АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/204/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст.122 ч.1 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000199 за апеляційними скаргами прокурора та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Харків від 07 жовтня 2015 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Первомайський Харківської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, раніше не судимого, який офіційно не працює, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки та покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.2, 3 ч.1 ст.76 КК України.
Долю речових доказів вирішено на підставі вимог ст. 100 КПК України.
Згідно вироку, 18 січня 2014 року близько 19.00 год., ОСОБА_8 , перебував біля кіоску, який розташований поблизу будинку № 6/10 по пров. Ползунова в м. Харкові.
В цей час він побачив неподалік від кіоску раніше знайому йому ОСОБА_10 , у якої із раніше незнайомим йому ОСОБА_11 відбувався словесний конфлікт. Після цього у ОСОБА_8 , під приводом захисту інтересів ОСОБА_10 , виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_13 в той час, як останній нахилився до землі з метою взяти на руки свого собаку, та об`єктивно усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність свого діяння, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, перебуваючи зліва від ОСОБА_13 наніс останньому один удар кулаком правої руки по обличчю, від якого останній впав на землю, спричинивши потерпілому, згідно висновку судово-медичної експертизи №834-ая/14 від 05.04.2014 р.: тупу травму лівої скулової області, що супроводжувалась багатоуламковим переломом зі зміщенням кісних уламків, яка відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як така, що викликала тривалий розлад здоров`я, після чого з місця скоєння злочину зник.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В своїх апеляційних доводах апелянт вказує на те, що в порушення вимог ч.1 ст.364 та п.5 ч.2 ст.56 КПК України, судовий розгляд 05 жовтня 2015 року, в якому закінчено судовий розгляд та провадилися судові дебати, проведено без участі потерпілого ОСОБА_13 , що відповідно п.5 ч.2 ст.412 КПК України, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки судове провадження здійснено за відсутністю потерпілого. Таким чином, на думку прокурора, потерпілий ОСОБА_14 був позбавлений права виступити в судових дебатах та висловити свою думку щодо покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_8 , що стало підставою для подання потерпілим його апеляційної скарги, внаслідок незгоди з вироком районного судом в частині призначеного покарання.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_14 , з уточненою апеляційною вимогою, просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В своїх апеляційних доводах апелянт зазначає про те, що ОСОБА_8 вчинив злочин зухвало та цинічно, на очах у малолітньої дитини, у вчиненому не розкаявся, невідкладну медичну допомогу не надав, матеріальну шкоду не відшкодував. Крім того, потерпілий надав до апеляційного суду заяву, в якій також погодився з апеляційними доводами прокурора у кримінальному провадженні щодо порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав подані апеляційні скарги, а також доводи обвинуваченого та його захисника щодо законності та обґрунтованості судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що подані апеляційні скарги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з відомостей, що є наявними в матеріалах кримінального провадження, закінчення судового розгляду, тобто виконання вимог ст. 363 КПК України, судові дебати та останнє слово обвинуваченого відбувалися без участі в судовому засіданні потерпілого (арк. 86-87 судове провадження).

При цьому належить врахувати те, що суд взяв до уваги заяву потерпілого ОСОБА_9 щодо можливості проведення судового засідання 05 жовтня 2015 р. без його участі, з урахуванням перебування у відрядженні в зону АТО. Але вказана заява не містила відомостей про те чи погоджується потерпілий на розгляд справи та його закінчення, тобто ухвалення остаточного судового рішення за його відсутністю. Зазначені обставини, з урахуванням поважності причин неприбуття в судове засідання обумовлювало необхідність чіткого з`ясування судом процесуальної позиції потерпілого щодо його участі в розгляді справи. Натомість суд, без виконання зазначених дій, закінчив розгляд справи по суті, провів судові дебати не з`ясовуючи думку потерпілого щодо наслідків судового розгляду та видалився до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. Враховуючи наявність апеляційних доводів та вимог потерпілого і прокурора щодо незгоди з оскарженим вироком, колегія суддів дійшла висновку щодо їх обґрунтованості та необхідності скасування вироку внаслідок наявності істотних порушень КПК України, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Разом з цим, переглядаючи оскаржений вирок в межах апеляційних доводів потерпілого, а саме в частині необґрунтованості та невмотивованості судового рішення щодо застосування норм ст. 75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів погоджується з їх слушністю. Суд першої інстанції, у своїх висновках стосовно призначення покарання та звільнення обвинуваченого від його відбування, послався на одні і ті ж самі підстави, тобто для призначення покарання у виді позбавлення волі та звільнення з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, внаслідок наявності у обвинуваченого постійного місця проживання і позитивної характеристики. Зазначені обставини вочевидь вказують про неналежне та формальне обґрунтування судом призначеного покарання, що свідчить на користь апеляційних доводів потерпілого, які він пов`язує з необхідністю призначення покарання обвинуваченому в умовах його реального відбуття.

З огляду на викладене, встановлені при апеляційному розгляді за доводами апелянтів порушення вимог норм КПК України належить вважати істотними, що відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст. 409, п.2 ст. 410, ч.1 та п.5 ч.2 ст. 412 КПК України є підставами для скасування оскарженого вироку.

Зазначені обставини свідчать про порушення у системному зв`язку принципу верховенства права, законності, доступу до правосуддя, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також безпосередності дослідження показань, речей і документів, які передбачені ст. 7 п.п. 1, 2, 14, 15, 16 КПК України серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці, а також зазначені вище, вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення. Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 та ч.2 п.5 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить дотримуватися вимог чинного КПК України, в тому числі норм ст.415 ч.ч.2,3 та ст. 416 КПК України.

Оскільки на час ухвалення оскаржуваного вироку будь-який запобіжний захід судом стосовно ОСОБА_8 в межах цього кримінального провадження не обирався, а сторони не заявляли відповідних клопотань при апеляційному розгляді, колегія суддів відповідно до вимог ч.4 ст.176 КПК України позбавлена процесуальної можливості вирішувати це питання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407 ч. 1 п. 6; ст. 409 ч. 1 п. 3; ст. 412 ч. 1, ч.2 п.5; 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Жовтневого районного суду м. Харків від 07 жовтня 2015 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_15 ОСОБА_4