Справа № 447/2709/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/175/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові дистанційно в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 22.12.2015 року, якою розглянуто подання адміністрації Миколаївської ВК №50, погоджене з спостережною комісією Миколаївської РДА, про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання до засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_6 , який знаходиться у Миколаївській ВК № 50,

встановила:
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 22.12.2015 року у задоволенні спільного подання адміністрації Миколаївської виправної колонії (№ 50) управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області та спостережної комісії Миколаївської районної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 відмовлено у зв`язку з недоведеністю виправлення та перевиховання ОСОБА_6 .

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя людини при обтяжуючих обставинах, вину у скоєному визнав частково, допускав порушення режиму утримання.

На дану ухвалу засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 22.12.2015 року та звільнити його умовно-достроково від призначеного покарання на підставі ст.107 КК України

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не враховано вину у скоєному визнав повністю та розкаявся, за період відбування покарання за зразкову поведінку, сумлінне ставлення до роботи та навчання 10 разів заохочувався правом начальника установи. Позову по виконавчих листах не має, працевлаштований у виправній колонії в їдальні по професії кухар. За період відбування покарання здобув повну середню освіту та отримав професійну спеціальність столяр, будівельник 3 розряду. По даних спеціальностях залучався до робіт по благоустрою установи.

Апелянт просить врахувати, що на момент вчинення злочину він був неповнолітнім, 17 років. На даний час має чіткі плани на цивільне життя, зокрема працевлаштуватися по спеціальності та одружитися.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_6 , який просив задоволити його апеляційну скаргу, міркування прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги засудженого, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності із ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 107 КВК України, належне виконання законних вимог представників адміністрації виправної колонії та дотримання встановлених норм щодо порядку і умов відбування покарання є обов`язковим для засуджених упродовж усього строку відбування ними покарання.

Приймаючи рішення про застосування до засудженого ст. 81 КК України суд повинен брати до уваги не лише тільки доводи клопотання адміністрації виправної колонії, а й інші характеризуючи дані про особу засудженого у їхній сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 відбуває покарання за умисне вбивство за яке був засуджений 22.12.2008 року апеляційним судом Волинської області по ст.115 ч.2 п.п.4, 7, 12 КК України на 11 років позбавлення волі.

Під час відбування покарання ОСОБА_6 характеризується позитивно, має 10 заохочень за період з 2010 по 2015 роки, 1 сувору догану за 2011 рік та 1 догану за 2013 рік, які погашені.

У спільному поданні Миколаївської ВК № 50 та спостережної комісії при Миколаївській райдержадміністрації Львівської області про умовно-дострокове звільнення не зазначено даних, які б свідчили що ОСОБА_6 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Надані адміністрацією колонії позитивна характеристика засудженого і наявність у нього заохочень протягом строку відбування покарання ще не є свідченням сумлінної поведінки та виправлення ОСОБА_6 .

На момент розгляду справи в суді першої інстанції не відбута частина покарання становила 4 роки.

Покликання апелянта про те, що судом першої інстанції не був врахований його вік під час вчинення злочину та його досягнення в здобуті освіти та професії під час відбування покарання, а також 10 заохочень начальником установи, не знайшли свого підтвердження.

Клопотання адміністрації виправної колонії про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не є основним критерієм для застосування судом ст. 81 КК України, оскільки застосування даної норми є правом, а не обов`язком суду.

За таких обставин ухвала Миколаївського районного суду Львівської області від 22.12.2015 року щодо відмови в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_6 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування відсутні.

Доводи апеляції правильних висновків суду не спростовують. Порушень закону, які б впливали на законність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,

постановила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 22.12.2015 року відносно засудженого ОСОБА_6 , якою відмовлено в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без зміни.

Головуючий:
Судді: