Ухвала
іменем україни

10 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007769, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Надіїв Долинського району
Івано-Франківської області, який проживає за
адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за касаційними скаргами засудженого та захисника ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 , не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх змінити, перекваліфікувавши його дії з ч. 1 ст. 121 на ст. 124 КК України. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, неправильно кваліфікував його дії, оскільки потерпілий, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, сам спровокував конфлікт і наніс йому тілесних ушкоджень.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_5 судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати, а провадження закрити за недоведеністю винуватості засудженого. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дії його підзахисного кваліфікував неправильно, так як він діяв в стані необхідної оборони та перевищив межі її необхідності. Також захисник вказує на порушення права на захист, оскільки обвинувальний акт був вручений його підзахисному лише в суді, стороною обвинувачення не відкриті матеріали провадження, а клопотання сторони захисту про недопустимість доказів безпідставно залишено без задоволення.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року вирок місцевого суду змінено, пом`якшено ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 07 вересня 2014 року в гуртожитку по АДРЕСА_1 , в ході сварки та бійки з ОСОБА_8 наніс останньому два удари ножем в живіт і один в руку, умисно заподіявши потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та захисника на підтримання поданих ними скарг, пояснення прокурора із запереченнями проти скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги засудженого та захисника підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 2 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язані надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні. Частина 12 цієї статті передбачає, що якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до вказаних положень, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 89 КПК України сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення про визнання доказів недопустимими. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Однак суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 та ухвалення вироку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, стороною захисту під час судового розгляду неодноразово заявлялись клопотання про визнання недопустимими доказів сторони обвинувачення через їх очевидну недопустимість. При цьому ОСОБА_5 та його захисник наголошували на тому, що прокурор та слідчий в даному провадженні порушили вимоги ст. 290 КПК України й не відкрили їм матеріали кримінального провадження.

Проте суд першої інстанції розглянув заявлені стороною захисту клопотання без дотримання вказаних вимог закону, більш того, проявив упередженість, передчасно заявивши про відсутність підстав для визнання доказів недопустимими.

Крім того, суд першої інстанції під час ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_5 не зробив висновок щодо допустимості доказів, на які вказувала під час судового розгляду сторона захисту, не зазначив у вироку підстав прийняття одних доказів та відхилення інших

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. 94 КПК України не перевірив належним чином усіх доказів, здобутих органом досудового слідства та наданих сторонами кримінального провадження, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, свої висновки в передбачений законом спосіб не мотивував та ухвалив вирок, який не можна вважати законним й обґрунтованим, а тому він на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки суд апеляційної інстанції при розгляді провадження за апеляційними скаргами прокурора, засудженого та захисника вказані порушення, допущені судом першої інстанції, залишив поза увагою, підлягає скасуванню й ухвала суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, перевірити інші доводи, викладені у касаційних скаргах засудженого та захисника, та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

У зв`язку зі скасуванням вироку суду першої інстанції, на виконання якого засуджений і був затриманий, колегія суддів уважає за необхідне звільнити ОСОБА_5 з-під варти.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженого та захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3