Номер провадження: 11-кп/785/913/16
Номер справи місцевого суду: 519/956/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.09.2016 року м. Одеса
Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.04.2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калуга Російської Федерації, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 03.12.2001 року Южним міським судом Одеської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 21.02.2003 року Южним судом Одеської області за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 194 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 14.11.2005 року у зв`язку з заміною 1 року 8 місяців 3 днів невідбутого строку покарання на виправні роботи з утриманням в дохід держави 20% заробітної плати;

- 21.02.2012 року Южним міським судом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 13.02.2014 року Южним міським судом Одеської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 05.01.2015 р. у зв`язку із відбуттям строку покарання,

визнано винним та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 та ст.395 КК України та йому призначено покарання:

- за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ст.395 КК України - 4 (чотирьох) місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 зарахований строк попереднього ув`язнення з 11.08.2015 року по 05.04.2016 року в строк відбуття покарання з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Вироком вирішене питання щодо речових доказів, -

ВСТАНОВИВ:
Вищевказаним вироком ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочину за наступних обставин.

24.07.2015 року, приблизно о 20.00 годині, ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщені нічного клубу «Мілленіум», розташованого за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Приморська, буд.10-А, де допомагав охоронцю клубу переносити столи та стільці з першого поверху на другий, побачив на першому поверсі клубу біля сцени на столі ноутбук «Асеr JDW50», планшет «Alcatel EUO - 7», переносний жорсткий диск «Toshiba», а на другому поверху клубу побачив ключі у дверях. В той же час у ОСОБА_8 виник умисел на викрадення побаченого майна, внаслідок чого останній забрав ключі від вхідних дверей від клубу з якими пішов до дому.

Після цього, 25.07.2015 року, приблизно о 10.30 годині, ОСОБА_8 , знаючи від охоронця, що у приміщені вищевказаного нічного клубу «Мілленіум» нікого немає, відкрив вхідні двері раніше викраденими ключами та з метою таємного викрадення чужого майна проник до приміщення нічного клубу, звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав ноутбук «Асеr JDW50» вартістю 2607 гривень, планшет «Alcatel EUO - 7» вартістю 1133 гривні, переносний жорсткий диск «Toshiba» вартістю 1280 гривень, які належать ОСОБА_10 , спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 5020 гривень, після чого ОСОБА_8 з викраденим майном з місця вчинення почину зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Крім того, відносно ОСОБА_8 , після його звільнення від відбування покарання за вироком Южного міського суду Одеської області від 21.02.2012 року, постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.02.2014 року встановлено адміністративний нагляд строком на 12 місяців з покладенням наступних обов`язків та обмежень:

- зобов`язання постійно знаходитись щоденно з 22.00 години до 05.00 години ранку наступної доби за встановленою для постійного мешкання адресою;

- заборонена виїзду з населеного пункту за місцем постійного мешкання без дозволу керівництва територіального РВ УМВС України;

- зобов`язання явки для реєстрації в територіальний РВ УМВС України за місцем постійного мешкання чотири рази на місяць та з`являтись за викликом міліції для з`ясування питань пов`язаних з виконанням правил адміністративного нагляду;

- не відвідувати кафе, бари, ресторани, де продаються спиртні напої на розлив.

З постановою суду ОСОБА_8 ознайомлено 26.12.2014 року під особистий підпис.

Згідно з особистою заявою на ім`я начальника ОВК №14 від 07.10.2014 року, ОСОБА_8 після відбуття покарання обрав місце мешкання за адресою: АДРЕСА_2 (Одеський міський центр соціальної реабілітації та адаптації осіб без визначеного місця проживання).

Згідно з довідкою про оголошення особі, яка звільняється з місць позбавлення волі, постанови судді про встановлення адміністративного нагляду від 05.01.2015 року, ОСОБА_8 під особистий підпис оголошено постанову суду про встановлення адміністративного нагляду та зобов`язання прибути і зареєструватись у Малиновському РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області не пізніше 08.01.2015 року. Крім цього, як вбачається з даної довідки, ОСОБА_8 попереджено про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду.

05.01.2015 року, звільнившись з ОВК №14 та будучи попереджений про встановлені обмеження та кримінальну відповідальність за їх порушення, ОСОБА_8 , діючи умисно та не маючи об`єктивних поважних причин, з метою ухилення від адміністративного нагляду, виїхав до м. Южне Одеської області, не з`явившись за заявленим місцем свого мешкання - АДРЕСА_2 , чим порушив п.п.1.2 постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 13.02.2014 року про встановлення адміністративного нагляду.

