АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1356/16 Справа № 175/1211/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , який народився у ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.15 ч.2, ст. 185 ч. 2 КК України, по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000745 від 21 березня 2016 року,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду щодо нього скасувати та постановити новий вирок, яким призначити його більш м`яке покарання з застосуванням ст. 69 КК України.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що судом першої інстанції при ухваленні вироку на було взято до уваги, що він сприяв розкриттю злочину на досудовому розслідуванні, щиросердно розкаявся у скоєному, добровільно відшкодував потерпілій стороні всю шкоду, спричинену кримінальним правопорушенням.

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2016 року ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч.2, ст. 185 ч.2 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 років.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання за умови, що на протязі двох років іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 ч. 1 пунктів 2,3,4 КК України зобов`язано ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції за місцем свого проживання і повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання і роботи.

Обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту ухвалено скасувати після набрання вироком законної сили.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні наступного:

ОСОБА_6 , будучи неодноразово засудженим за корисливі злочини, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив аналогічний злочин.

Так, 21 березня 2016 року о 15 годині 50 хвилин, ОСОБА_6 , керуючись злочинним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, скоюючи злочин повторно, зайшов до TOB «Група Рітейлу України», розташованого в приміщенні ТРК «Караван» за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Нижньодніпровська, 17, де, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з торгівельного стелажу шість упаковок кави розчинної марки «Jacobs Monarch» вагою кожної упаковки по 280 грамів, на загальну суму 1167 гривень 90 копійки (згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №562 від 25 березня 2016 року), який належать TOB «Група Рітейлу України», з яких відірвав антикражні магніти та викинув їх у даному торгівельному комплексі.

Далі, ОСОБА_6 сховав три вищевказані упаковки кави під куртку одягнуту на нього та три упаковки собі в сумку, після чого пройшов через касову зону TOB «Група Рітейлу України», не розплатившись за даний товар, після чого направився до виходу з приміщення ТРК «Караван», однак з причин, що не залежали від його волі, не зміг довести свій злочинний умисел до кінця, так як був зупинений співробітниками охорони TOB «Група Рітейлу України», на місці скоєння злочину.

Таким чином, ОСОБА_6 діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що належить TOB «Група Рітейлу України», загальною вартістю 1167 гривень 90 копійок, завдавши потерпілому матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив змінити вирок в частині призначеного йому покарання, застосувавши положення ст. 69 КК України; думку прокурора ОСОБА_7 , яка заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого та вважала законним та обґрунтованим вирок суду першої інстанції; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ст. 15 ч. 2 ст. 185 ч. 2 КК України відповідають фактичним обставинам справи.

Ні обставини вчинення кримінального правопорушення, ні юридична оцінка дій ОСОБА_6 обвинуваченим в апеляційній скарзі не оскаржуються і колегією суддів не перевірялися, оскільки кримінальне провадження розглянуто за правилами ст. 349 ч. 3 КПК України без дослідження доказів.

Дії ОСОБА_6 відповідно до встановлених судом першої інстанції обставин правильно кваліфіковані за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 2 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування вироку суду - не встановлено.

Що стосується покарання, призначеного судом першої інстанції ОСОБА_6 то колегія суддів приходить до наступного.

Як убачається з вироку суду першої інстанції при обранні ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який законодавцем віднесений до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працює, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, до яких згідно з ст. 66 КК України відніс щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують покарання, та виходячи з сукупності зазначених обставин прийшов до висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства і призначив покарання йому у виді трьох років позбавлення волі з застосуванням положень ст. 75 КК України звільнив останнього від відбування покарання з випробовуванням і покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 ч. 1 п.п. 2,3,4 КК України.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 65 67 КК України, а призначене судом першої покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та для запобігання вчиненню нових злочинів.

За таких обставин є необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що призначене судом першої інстанції покарання є занадто суворим.

Обвинувачений посилається на те, що маються обставини, що пом`якшують його покарання та не були враховані судом першої інстанції про ухваленні вироку, а саме сприяння в розкриттю злочину та добровільне погашення спричинених потерпілій стороні збитків.

Колегія суддів, не погоджується з доводами обвинуваченого, оскільки він був затриманий безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, викрадені ним матеріальні цінності були у нього вилучені, визнані речовими доказами та передані представнику потерпілого, що спростовує доводи обвинуваченого про сприяння в розкриттю злочину та про добровільне відшкодуванні потерпілій стороні всієї шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням.

Що стосується доводів обвинуваченого про щире каяття, то зазначена обставина була врахована судом першої інстанції і послужила підставою для застосування щодо останнього ст. 75 КК України, але підстав для пом`якшення міри покарання та для застосування щодо ОСОБА_6 ст. 69 КК України немає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , тому його апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо нього залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: