АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11сс/796/1654/2016 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: скарга Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 червня 2016 року місто Київ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

При секретареві ОСОБА_5 ,

За участі старшого слідчого в ОВС ГСУ СБ України ОСОБА_6 , представника ТОВ «Енерготехпром» ОСОБА_7 , розглянувши матеріали провадження у скарзі за апеляційною скаргою представника ТОВ «Енерготехпром» адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 квітня 2016 року, якою відмовлено у відкритті провадження за його скаргою на бездіяльність старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління ДР ГСУ СБ України щодо неповернення речових доказів згідно з вимогами ст. 100 КПК України та матеріали закритого кримінального провадження № 0000021, -

в с т а н о в и л а :
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 квітня 2016 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою представника ТОВ «Енерготехпром» адвоката ОСОБА_8 на бездіяльність старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління ДР ГСУ СБ України щодо неповернення речових доказів згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

На обґрунтування слідчий суддя проаналізувала чинне кримінальне процесуальне законодавство щодо вирішення питань про повернення речових доказів; акцентувала увагу на тому, що існує постанова слідчого про закриття кримінального провадження, в рамках якого речові докази, про повернення яких ставить питання представник ТОВ «Енерготехпром», були визнані такими та передані під охоронну розписку ДАХК «Артем»; питання про скасування згаданої постанови слідчого від 7 квітня 2016 року ніким не ставиться і вона набрала законної сили; а тому, на розсуд слідчого судді, вона позбавлена можливості вирішувати питання про наявність чи відсутність підстав для повернення речових доказів. За висновком слідчого судді, вирішення питання про повернення речових доказів можливе в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись зі вказаними висновками, представник ТОВ «Енерготехпром» адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій наголошує, що ним раніше були вжиті всі можливі заходи для забезпечення повернення вилучених речових доказів, у тому числі звернення до слідчого, прокурора, прокурорів вищих рівнів, судів адміністративної юрисдикції та в порядку цивільного судочинства і в усіх випадках він отримував відповіді про те, що повернення речових доказів можливе лише в порядку, визначеному ст. ст. 100, 171-174 КПК України, однак аналіз цих правових норм не дає чіткої вказівки щодо повернення власникові речових доказів у тому випадку, коли, як у цьому кримінальному провадженні, на них не було накладено арешт, а слідчий орган скористався лише наданим йому правом тимчасового доступу.

Цей же аналіз згаданих правових норм дає підстави для висновку про те, що вони не зобов`язують слідчого у разі закриття ним кримінального провадження за відсутності особи, якій було б повідомлено про підозру, вирішувати долю речових доказів, отже законних підстав оскаржити хоча б в цій частині постанову про закриття кримінального провадження у апелянта нема; таке рішення може прийняти прокурор при закритті кримінального провадження в якому було повідомлено про підозру конкретній особі, але це стосується також речей, на які було накладено арешт; у порядку адміністративного чи цивільного судочинства питання про повернення речей, з посиланнями на ч.11 ст. 100 КПК України, вирішено бути не може, бо відсутній сам спір про право, а такий порядок може бути застосовано тільки при наявності вказаного спору; положення ст. ст. 171-174 КПК України, на необхідність застосування яких посилаються у відповідях на його клопотання слідчі та прокурори, застосовуються до майна, на яке було накладено арешт слідчим суддею під час досудового розслідування або судом під час розгляду кримінального провадження по суті, отже і ці правові норми не можуть бути в повному обсязі застосовані у цьому конкретному випадку.

Тим часом, наголошує апелянт, цінне устаткування для виготовлення боєприпасів протягом тривалого часу не використовується за наявності реальної потреби в його застосуванні.

На цих підставах апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу слідчого судді, задовольнити його скаргу на бездіяльність старшого слідчого та зобов`язати орган досудового розслідування повернути перераховане в скарзі та апеляційній скарзі майно ТОВ «Енерготехпром».

Заслухавши доповідь судді, виступ представника ТОВ «Енерготехпром» на підтримку апеляційних доводів, старшого слідчого проти їх задоволення, провівши судові дебати, перевіривши та обговоривши доводи сторін в сукупності з матеріалами провадження у скарзі та матеріалами кримінального провадження, судова колегія визнає наступне.

Слідчий суддя, відмовляючи у відкритті провадження за скаргою представника ТОВ «Енерготехпром», помилково послався на положення ч.11 ст. 100 КПК України, оскільки ця правова норма в дійсності визначає можливість вирішення питання про повернення речових доказів порядком цивільного судочинства лише у разі наявності спору про право, який у цьому конкретному випадку відсутній, бо ніким сумнівам не піддається належність згаданого устаткування саме ТОВ «Енерготехпром».

