Справа № 570/2079/16-к
номер провадження 1-в/570/1033/2016
У Х В А Л А
іменем України
26 травня 2016 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді ОСОБА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

представника

Городоцького ВЦ № 131 ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 в інтересах засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 20 травня 2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст. 185 ч. 3, 69, 71 ч. 1 КК України на 2 роки обмеження волі; 25 липня 2014 року вирок набрав законної сили.
в с т а н о в и в:
На розгляд до суду надійшло клопотання захисника засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого.

Засуджений. у відкритому судовому засіданні свою заяву про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення підтримав і дав суду пояснення щодо своєї поведінки під час відбування покарання, де зазначив, що вказані підстави вважає достатніми для здійснення його умовно-дострокового звільнення.

За поясненнями представника Городоцького виправного центру ОСОБА_3 23 грудня 2015 року засіданням комісії установи за протоколом № 11 від 21 серпня 2015 року засудженому відмовлено в клопотанні про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, також за протоколом № 26 від 23 грудня 2015 року засудженому відмовлено в клопотанні проумовно-дострокове звільнення

від відбування покарання з підстави недоведення засудженим свого виправлення. Також представником виправного центру оголошено характеристику засудженого, надану за місцем відбування покарання та доведені до відома суду матеріали контролю за поведінкою засудженого.

Прокурор в судовому засіданні висловив позицію про неможливість умовно-дострокового звільнення засудженого. При цьому пояснив суду, що єдиними джерелами для оцінки поведінки засудженого є дані самого виправного центру, його службових осіб, зокрема спеціально створеної комісії, а також спостережної комісії. Оскільки спостережна комісія жодних висновків не робила, комісія установи виконання покарань вважає таким, що не довів своє виправлення, засуджений ці обставини будь-якими доказами не спростував, прокурор висловив думку про те, що суд повинен при розгляді заяви засудженого виходити саме з цих даних.

Заслухавши думку сторін по справі та учасників судового розгляду, дослідивши матеріали контролю за поведінкою засудженого, які були оголошені представником виправного центру, суд встановив наступні обставини:

Відповідно до характеристики за час відбування покарання засуджений зарекомендував себе з негативної сторони. Після прибуття для відбуванння покарання до Городоцького виправного центру допустив грубі порушення режиму утримання, що виразилося у курінні у невстановленому для цього місці, порушенні розпорядку дня, відмові від роботи та невиконанні законних вимог представника адміністрації установи, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. В результаті проведення роз`яснювальної та виховної роботи засуджений змінив свою поведінку в кращу сторону, стягнення є погашені на даний час в установленому законом порядку, однак заохочень на даний час в нього немає. У відношенні до представників установи намагається бути ввічливим та виконувати їх розпорядження, але під контролем.

Частиною 3 ст. 154 Кримінально-виконачого кодексу України визначений порядок дострокового звільнення від відбування покарання, де стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст. 81 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до п. 6.5 наказу № 847/5 від 08.06.2012 року Про затвердження Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Міністерства юстиції України питання умовно-дострокового звільнення вирішуються за результати засідання комісії виправного центру. На підставі узагальнення даних про особу, її поведінку та ставлення до праці за весь період відбування покарання комісією приймається рішення одноголосно чи більшістю голосів. відносно можливості застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. На засудженого, стосовно якого прийнято позитивне рішення про подання матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107 Кримінального кодексу України), підрозділ готує до суду подання. Після погодження подання зі спостережною комісією матеріали направляються до суду.

Згідно протоколу засідання комісії Городоцького виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області (№131) по розгляду матеріалів згідно ст.81 КК України і можливого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання від 23 грудня 2015 року комісія прийняла рішення відмовити в клопотанні про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 , оскільки він не довів свого виправлення, так як під час всього періоду відбування покарання у засудженого не була належна сумлінна поведінка і ставлення до праці.

Розглянувши заяву засудженого (викладену у виді клопотання захисника), заслухавши пояснення сторін та дані установи виконання покарань про поведінку засудженого, суд приходить до висновку, що заява засудженого про його звільнення умовно-достроково від відбування невідбутої частини призначеного йому покарання не підлягає до задоволення.

Діючим КПК України дійсно передбачена можливість звернення засудженого до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення. Однак, вказана норма (ст. 539 КПК України) не скасовує ані порядку дій установи виконання покарань, визначеного КВК України, ані іншого порядку здобуття інформації про відбування засудженим покарання, окрім даних установою виконання покарань та спостережної комісії. Згадана норма встановлює лише право засудженого у випадку відсутності ініціативи з боку установи виконання покарань ініціювати питання про застосування умовно-дострокового звільнення. Суд, при наявності заяви засудженого не може підмінити визначений кримінально-виконавчим законом порядок підготовки інформації та документації, або іншим шляхом, крім принципу змагальності сторін та принципу свободи у наданні суду інформації щодо поведінки засудженого, здобути інформацію для вирішення питання, передбаченого ст. 81 КК України.

При прийнятті даного рішення та з у зв`язку з існуванням певних неузгодженостей між положеннями, викладеними, як у КВК України, так і у КПК України, суд виходить з тої інформації, яка надана установою виконання покарання. Як вбачається з матеріалів справи, засуджений лише останнім часом змінив свою поведінку та ставлення до праці в кращу сторону. Оскільки комісія установи виконання покарання на підставі системного вивчення поведінки засудженого дійшла однозначного висновку про те, що засуджений не довів свого виправлення, а прокурор також погоджується з даною обставиною, щодо засудженого, не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення.

На підставі наведеного та положень ст. 81 КК України, керуючись ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України, ст.ст. 152, 154 КВК України, суд

у х в а л и в:
В задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_4 відмовити.

На ухвалу суду протягом семи діб з дня її оголошення прокурор, засуджений, захисник вправі подати апеляції до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області. Оскарження ухвали суду прокурором зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1