Ухвала іменем україни 22 березня 2016року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Подільського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року щодо ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и л а:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим та призначено покарання за ч. 2 ст. 307 КК, із застосуванням ст. 69 КК, у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі статей 75, 76 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього відповідні обов`язки.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що у невстановленому місці у невстановлений час у невстановленої слідством особи він придбав наркотичний засіб канабіс, який незаконно зберігав з метою збуту у кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку Київської державної академії водного транспорту імені гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного по вул. Оленівській, 25 в м. Києві.
18, 25 травня та 8 червня 2015 року ОСОБА_4 , перебуваючи біля будинку № 25 по вул. Оленівській в м. Києві, тричі збув громадянину ОСОБА_5 (анкетні дані змінено), паперові згортки з канабісом, масою 5,38 г., 2,39 г. та 5,47 г. в перерахунку на суху речовину за грошові кошти у сумі 160, 120 та 320 грн. відповідно.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурором порушено питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_4 та призначення нового розгляду провадження у суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону і невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, посилаючись на безпідставне застосування до ОСОБА_4 вимог ст. 69 КК, а також звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. Крім того, прокурор вказує на те, що апеляційним судом було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки, при перевірці вироку місцевого суду, не надано належної оцінки обставинам вчинення злочину, даним про особу засудженого, характеру та ступеню суспільної небезпечності, наслідків вчиненого злочину.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Доводи прокурора про те, що судом першої та апеляційної інстанції допущено неправильне застосування кримінального закону, а саме безпідставно застосовано до засудженого ОСОБА_4 вимоги статей 69 та 75 КК, внаслідок чого призначене йому покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок м`якості, не можна визнати обґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК, покарання винній особі має бути призначено у межах санкції закону, за яким її визнано винною, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу, із врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. У разі призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом за вчинений злочин, суд має керуватися підставами, визначеними ст. 69 КК. При цьому, призначене покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження нових злочинів. Крім того, при звільненні особи від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК, суд має врахувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, які в сукупності свідчать про можливість виправлення цієї особи без відбування покарання.

Як вбачається з наявних у ВССУ даних та долучених прокурором копій судових рішень, при призначенні засудженому ОСОБА_4 покарання судом було враховано тяжкість вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину та стан здоров`я засудженого (хворіє на гіпоталамічний синдром, нейроендокринна форма, внаслідок чого має ускладнення здоров`я супутніх діагнозів: вегето-судинна дистонія по гіпертензивному типу з цефалічними вестибулярними пароксизмами, ангіопатію сітківки обох очей, дискінезію жовчовивідних шляхів по гіпотонічному типу). Також судом враховано ставлення засудженого до вчиненого, конкретні обставини справи та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Крім того враховано й те, що ОСОБА_4 є студентом четвертого курсу денної форми навчання вищого навчального закладу, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем навчання, раніше не судимий. Підсумовуючи вищезазначене, ОСОБА_4 не можна вважати суспільно-небезпечною особою, яка потребує ізоляції від суспільства.

Визнавши ці обставини такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому ОСОБА_4 покарання із застосування ст. 69 КК, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією закону, за яким його визнано винуватим.
Крім того, враховуючи зазначені вище обставини, які мали значення для призначення покарання, а також виходячи із вимог ст. 75 КК і засад законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд також дійшов правильного висновку про можливість виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку і покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

З таким рішенням суду першої інстанції погодився й апеляційний суд, визнавши його таким, що не суперечить вимогам кримінального закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що за викладених обставин рішення суду першої інстанції про призначення засудженому ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією закону, та звільнення його від призначеного покарання з випробуванням є законним та обґрунтованим, оскільки таке рішення відповідає вимогам статей 69, 75 КК і не є порушенням кримінального закону.

Разом з тим, доводи щодо м`якості призначеного покарання, аналогічні наведеним у касаційній скарзі, були перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора на вирок місцевого суду, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою. Тому призначене засудженому покарання є необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових злочинів.
Ухвала апеляційного суду про залишення апеляції прокурора без задоволення, а вироку суду першої інстанції без зміни, відповідає вимогам ст. 419 КПК, є законною та вмотивованою.
Враховуючи, що з касаційної скарги прокурора та доданих до неї копій вироку та ухвали не вбачається підстав для її задоволення, тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Подільського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3