПК України (в редакції 1963 року).
Згідно із актовим записом № 3426 від 23.04.2004 ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України відкрилася спадщина на спірне майно, що ввійшло у спадкову масу, однак всупереч п. 1 ч. 1 ст. 221 та п. 1 ч. 1 ст. 224 ЦПК України (в редакції 1963 року), суддя ОСОБА_6 не зупинив провадження у справі до залучення до участі спадкоємців ОСОБА_9 першої черги його неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ухвалив рішення за їх відсутності.
В ході досудового розслідування встановлено, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_12 суддя ОСОБА_6 протиправно, в порушення вимог ст. 10, 210, 213 ЦПК України (в редакції 1963 року) виходив з того, що у відповідності до ч. 2 ст. 220 ЦК України, сторони договорились про всі суттєві умови договору, ОСОБА_12 виконала його, однак ОСОБА_9 ухиляється від нотаріального посвідчення правочину. При цьому суд взяв до уваги розписку від 23.08.2003, надану ОСОБА_12 .
Установлено, що оригінал даної розписки судом не оглядався, що підтверджується протоколом судового засідання від 30.03.2004, та тим, що копія розписки від 26.08.2003 не засвідчена суддею ОСОБА_6 , як це передбачалося ст. ст. 50, 51 ЦПК України (в редакції 1963 року).
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13.09.2006 рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.03.2004 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд.
Аналогічно та протиправно суддя ОСОБА_6 діяв і при відчуженні іншого майна ОСОБА_9 .
В той же день, тобто 26.03.2004 ОСОБА_12 звернулася на особистому прийомі до судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_6 з позовом до ОСОБА_8 , в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1442 га і недобудованого двоповерхового будинку по АДРЕСА_3 начебто укладений між нею та ОСОБА_9 , та визнати за нею право власності на вказане майно.
У позовній заяві, пред`явленої до ОСОБА_8 , ОСОБА_12 просила визнати дійсною угоду, яка начебто була укладена з ОСОБА_9 , а не з ОСОБА_8 .
Таким чином, згідно закону ОСОБА_8 могла брати участь лише як представник ОСОБА_9 , а не як особа, яка за його життя стала повним спадкоємцем його майна, тобто замінила ОСОБА_9 у всіх правах та обов`язках.
Відкривши провадження у цивільній справі, суддя ОСОБА_6 , зловживаючи повноваженнями судді та професійними знаннями, не встановив хто є належним відповідачем, не допустив заміни відповідача і таким чином вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_9 , не залучивши його до участі у справі.
Рішенням судді ОСОБА_6 від 30.03.2004 у цивільній справі № 2-2321/04 позовні вимоги ОСОБА_12 задоволені у повному обсязі, визнано дійсним договір купівлі-продажу будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, площею 0,1442 га по АДРЕСА_3 , укладений 05.09.2003 між ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , а також за ОСОБА_12 визнано право власності на зазначену будівлю та земельну ділянку.
Крім того, на момент розгляду, у матеріалах справи були відсутні дані про те, що будь-яку особу, в тому числі ОСОБА_8 , призначено опікуном ОСОБА_9 у передбаченому законом порядку.
Однак, суддя ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що позов був пред`явлений до ОСОБА_8 , всупереч вимогам ст. 67 ЦК України та ст. 111 ЦПК України (в редакції 1963 року) розглянув справу щодо майна, що належало ОСОБА_9 , а не ОСОБА_8 , яка не була стороною договору.
Суддя ОСОБА_6 у порушення вимог ст. 71 ч. 2 ЦК України, згідно якої піклувальник має право дати згоду на вчинення правочинів, передбачених частиною першою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування, вирішив питання щодо відчуження майна ОСОБА_9 без залучення до справи представника цього органу.
