Справа № 455/599/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/948/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

виправданої - ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу прокурора Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_9 на вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 30 червня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

Цим вироком суду
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку і жительку АДРЕСА_1 , громадянку України, із середньою спеціальною освітою, розлучену, на утриманні двоє дітей 28 травня 1998 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючу помічником вихователя дошкільного навчального закладу «Дзвіночок» м. Старий Самбір, не суджену;

виправдано за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку з недоведеністю її вини.
Судом першої інстанції та колегією суддів встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачувалася в тому, що вона з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, з метою отримання соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, 25 лютого 2005 року подала від імені свого чоловіка ОСОБА_12 до Старосамбірського районного управління соціального захисту населення заяву про призначення йому соціальної допомоги у зв`язку із здійсненням догляду за особою, яка досягла 80-ти річного віку, а саме ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителем села Стрільбичі Старосамбірського району Львівської області, і, достовірно знаючи, що ОСОБА_12 не здійснює догляду за ОСОБА_13 , з метою збагачення в період з 25 лютого 2005 року до 31 серпня 2010 року щомісячно отримувала соціальну допомогу у зв`язку зі здійсненням догляду за особою, яка досягла 80-ти річного віку, внаслідок чого заподіяла державному бюджету України матеріальну шкоду на загальну суму 36344.26 грн.

Приймаючи рішення про виправдання обвинуваченої ОСОБА_10 по обвинуваченню в інкримінованому їй злочині, суд першої інстанції зазначив, що жоден із перевірених судом доказів не підтверджує факту заволодіння ОСОБА_10 чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою, тобто у вчиненні нею злочину, передбаченому ч. 1 ст. 190 КК України.

На вирок суду прокурор Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій вважає вирок суду першої інстанції незаконним, необгрунтованим та невмотивованим, а отже таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги докази, надані стороною обвинувачення, що в подальшому істотно вплинуло на його висновки щодо невинуватості ОСОБА_10 та в мотивувальній частині вироку не зазначено мотиви, з яких судом відкинуто докази обвинувачення. Зазначає, що зібраними та дослідженими по справі доказами повністю підтверджується вина обвинуваченої у скоєнні інкримінованого їй злочину.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити їй покарання у вигляді 1 року 6 місяців виправних робіт.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора, який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та просив даний вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд цієї справи в суді першої інстанції, думку виправданої ОСОБА_10 та її захисника адвоката ОСОБА_11 , які заперечили апеляційну скаргу прокурора та просили вирок суду залишити без змін, розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок ухвалюється також при встановленні судом відсутності події кримінального правопорушення та при встановленні судом відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1954 р. кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Органом же досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачувалася в тому, що вона з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, з метою отримання соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, 25 лютого 2005 року подала від імені свого чоловіка ОСОБА_12 до Старосамбірського районного управління соціального захисту населення заяву про призначення йому соціальної допомоги у зв`язку із здійсненням догляду за особою, яка досягла 80-ти річного віку, а саме ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителем села Стрільбичі Старосамбірського району Львівської області, і, достовірно знаючи, що ОСОБА_12 не здійснює догляду за ОСОБА_13 , з метою збагачення в період з 25 лютого 2005 року до 31 серпня 2010 року щомісячно отримувала соціальну допомогу у зв`язку зі здійсненням догляду за особою, яка досягла 80-ти річного віку, внаслідок чого заподіяла державному бюджету України матеріальну шкоду на загальну суму 36344.26 грн.

Як правильно наведено у вироку суду першої що жоден із перевірених судом доказів не підтверджує факту заволодіння ОСОБА_10 чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою.

Приймаючи рішення про виправдування ОСОБА_10 у зв`язку з недоведеністю її вини, суд вийшов із наступного:

А як вбачається з показань, які дала в судовому засіданні ОСОБА_10 вона у пред`явленому їй обвинуваченні винною себе не визнала та показала, що її колишній чоловік ОСОБА_12 був безробітним, а їх сусід ОСОБА_13 потребував догляду, тому їх сім`я допомагала ОСОБА_13 . У 2005 році вони з чоловіком подали в соцзабез заяву про призначення йому допомоги у зв`язку із доглядом за ОСОБА_13 , як особою, що досягла 80-ти річного віку. Заяву від імені чоловіка оформляла вона, але здавали її уповноваженому працівникові соцзабезу разом. Така допомога була призначена ОСОБА_12 із зарахуванням на його рахунок у банку по 5 гривень 76 копійок на місяць з березня 2005 року до 15.07.2032 року, але він отримував її до 2009 року, так як ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_13 помер. Вона нікого не обманювала, гроші за чоловіка не отримувала. Оскільки вони з ОСОБА_12 розлучилися і перебувають у неприязних відносинах, він оговорює її.