08.01.2015 року ОСОБА_8 не з`явився для реєстрації до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, чим порушив п.3 постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 13.02.2014 року про встановлення адміністративного нагляду.

На даний вирок ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає вирок незаконним у зв`язку з суттєвим порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

ОСОБА_8 мотивує свої вимоги наступним:

- суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, попри наявну в матеріалах кримінального провадження заяву потерпілого ОСОБА_10 про проведення судового розгляду за його відсутності, не викликав останнього в судове засідання, не вручив йому пам`ятку про права та обов`язки і не з`ясував, чи правильно він розуміє зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, не роз`яснив йому наслідки розгляду кримінального провадження в скороченому порядку і порядок оскарження постановленого за наслідком такого розгляду вироку;

- обвинувачений ОСОБА_8 , будучи юридично необізнаним і не користуючись правовою допомогою захисника, не розумів зміст обставин, які ніким не оспорювались, а також порядок розгляду кримінального провадження у спрощеному порядку, внаслідок чого був занадто суворо засуджений;

- судовий розгляд кримінального провадження був проведений без участі захисника, а відмова обвинуваченого від захисника не була прийнята в передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, чим, на думку ОСОБА_8 , було порушено його право на захист;

- наявні підстави для здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинами;

- не ґрунтується на вимогах закону зарахування строку попереднього ув`язнення ОСОБА_8 у строк відбуття покарання, оскільки вирок відносно нього не набрав законної сили.

На підставі викладеного обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Комінтернівського районного суду м. Одеси від 05.04.2016 року скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції з наданням ОСОБА_8 захисника.

В судовому засіданні апеляційного суду Одеської області ОСОБА_8 надав суду доповнення до апеляційної скарги, в яких підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги та вказав, що однією з підстав для скасування вироку є невідповідність обвинувальних актів стосовно нього вимогам ст.291 КПК України, а саме - відсутність у них формулювання обвинувачення.

Заслухавши суддю-доповідача; думку обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника - ОСОБА_11 , які підтримали доводи апеляційної скарги із доповненнями і просили їх задовольнити; доводи прокурора, який вважає необхідним вирок суду скасувати, в зв`язку із істотним порушенням права на захист обвинуваченого, а також невідповідністю обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, та призначити новий розгляд обвинувального акту в тому ж суді в іншому складі суду; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про наступне.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що Комінтернівський районний суд Одеської області, призначаючи до судового розгляду об`єднане кримінальне провадження на підставі обвинувальних актів у кримінальних провадженнях №0000347 від 25.07.2015 року та №0000194 від 15.01.2016 року, дійшов висновку про відповідність вказаних обвинувальних актів вимогам ст.291 КПК України.

Проаналізувавши вищезазначені документи, апеляційний суд вважає, що районний суд передчасно дійшов такого висновку, з огляду на наступне.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вказані вимоги чинного законодавства не були виконані судом першої інстанції.

З матеріалів кримінального провадження, зокрема із вироку суду, журналу судового засідання та звукозапису фіксації судового процесу вбачається, що судовий розгляд відносно

обвинуваченого було проведено у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому судом було істотно порушено право обвинуваченого на захист.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Комінтернівського районного суду від 29.10.2016 року було призначене підготовче судове засідання з розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000194 від 15.01.2015 року, які надійшли з Малиновського районного суду м. Одеси.
08.12.2015 року, тобто до початку підготовчого судового засідання, обвинувачений ОСОБА_8 подав до Одеського регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги заяву про відмову від захисника ОСОБА_12 .
Однак, 18.02.2016 року підготовче судове засідання було проведено без участі захисника, відмова обвинуваченого від захисника не була прийнята судом в порядку, передбаченому ст.54 КПК України, а також йому не був запропонований інший захисник, що свідчить про порушення судом права ОСОБА_8 на захист.
Разом з цим апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно наявності підстав для перегляду оскаржуваного вироку за нововиявленими обставинами, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду.
В матеріалах справи є заява датована 08.10.2015 роком від потерпілого ОСОБА_10 , яка не зареєстрована належним чином і незрозуміло яким чином потрапила до матеріалів справи, оскільки в цей день в судовому засідання потерплий був відсутній про що свідчить ухвала суду та журнал судового засідання. Також відсутні відомості про те, що потерпілий був повідомлений про час та місце розгляду обвинувальний актів та їх об`єднанні 18.02.2016 року. (а.с. 128)

Апеляційний суд вважає, що вищевикладені обставини в сукупності є безумовною підставою для скасування оскаржуваного вироку.
Відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого ст. 381 КПК України.

