АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/1154/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/613/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2016 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-10 грудня 2012 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу

Дніпропетровської області за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3 186 ч.2, 185 ч.3 70 ч.1 до

6років позбавлення волі;

-19 грудня 2012 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.4 КК України, шляхом поглинання покарання за даним вироком та за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.12.2012 року остаточно призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, який відбуває покарання у Софіївській ВК №45

щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_7

засуджений - ОСОБА_6

представник Софіївської ВК №45 ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.12.2012 року ОСОБА_6 був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185. ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 грудня 2016 року ОСОБА_6 був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч.4 ст. 70 КК України остаточно призначено до відбуття ОСОБА_6 6 років позбавлення волі.

03 березня 2016 року ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання у період з 15.10.2012 року по12 березня 2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України.

03 червня 2016 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області від ОСОБА_6 надійшло клопотання про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року у задоволенні клопотання засудженого було відмовлено, та своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_6 за місцем відбування покарання характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має, за власним бажання виконує роботи по благоустрою медичної частини, але при виконанні роботи не приділяє достатньої уваги щодо необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користується не здійснює за ними належного догляду та використовує їх не тільки за призначенням, безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи і не вбачає суспільної необхідності в їх виконанні, заходи виховного характеру відвідує нерегулярно, участь у виховних заходах установи не приймає. Крім того, як зазначено в ухвалі суду 21.10.2015 року засудженому ОСОБА_6 відмовлено в застосуванні заохочувальної норми відповідно до ст. 82 КК України, а 07 грудня 2015 року відмовлено в застосуванні заохочувальної норми відповідно до ст. 101 КВК України, а також 21.05.2016 року комісією Софіївської ВК №45 відмовлено засудженому ОСОБА_6 в застосуванні заохочувальної норми відповідно до ст. 81 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 зазначає, що на його думку є всі підставі для задоволення його клопотання і посилається на ті обставини, що суд безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки у нього наявні стягнення під час відбування ним покарання у ВК №89, які на час розгляду клопотання вважаються погашеними. Крім того, апелянт зосереджує увагу, що при судовому розгляді його клопотання в суді першої інстанції працівник СВК №45 не зазначив, що він працює санітаром в медичній частині СВ №45 і доглядає за тяжко хворими засудженими, а також що ним зроблений косметичний ремонт у приймальному відділенні медичної частини СВК №45.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, просив колегію суддів відмовити у її задоволенні, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою; засуджений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу, просив ухвалу суду скасувати та звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково; представник СВК № 45 стосовно апеляційної скарги покладався на розсуд суду.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами апеляційного розгляду подані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_6 , обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_9 , суд першої інстанції належним чином дослідивши всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що він не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, посилаючись на те, що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.

Так, головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи.

Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Разом з тим, критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 , суд першої інстанції послався на те, що засуджений своїм відношенням до праці та поведінкою не довів своє виправлення.

З цим висновком колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає обставинам кримінального провадження, даним про особу і поведінку засудженого ОСОБА_6 , засуджений за вчинення тяжкого злочину, період відбуття покарання в установі виконання покарання характеризується посередньо, у 2012 році мав чотири стягнення, та по одному стягненню у 2014 році та у 2015 році, що погашені у встановленому порядку, заохочень не має; згідно матеріалів особової справи не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням; безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи і не вбачає суспільної необхідності в їх виконанні; роботи з самообслуговування та благоустрою установи намагається виконувати самостійно, достатніх навичок для їх виконання не має.; заходи виховного характеру відвідує нерегулярно; не проявляє соціально-корисну активність; за власним бажанням виконує роботи по благоустрою медичної частини; (а.о.с. 99).

Згідно витягу із протоколу №9 засідання комісії Софіївської ВК № 45 вбачається, що адміністрація установи виконання покарань вважає, що ОСОБА_6 станом на 26.05.2016 року на шлях виправлення не став ( а.о.с. 98).

Як на думку колегії суддів, така поведінка засудженого ОСОБА_6 не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_6 зазнає позитивних змін лише у 2016 році, безпосередньо перед розглядом питання про можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення від покарання, при цьому його поведінка за весь попередній період відбування покарання виключає можливість такого звільнення.

За викладених обставин доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню, та підстав для скасування чи зміни судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_10 ОСОБА_4