Справа № 755/5501/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
в с т а н о в и в :
Скарга умотивована тим, що 11.04.2016 о 11 год. 09 хв. у службовому кабінеті № 515 слідчого СВ Дніпровського УП ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 на п`ятому поверсі адміністративної будівлі ТВМ-2 Дніпровського УП ГУ НП України в м. Києві за адресою: м. Київ, вул. М. Лебедєва, 14 А було проведено обшук та вилучено майно, яке належить останньому, зокрема мобільний телефон (модель А 1549, ІМЕІ НОМЕР_1 ) та ноутбук (модель «Асус») з блоком живлення, флеш-накопичувач, однак на це майно арешт у визначений КПК України строк накладений не був, а тому в силу положень зазначеного Кодексу таке майно має бути повернуто володільцю, але слідчий, на цей час, власнику ОСОБА_3 майно не повернув та відмовив 28.04.2016 у задоволенні клопотання про повернення вказаного майна.
У судовому засіданні особа, що подала скаргу та її захисники, кожен окремо, підтримали цю скаргу, просили задовольнити з вказаних в ній підстав, зауваживши, що арешт на тимчасово вилучене майно накладено не було у визначені КПК України строки, а тому таке майно слід повернути власнику.
У судовому засіданні сторона обвинувачення заперечувала проти задоволення скарги, враховуючи те, що в силу положень КПК України, вилучене майно, яке зазначено у скарзі, не є «тимчасово вилученим майном», оскільки перебуває в статусі «майна до якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про довіл на проведення обшуку» від 29.03.2016.
Тож, слідчий суддя, вивчивши скаргу, заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали судового провадження за скаргою, приходить до наступного.
11.04.2016 у службовому кабінеті № 515 слідчого слідчого відділу Дніпровського УП ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 на п`ятому поверсі адміністративної будівлі ТВМ-2 Дніпровського УП ГУ НП України в м. Києві за адресою: м. Київ, вул. М. Лебедєва, 14 А було проведено обшук та вилучено майно, яке належить останньому, зокрема: мобільний телефон (модель А 1549, ІМЕІ НОМЕР_1 ) та ноутбук ( модель «Асус») з блоком живлення, флеш-накопичувач.
12.04.2016 старшим слідчим 3 СВ СУ прокуратури м. Києва ОСОБА_9 було проведено у період часу з 19 год. 20 хв. по 21 год. 30 хв. огляд вилучених під час обшуку 11.04.2016 речей, зокрема мобільного телефону (ІМЕІ НОМЕР_1 ) та виявлено, згідно даних протоколу огляду, серед переліку вхідних і вихідних дзвінків запис про дзвінок від абонента « ОСОБА_10 » (інформація про час здійснення дзвінка «Вчера 10:16», тип дзвінка « ОСОБА_11 », тривалість дзвінка «8 с», номер телефону абонента « НОМЕР_2 »).
18.04.2016 слідчим вказане у даній скарзі майно визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження, тобто визначено місце зберігання (знаходження).
Надалі, ОСОБА_3 було подано до слідчого клопотання про повернення тимчасового вилученого майна з його службового кабінету.
Постановою слідчого в ОВС 3 СВ прокуратури м. Києва О. Надід від 28.04.2016 у задоволенні клопотання в частині повернення вказаного у цій скарзі майна відмовлено, а інше майно повернуто власнику.
Тож, 07.05.2016 через УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_3 було подано до слідчого судді цю скаргу від 06.05.2016, аналізуючи яку слідчий суддя враховує таке.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (ч. 1 ст. 1 КПК України).
Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).
Зокрема, Кримінальний процесуальний Кодекс України розділяє поняття «тимчасово вилученого майна» та «майна до якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку».
Так, згідно ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
В свою чергу, відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України майном до якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку є вилучені речі та документи, які входять до переліку майна, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та/або відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу.
Особа, яка подала скаргу, у ній посилається на неповернення тимчасово вилученого майна згідно з вимогами Кримінального процесуального Кодексу України.
Але, стаття ст. 303 КПК України, яка містить в собі виключний перелік дій та бездіяльності слідчого, що може бути оскаржена під час досудового розслідування, вказує на те, що під час досудового розслідування маже бути оскаржена лише бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні саме тимчасово вилученого майна, подання ж скарги на не повернення «майна до якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку» цією статтею Кодексу не передбачено.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
За таких умов, враховуючи те, що в ухвалі суду про надання дозволу на проведення обшуку зазначено на необхідності відшукання та вилучення, зокрема, мобільних телефонівза допомогою яких відбувалися з`єднання із ОСОБА_8 слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП України в м. Києві ОСОБА_3 , а відповідно до даних протоколу огляду мобільного телефону (ІМЕІ НОМЕР_1 ) виявлено серед переліку вхідних і вихідних дзвінків запис про дзвінок від абонента « ОСОБА_10 », комп`ютерних носіїв інформації, якими є і ноутбуки (від англ. Notebook - блокнотний ПК), тобто портативний персональний комп`ютер, в корпусі якого об`єднані типові компоненти ПК, то вилучені мобільний телефон та ноутбук не є тимчасово вилученим майном в розумінні положень ч. 7 ст. 236 КПК України, а тому посилання в скарзі на положення ст.ст. 169, 171, 173 КПК України є безпідставним.
Щодо блоку живлення та флеш-накопичувача, то слідчий суддя виходить з того, що постановою слідчого від 18.04.2016 вказане майно визнано речовим доказом та визначено його місце зберігання у матеріалах самого кримінального провадження, а подання скарги під час досудового розслідування на постанову слідчого про визнання певних доказів речовими доказами та визначення їх місця зберігання під час досудового розслідування КПК України, зокрема його статтею 303, не передбачено, апріорі, ч. 2 ст. 100 КПК України визначає, що речовий доказ наданий на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий, а у цьому випадку, наявна ухвала від 29.03.2016.
Тим паче, що особою, яка подала скаргу, не було долучено до скарги доказів того, що вона є не лише користувачем цих речових доказів, а й являється їх володільцем, адже КПК України передбачає повернення майна саме володільцю, однак ЦК України розділяє поняття права володіння та права користування, тобто останні не є тотожними, адже вилучення відбувалася не у приміщенні, яке належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, а у будівлі Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-29, 167-169, 171, 173, 236, 303-307, 309, 310, 369-372, 376, 395 КПК України слідчий суддя
п о с т а н о в и в :
Ухвала оскарження не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 15 год. 20 хв. 18.05.2016.

Слідчий суддя: ОСОБА_1