Частина 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення Кримінального процесуального Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, забезпечення права на захист та доступ до правосуддя.

Таким чином, враховуючи положення ст. 7, 9 КПК України та встановленого факту неналежного виконання районним судом вимог ст. 349 КПК України при проведенні судового розгляду, який суперечив вимогам положень ст. 2 КПК України, фактично позбавив гарантованих цим Кодексом прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, колегія суддів вважає наведені порушення вимог кримінального процесуального закону істотними та у відповідності до положень ч. 6 ст. 9 КПК України та ст. ст. 409, 410, 411, 412, 413, 415 КПК України, визнає їх підставою для скасування вироку суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, в іншому складі суду.

Крім того, апеляційним судом встановлені інші обставини, які унеможливлювали постановлення районним судом обвинувального вироку на підставі обвинувального акту по даному кримінальному провадженню.

Згідно з вимогами ст. 337 ч. 1 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до вимог КПК України, складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 цього Кодексу. Зокрема обвинувачений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко та конкретно сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 484 КПК України кримінальне провадження щодо неповнолітньої особи, в тому числі, якщо кримінальне провадження здійснюється щодо декількох осіб, хоча б одна з яких є неповнолітньою, здійснюється слідчим, який спеціально уповноважений керівником органу досудового розслідування на здійснення досудових розслідувань щодо неповнолітніх.

Крім того, статтею 485 КПК України передбачено, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, крім обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, також з`ясовуються:повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього, стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно врахувати при індивідуалізації відповідальності чи обранні заходу виховного характеру. За наявності даних про розумову відсталість неповнолітнього, не пов`язану з психічною хворобою, повинно бути також з`ясовано, чи міг він повністю усвідомлювати значення своїх дій і в якій мірі міг керувати ними; ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння; умови життя та виховання неповнолітнього; наявність дорослих підбурювачів та інших співучасників кримінального правопорушення.

Вказані вимоги кримінального процесуального законодавства не були виконані в ході досудового розслідування, не перевірені судом в процесі судового розгляду обвинувального акту, а тому вирок суду підлягає безумовному скасуванню.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальні акти відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не відповідають вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в них відсутній виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, а лише викладені анкетні данні обвинуваченого, зміст підозри, а також ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 й правова кваліфікація кримінальних правопорушень, в яких він підозрюється.

На думку апеляційного суду таке викладення кваліфікації дій обвинуваченого в обвинувальних актах є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Крім цього, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, суд у мотивувальній частині вироку повинен зазначити доводи на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Незважаючи на вказані вище обставини, суд першої інстанції на зазначені порушення вимог закону уваги не звернув, розглянув справу в порядку вимог ч. 3 ст. 349 КПК України та ухвалив обвинувальний вирок.

Вказані порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку колегії суддів, взагалі перешкоджали розгляду обвинувальних актів відносно ОСОБА_8 та унеможливлювали за результатами такого судового розгляду ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому з урахуванням положень ст. ст. 2, 7, 9, 415 КПК України, апеляційний суд визнає їх істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Більш того, твердження органу досудового розслідування в обвинувальних актах, що обвинувачений вчинив (скоїв) кримінальне правопорушення є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Враховуючи мету і підстави запобіжних заходів, приймаючи до уваги думку учасників судового засідання, матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити строком до 01.10.2016 року.

Під час нового розгляду справи, неухильно дотримуючись вимог КПК України, суду першої інстанції, у повній відповідності до положень закону та з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, необхідно виконати вимоги ст. 314 КПК України та прийняти за результатами підготовчого провадження законне і обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

постановив:

Доповнену апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 квітня 2016 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України, - скасувати, призначити новий розгляд обвинувальних актів в тому ж суді зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

Запобіжний захід ОСОБА_8 залишити обраний раніше тримання під вартою, строком до 01 жовтня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4