Ухвала іменем україни 10 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула у судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 01 березня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000833 щодо ОСОБА_4 ,
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2015 року

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та мешканку АДРЕСА_1 , громадянку України, заміжню, з вищою освітою, пенсіонерку, таку, що не має судимості,

виправдано за:

ч. 1 ст. 190 КК України за відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення.
Вироком суду вирішено долю судових витрат.

Арешт, накладений ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2014 року на 0,38 % частин будинку АДРЕСА_2 , скасовано.

За вироком районного суду, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 01 березня 2016 року, органами досудового розслідування, ОСОБА_4 обвинувачувалася в тому, що вирішила шляхом обману та зловживання довірою оформити на себе право власності на частку майна, яке належало її брату ОСОБА_5 за наступних обставин.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 07 вересня 2005 року власник будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_6 подарував своїй доньці ОСОБА_4 62/100 частки домоволодіння за вказаною адресою. 21 вересня 2005 року ОСОБА_4 зареєструвала в Малинському районному державному комунальному підприємстві технічної інвентаризації право власності на дану частину будинку. Після смерті ОСОБА_5 , 01 травня 2006 року, його дружина ОСОБА_7 та діти спадкодавця, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , успадкували за законом по 19/150 частки домоволодіння кожен за адресою: будинок АДРЕСА_2 . Зважаючи на те, що спадкоємець ОСОБА_5 постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, то відповідно до положень ст. 1268 ЦК України, він прийняв спадщину, оскільки протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не відмовився від неї. Після смерті ОСОБА_5 , 28 січня 2010 року, жоден із спадкоємців не звернувся до нотаріуса з письмовою заявою про прийняття спадщини. В 2012 році у ОСОБА_4 , яка на той час вже була власником 62/100 частки домоволодіння АДРЕСА_2 , виник намір оформити на своє ім`я решту часток зазначеного домоволодіння, що залишилися після смерті матері та брата. З цією метою звернулася до паспортиста Малинського виробничого комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства ОСОБА_8 з проханням надати довідку про склад сім`ї та осіб, які проживали в домоволодінні АДРЕСА_1 разом з її батьком ОСОБА_6 на час смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_2 . Неналежно виконуючи свої службові обов`язки ОСОБА_8 не перевірила відомості, що містилися у наданій обвинуваченою домовій книзі, не переконалася у фактичному складі сім`ї на момент смерті спадкодавця ОСОБА_6 та у своєму службовому кабінеті виготовила довідку № 2022 від 15.05.2012 року, до якої внесла відомості про те, що на час смерті ОСОБА_6 за місцем його проживання ( АДРЕСА_2 ) ніхто більше не проживав, що фактично не відповідає дійсності та вказану довідку видала ОСОБА_4 . Остання, отримавши довідку та достовірно знаючи про те, що зазначені в ній відомості не відповідають дійсності, вирішила використати її шляхом подачі нотаріусу на початку червня 2012 року для оформлення спадщини, а саме: решти часток домоволодіння АДРЕСА_2 , які залишились після смерті матері та брата. За наслідками цього, ОСОБА_4 використовуючи офіційний документ, який містив неправдиві відомості шляхом обману отримала право на чуже майно, а саме: отримала свідоцтво на право власності за законом на 38/100 часток домоволодіння АДРЕСА_2 , у тому числі на 19/150 часток житла, яке належало її покійному брату ОСОБА_5 та яке мало перейти у власність територіальної громади м. Малина.
У касаційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, оскільки вважає, що судові рішення постановленні з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. На обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає про те, що при ухвалені вироку суд повинен був врахувати позицію потерпілої ОСОБА_9 та викласти у вироку підстави визнання цієї частини обвинувачення необґрунтованою, проте в порушення вимог ст. 374 КПК України у вироку суду наведене лише змінене прокурором обвинувачення. Одночасно вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає статтям 404, 419 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши касаційну скаргу та долучені до них копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Суд касаційної інстанції, згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Як вбачається зі змісту судових рішень, місцевий суд повно та всебічно дослідив усі обставини кримінального провадження і дав їм вірну правову оцінку.

Висновки районного суду, з якими погодився суд апеляційної інстанції, про відсутність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України відповідають фактичним обставинам справи, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 190 КК України, об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні чужим майном або придбанні права на майно шляхом обману або зловживання довірою.
Особливості шахрайства полягають в тому, що потерпілий, будучи введеним в оману, зовні добровільно передає винному майно або право на майно, вважаючи, що це є правомірним, необхідним або вигідним для нього, що він зобов`язаний це зробити. Тому обман або зловживання довірою за часом передує передачі майна або право на майно і викликає у потерпілого усвідомлення правомірності такої передачі.
Якщо особа заволодіє чужим майном, свідомо скориставшись чужою помилкою, виникненню якої вона не сприяла, та за відсутності змови з особою, яка ввела потерпілого в оману, вчинене не може розглядатись як шахрайство.
За вироком суду першої інстанції, ОСОБА_4 органом досудового розслідування обвинувачувалася в тому, що вирішила шляхом обману та зловживання довірою оформити на себе право власності на частку майна, яке належало її брату, ОСОБА_10 і яке мало перейти у власність територіальної громади м. Малина. Визнавши ОСОБА_9 потерпілою у даному кримінальному провадженні не вказано, якої шкоди їй завдано. Міська рада м. Малина відмовилася від набуття статусу потерпілої сторони. ОСОБА_4 мала право на спадкування будинку після смерті батька, ОСОБА_6 та матері ОСОБА_7 і прийняла спадщину, а також мала право на спадкування після смерті брата, ОСОБА_5 . Таким чином, стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_4 , шляхом обману чи зловживання довірою потерпілої ОСОБА_9 чи міської ради м. Малина, заволоділа їх майном чи правом на майно, а вони добровільно таке майно або право на майно їй передали. За наведених обставин у діях ОСОБА_4 відсутня обєктивна сторона даного злочину.

Зміст вироку відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Апеляційний суд відповідно до положень ст. 404 КПК України переглянув вирок суду першої інстанції в межах апеляційних скарг прокурора та потерпілої ОСОБА_9 , належно перевірив усі доводи й обґрунтовано відмовив у їх задоволенні, навівши в ухвалі відповідно до ст. 419 КПК України мотиви, з яких виходив при постановленні рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судових рішень і задоволення касаційної скарги, і вважає, що у відкритті провадження за скаргою слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Житомирської області на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 01 березня 2016 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3