Крім того, на момент ухвалення рішення за позовом ОСОБА_12 рішення судді ОСОБА_6 від 04.03.2004, яким ОСОБА_9 було визнано недієздатним, не набрало чинності і таким чином його не можна було вважати недієздатним, оскільки згідно зі ст. 291 ЦПК України (в редакції 1963 року) та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» на момент розгляду справи ОСОБА_9 не можна було вважати недієздатним, оскільки не сплинув строк на апеляційне оскарження рішення суду, передбачений ст. 292 ЦПК України (в редакції 1963 року).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 помер, про що свідчить актовий запис № 3426 від 23.04.2004 та відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України відкрилася спадщина на спірне майно, що увійшло у спадкову масу, однак всупереч п. 1 ч. 1 ст. 221 та п. 1 ч. 1 ст. 224 ЦПК України (в редакції 1963 року), суддя ОСОБА_6 не зупинив провадження у справі до залучення до участі спадкоємців ОСОБА_9 першої черги його неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , дружину ОСОБА_8 та ухвалив рішення за їх відсутності.
Також, в ході досудового розслідування встановлено, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_12 суддя ОСОБА_6 в порушення вимог ст. 10, 210, 213 ЦПК України (в редакції 1963 року) виходив з того, що у відповідності до ч. 2 ст. 220 ЦК України, сторони договорились про всі суттєві умови договору, ОСОБА_12 виконала його, однак ОСОБА_9 ухиляється від нотаріального посвідчення правочину. Постановляючи рішення, суд взяв до уваги розписку від 05.09.2003, надану ОСОБА_12 .
Установлено, що оригінал даної розписки судом не оглядався, що підтверджується протоколом судового засідання від 30.03.2004, та тим, що копія розписки від 05.09.2003 не засвідчена суддею ОСОБА_6 , як це передбачалося ст. ст. 50, 51 ЦПК України (в редакції 1963 року).
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.05.2006, рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.03.2004 скасовано, а справу направлено на новий розгляд.
Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України постановлення суддею завідомо неправосудного рішення.
09 лютого 2016 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 375 КК України.
03 березня 2016 року слідчий звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_3 , про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, мотивуючи клопотання тим, що підозрюваному було повідомлено про підозру у вчинені злочину середньої тяжкості, з метою запобігання переховування від органів досудового розслідування; знищення, сковування або спотворення будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідків; перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення у якому підозрюється.
Посилаючись на зазначене, слідчий просив покласти на підозрюваного ОСОБА_6 такі обов`язки: не відлучатися із місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суду про зміну свого місця проживання або місця роботи; утримуватися від спілкування з свідками у кримінальному провадженні, прибувати на слідчі дії за викликом слідчого, прокурора або суду.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання, наполягаючи на його задоволенні.
Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник заперечували проти застосування запобіжного заходу, посилаючись на відсутність підстав для цього. При цьому, зазначили, що висунута ОСОБА_6 підозра у скоєнні вищезазначених злочинів є необґрунтованою. Крім того, по останнім 3 епізодам, що йому інкримінується збігли терміни притягнення до кримінальної відповідальності. Захисник обвинуваченої ОСОБА_4 додатково зазначив, та просив суд врахувати вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків, репутацію, а також наявність у підозрюваного постійного місця проживання та роботи на посаді судді Київського районного суду м. Одеси від якої він не відсторонений.
Розглянувши клопотання слідчого, вивчивши надані матеріали, заслухавши думку прокурора та інших учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим, та задоволенню не підлягає.
Так, положеннями ч. 1 ст. 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У відповідності до ч.2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
В результаті аналізу обставин інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень та наданих матеріалів, суд приходить до висновку, що слідчим ані в клопотанні, а ні прокурором під час судового розгляду достатні підстави, передбачені Законом для застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_6 не наведені.
Посилання слідчого на можливість переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування; знищення, сховування або спотворення будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідків; перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення у якому підозрюється, є лише припущеннями слідчого.
Жодних доказів на підтвердження зазначених ризиків не наведено, а судом не встановлено.
Водночас, згідно з практикою Європейського суду з прав людини надання таких доказів є обов`язковим.
Таким чином, прокурором не доведена наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.
За таких обставин, суд з урахуванням віку та стану здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків, репутацію, а також наявність у підозрюваного постійного місця проживання та роботи приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131,132, 176-179, 184, 194, 196, 372 КПК України, -
В задоволенні клопотання слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_5 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_6 відмовити.
Слідчий суддя Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1