На думку колегії суддів, у суду немає підстав сумніватися у правдивості показань обвинуваченої, оскільки такі підтверджуються належними та допустимими доказами, зокрема: матеріалами справи № 127099, у відповідності з якими ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на підставі заяви від 25 лютого 2005 року Старосамбірським районним управлінням соціального захисту населення була призначена соціальна допомога по догляду за ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 25 лютого 2005 до 14 липня 2032 року у розмірі 5 гривень 76 копійок на місяць із зарахуванням на номер вкладу 521 у відділенні 16 ощадбанку.

При цьому, у цій справі також мається акт перевірки факту догляду від 23 лютого 2005 року, яким підтверджено, що ОСОБА_12 здійснює догляд за ОСОБА_13 .

Крім того, невинуватість ОСОБА_10 доводиться показами незацікавлених у результатах справи свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які підтвердили факт здійснення догляду ОСОБА_12 та членами його сім`ї за престарілим ОСОБА_13 , а також факт надання йому допомоги у веденні домашнього господарства; факт відсутності скарг з боку ОСОБА_13 на неналежний догляд.

При цьому, судом дана відповідна оцінка та вірно, на думку колегії суддів, не прийняті до уваги покази свідка ОСОБА_12 , який показав, що після розлучення із ОСОБА_10 довідався, що з 2005 року рахувався доглядальником престарілих односельчан ОСОБА_13 та ОСОБА_16 . Проте жодного догляду за цими громадянами не здійснював, так як їздив на заробітки за межі України.

Також як вбачається з відомостей оперативно-розшукового відділу ІНФОРМАЦІЯ_6 від 13.05.2015 року та даних паспорта ОСОБА_12 НОМЕР_1 , згідно яких встановлено, що він мав дозвіл МВД Росії на проживання у Москві з 05 липня до 27 вересня 2005 року та виїжджав на кілька годин в Республіку Польша 22 вересня та 10 грудня 2005 року. Крім того, 01 листопада 2007 року виїхав з України і в той же день повернувся, 23 грудня 2007 року виїхав і в той же день повернувся; 20 січня 2008 року виїхав з України, а 29 травня 2008 року приїхав; 17 серпня 2008 року виїхав, а 29 листопада 2008 приїхав.

Однак ці відомості з огляду на нетривалість відсутності в Україні ОСОБА_12 не спростовують підтверджений свідками факт здійснення ним та членами його сім`ї догляду за ОСОБА_13 та отримання за такий догляд винагороди саме на його банківську картку..

Свідок ОСОБА_17 представник управління соціального захисту населення суду показала, що процедура оформлення заяви на отримання соціальної допомоги не є суворо регламентована, але в УСЗН такі заяви приймаються тільки від особисто зацікавлених громадян при пред`явленні паспорта, тому без присутності ОСОБА_12 оформлення допомоги було б неможливим. І діючим законодавством не заборонено здійснення догляду за особами, що досягли віку 80 років, крім доглядальника ще і членами його сім`ї.

Крім того, висновком почеркознавчої експертизи підтверджений факт підписання заяви від 25 лютого 2005 року на отримання допомоги по догляду за пристарілим від імені ОСОБА_12 - ОСОБА_10 , чого не заперечила остання, проте ця обставина, з огляду на показання свідка ОСОБА_17 , на наявність у матеріалах особової справи ОСОБА_12 № 127099 його особистих документів - паспорта, трудової книжки, ідентифікаційного номера, довідки районного центра зайнятості, - не спростовує твердження обвинуваченої про те, що згадану заяву вона подавала разом із ОСОБА_12 .

Доказів отримання ОСОБА_10 з 25 лютого 2005 року до 31 серпня 2010 року щомісячної соціальної допомоги у зв`язку зі здійсненням догляду за особою, яка досягла 80-ти річного віку, внаслідок чого Державному бюджету України заподіяна матеріальна шкода на загальну суму 36344.26 грн., органом обвинувачення суду взагалі надано не було.

Згідно наявних у матеріалах кримінального провадження довідок ОСОБА_10 з березня 2005 року до 09 вересня 2009 року отримала допомогу малозабезпеченим сім`ям на загальну суму 36344.26 грн., але сам по собі факт призначення у встановленому порядку та отримання на протязі п`яти років такої допомоги не може бути підставою для визнання її винуватою.

Проаналізувавши вищевказані обставини справи та докази, колегія суддів прийшла до переконання, що як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні не здобуто доказів того, що ОСОБА_10 заволоділа чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою,

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що у діях ОСОБА_10 відсутні ознаки складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та обґрунтовано виправдав останню в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні.

Доводи в апеляційній скарзі прокурора про невідповідність вироку вимогам закону, а висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про неповноту судового слідства й істотні порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо виправдання ОСОБА_10 грунтуються на матеріалах справи, які ретельно досліджені в ході розгляду справи, належним чином проаналізовані, мотивовані та викладені у вироку суду.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б перешкодили чи змогли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законне та обгрунтоване рішення, у справі не встановлено.

А тому колегія суддів приходить до висновку, що даний вирок суду є законним та обгрунтованим, а тому відмовляє прокурору, який брав участь в суді першої інстанції, в задоволенні його апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 418 та 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргупрокурора Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 30 червня 2016 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: