АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року м. Дніпро

24 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляцією захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2016 року, якою

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Сурсько - Литовське Дніпропетровської області, засудженому 14 травня 2008 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

було відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2008 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2008 року,
встановила:
Наведеною вище постановою було відмовлено в задоволенні зазначеного клопотання, оскільки суд встановив непереконливість та безпідставність наведених засудженим та захисником доводів у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження вироку районного суду та ухвали апеляційного суду.

Як вбачається з постанови, суд встановив, що ОСОБА_7 достеменно знав про право касаційного оскарження судових рішень, що підтверджується матеріалами

Справа № 11/774/52/16 Суддя в I інстанції ОСОБА_1
Категорія 353 КПК України 1960 року Суддя в апеляційній інстанції ОСОБА_2
справи, при цьому місцевий суд вказав, що засуджений звертався до суду з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження, яке було вирішене по суті та набрало чинності ухвалою апеляційного суду.

Крім того, суд в постанові відобразив, що ОСОБА_7 був присутнім під час проголошення вироку суду щодо нього, мав його копію, яку отримав його захисник ОСОБА_8 , що також підтверджується наявними матеріалами і яким була подана апеляція на зазначений вирок і зауваження на протокол судового засідання, розгляд яких відбувався в присутності адвоката та самого засудженого.

При цьому, суд відкинув позицію засудженого, як надуману, про його необізнаність, порушення права на захист, в частині не отримання відповідних процесуальних документів, оскільки ці твердження спростовуються матеріалами справи.

Разом з цим, судом було встановлено, що саме засуджений ОСОБА_7 26 березня 2012 року звертався до суду з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження, в додатках до якого були долучені копія вироку від 14 травня 2008 року і ухвала апеляційного суду від 25 грудня 2008 року, що спростовує його доводи щодо відсутності в нього даних документів. Як на підставу для поновлення строку на касаційне оскарження, засуджений вказав на перебування з 2007 року в медичних закладах.

На зазначену постанову захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 подав апеляцію, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, визнати поважними причини пропуску строку та поновити ОСОБА_7 строк на касаційне оскарження вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2008 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області по кримінальним справам від 25 грудня 2008 року.
В доповненнях до апеляції захисник ставить питання про допит в судовому засіданні ОСОБА_9 та дослідження письмових пояснень останнього, які будуть надані в судовому засіданні.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що постанова суду підлягає скасуванню через невідповідність висновків, викладених в постанові, фактичним обставинам справи, суттєве порушення вимог кримінально-процесуального закону, винесення її незаконним складом суду, який підлягав відводу. В апеляції вказується на відсутність належного мотивування відмови суду в задоволенні клопотання. Автор апеляції спростовує твердження суду стосовно того, що скарги подавав саме ОСОБА_7 , вказуючи на цю обставину як на недосліджену. Звертається увага і на створені перешкоди при своєчасному отриманні вироку першої інстанції та ухвали апеляційної інстанції. Не заперечуючи присутності засудженого при постановленні ухвали апеляційним судом, адвокат вказує на відсутність доказів направлення копій як ухвали апеляційного суду так і вироку місцевого суду.

В доповнення до апеляції захисник звертає увагу на те, що батько засудженого в письмових поясненнях показав, що ОСОБА_7 жодних касаційних скарг та заяв про поновлення строку на касаційне оскарження, крім тієї, що була предметом розгляду, не подавав. Апелянт вказує, що інші скарги від імені ОСОБА_7 подавались його батьком - ОСОБА_9 ..

В суді апеляційної інстанції захисник підтримав апеляцію та просив її задовольнити.

На думку прокурора місцевий суд обґрунтовано та на підставі закону відмовив заявнику в поновленні строку на касаційне оскарження, а тому принесена апеляція повинна бути залишена без задоволення.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає, що принесена захисником апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Доводи апеляції захисника ОСОБА_6 про невідповідність висновків суду, викладених в постанові, фактичним обставинам справи, суттєве порушення вимог кримінально-процесуального закону, винесення рішення незаконним складом суду, колегія суддів вважає безпідставними.

Визначені кримінально-процесуальним законом процесуальні строки покликані забезпечити своєчасність дій суб`єктів кримінального процесу та виступають дієвим засобом, який сприяє забезпеченню швидкого судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 КПК України 1960 року /в редакції від 21.06.2001 року/ касаційні скарги на вироки місцевих судів та ухвали апеляційного суду можуть бути подані протягом шести місяців з моменту набрання ними законної сили.

Вказаний строк-період надає свободу учаснику кримінального провадження у виборі конкретного моменту вчинення процесуальної дії та за своїм розміром є значним.

Як свідчать матеріали кримінальної справи, вирок щодо засудженого ОСОБА_7 вступив в законну силу після апеляційного перегляду 25 грудня 2008 року.

За ч. 2 ст. 187 КК України ОСОБА_7 було призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

На момент розгляду кримінальної справи як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, щодо ОСОБА_7 була обрана міра запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд.

Вирок відносно ОСОБА_7 , засудженого до позбавлення волі, виконаний не був в зв`язку з тим, що останній почав переховуватись від органів правопорядку, а з серпня 2009 року ОСОБА_7 було оголошено у державний розшук, а його місцезнаходження не відомо до теперішнього часу.

Місцевий суд, перевіряючи доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень та відмовляючи в його задоволенні, об`єктивно і неупереджено виходив з того, що викладені в клопотанні обставини за своїм змістом носять надуманий характер та є безпідставними.

При цьому, суд обґрунтовано акцентував увагу на тому, що засуджений ОСОБА_7 особисто приймав участь в судових засіданнях, знав про судові рішення, був забезпечений належним захистом та мав доступ до всіх, ухвалених судами різних інстанцій, рішень.

Крім того, суд правильно звернув увагу на той факт, що в 2012 році засуджений вже звертався з подібним клопотанням до суду, яке було вирішене по суті та набрало чинності за ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2012 року.

Отже, колегія суддів вважає доводи апеляції адвоката про те, що ОСОБА_7 не зміг своєчасно оскаржити в касаційному порядку судові рішення по тій причині, що він їх не отримував, такими, що суперечать та спростовуються матеріалами кримінальної справи, оскільки засуджений не знаходився під вартою, приймав участь в судових засіданнях, будь-яких перешкод для отримання судових рішень як самостійно, так і через захисника він не мав, та у нього була реальна можливість оскаржити вказані рішення як самому, так і з допомогою адвоката.

Таким чином, підстави для задоволення апеляції адвоката ОСОБА_6 відсутні, а рішення за клопотанням ухвалено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені матеріалами кримінальної справи, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

З врахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 353, 365, 366, 386 КПК України 1960 року, колегія суддів,-
ухвалила:
апеляцію захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2016 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2008 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2008 року, без змін.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області