Отже, уже зі вказаної підстави, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Погоджуючись з міркуваннями, викладеними апелянтом в апеляційній скарзі, щодо певної неврегульованості питання про порядок повернення речових доказів за таких обставин, які маються у цьому випадку, судова колегія керується положеннями ч.6 ст. 9 КПК України, яка прямо вказує на те, що у разі, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, слід застосовувати загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього ж кодексу.

Вказана ж правова норма, визначаючи загальні засади кримінального провадження, серед іншого прямо передбачає, зокрема, законність; недоторканість права власності; забезпечення права на захист; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; розумність строків.

На переконання судової колегії, нечітке регулювання вирішення питання про повернення власникові майна, визнаного речовим доказом, на яке не було накладено арешту, у разі закриття кримінального провадження слідчим при відсутності повідомлення про підозру будь-якій особі, слід здійснювати в порядку, передбаченому абзацом другим частини першої ст. 174 КПК України, тобто стосовно майна, на яке було накладено арешт, за клопотанням відповідної особи, в тому числі і власника майна, спрямованим до слідчого судді, якщо він довів, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

У цьому конкретному випадку, оскільки кримінальне провадження закрите без повідомлення будь-кому про підозру очевидно, що відпала потреба в подальшому перебуванні майна під охоронною розпискою поза межами досяжності власника.

Колегія суддів визнає, що, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, слідчий одночасно із цим зобов`язаний був звернутися з клопотанням до слідчого судді про прийняття ним рішення про повернення майна власникові в порядку, визначеному ст. ст. 100, 171-174 КПК України.

Так, відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України, у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно зі ст. ст. 171-174 КПК України.

Таким чином, вказана правова норма прямо зобов`язує слідчого, у разі закриття кримінального провадження, одночасно із цим, вирішити долю речових доказів шляхом звернення з відповідним клопотанням до суду в порядку ст. ст. 171-174 КПК України.

Оскільки старший слідчий ні в своїй постанові від 7 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження, ні в подальшому цієї вимоги закону не виконав, остільки судова колегія визнає, що він тим самим допустив бездіяльність, яку слід виправити.

Ст. ст. 171-174 КПК України, які встановлюють порядок вирішення долі речових доказів, покладають вирішення вказаних питань як на слідчого суддю, так і на суд, але ретельне вивчення цих правових норм, в сукупності з іншими нормами КПК України, показує, що суд може вирішувати будь-які питання у кримінальному провадженні лише у випадку, якщо це провадження надійшло до нього для розгляду по суті.

У цьому ж конкретному випадку кримінальне провадження закрите слідчим на стадії досудового розслідування, до суду воно не надходило, а тому судова колегія визнає, що вирішувати питання про долю речових доказів належало слідчому судді, до того ж, як на підставі клопотання слідчого або прокурора, так і на підставі власника майна чи інших осіб, яким за законом надане таке право.

Відтак, слідчий суддя мав розглянути клопотання представника ТОВ «Енерготехпром» по суті, а не відмовляти у відкритті провадження за цим клопотанням.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 407 КПК України, за результатами апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю або частково та ухвалити нову ухвалу.

На підставі всього викладеного вище судова колегія задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржену ухвалу слідчого судді та ухвалює нову ухвалу, якою задовольняє клопотання представника ТОВ «Енерготехпром».

В силу вказаного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ТОВ «Енерготехпром» на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду від 27 квітня 2016 року, якою відмовлено у відкритті провадження за його скаргою на бездіяльність старшого слідчого в особливо важливих справах 1 відділу управління ДР ГСУ СБ України щодо неповернення речових доказів згідно з вимогами ст. 100 КПК України задовольнити.

Вказану ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ТОВ «Енерготехпром» задовольнити та зобов`язати старшого слідчого в ОВС 1 відділу управління ДР ГСУ СБ України повернути цьому товариству речові докази, а саме: верстат модульної лінії спорядження патронів; шафу управління верстата модульної лінії спорядження патронів; комплект огородження модульної лінії спорядження патронів; коробку із комплектуючими запасними частинами до модульної лінії спорядження патронів; коробку із електричними джгутами та документацією; коробку із ущільнювачами, банками з фарбою та змащувальним матеріалом; ванночки для збору стружки і мастила; коробку із електричними запасними комплектуючими до модульної лінії спорядження патронів; коробку із документацією до модульної лінії спорядження патронів.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: