АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/623/14-к Номер провадження 11-кп/786/219/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 118 КК З.Н.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000228 від 21.06.2013 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Київського районного суду м.Полтава від 05 січня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Київ, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано винуватим та засуджено у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України на 2 роки позбавлення волі.

В строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховано термін перебування під вартою з 09.10.2013 року, та відповідно до ст. 72 КК України ОСОБА_8 вважається таким, що повністю відбув основне покарання за вироком суду.

Судові витрати за проведення експертиз по даному кримінальному провадженню стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави в сумі 23449,38 грн.

По справі вирішено долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що постійно проживаючи в м. Москва був знайомий із потерпілим ОСОБА_10 . На початку 2012 року ОСОБА_8 позичив ОСОБА_10 кошти в сумі 20 тис. доларів США, котрий в подальшому не повернув ОСОБА_8 ці кошти, залишаючись тривалий час його боржником.

В травні 2013 року ОСОБА_8 під час телефонної розмови із знайомою ОСОБА_11 , мешканкою Полтавської області домовився, що остання допоможе йому встановити місце проживання ОСОБА_10 , при цьому на її особисту електронну адресу в соціальних мережах Інтернету надіслав фотографії із зображенням ОСОБА_10 , скановані копії його особистих документів, коло родинних зв`язків, та на її особисту картку ПАТ КБ «Приватбанк» перерахував гроші в сумі 500 доларів США, для покриття можливих витрат. Необхідність встановлення місця перебування ОСОБА_10 , ОСОБА_8 пояснив тим, що потерпілий винен йому велику суму грошей.

Встановивши місце постійного проживання ОСОБА_10 , а саме: кв. АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 під час телефонної розмови повідомила про це ОСОБА_8 .

14 червня 2013 року ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_11 та повідомив, що цього ж дня близько 18.00 год. він прибуває до м. Полтави, при цьому попрохав останню орендувати квартиру на тиждень. Виконуючи прохання ОСОБА_8 , ОСОБА_11 орендувала квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_3 на 7 діб та того ж дня зустріла ОСОБА_8 на автовокзалі в м. Полтава, після чого разом прибули до зазначеної квартири.

20 червня 2013 року зранку ОСОБА_11 на власному автомобілі «Хонда - сівік» д.н.з. НОМЕР_1 відвезла ОСОБА_8 до с.Стасі, Диканського району, Полтавської області, де мешкав ОСОБА_10 , з домовленістю забрати його пізніше за телефонним дзвінком.

В свою чергу, ОСОБА_8 зустрів ОСОБА_10 поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_4 , після чого на автомобілі потерпілого марки «КІА SORENTO» д.н.з. НОМЕР_2 поїхали до лісопосадки поблизу с. Діброва Зіньківського району Полтавської області, де між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 відбувалася розмова з приводу боргових зобов`язань останнього.

ОСОБА_8 , зустрівши ОСОБА_10 , коли той виходив із будинку до свого автомобіля, попрохав потерпілого повернути йому заборговані кошти в сумі 20 тис. доларів США та проценти за два роки заборгованості. ОСОБА_10 погодився повернути кошти та запропонував разом проїхати до банківської установи для того, щоб зняти необхідну суму коштів. Вони удвох сіли в автомобіль потерпілого марки «КІА SORENTO» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_10 сів за кермо автомобіля, а ОСОБА_8 сів на заднє сидіння. Виїхавши за с. Стасі Диканського району Полтавської області ОСОБА_10 повернув не в сторону міста Полтави, а в іншу сторону.

Вони заїхали в лісопосадку, де в ході розмови між ними виникла сварка з приводу заборгованих коштів та процентів по заборгованості, ОСОБА_10 взяв ніж біля сидіння та хотів нанести удар згори до низу в область грудини ОСОБА_8 , останній заблокував цей удар правою рукою і лівою рукою забрав у нього ніж. Відразу ж, ОСОБА_10 дістав новий ніж з-під сидіння, а ОСОБА_8 побачивши це у відповідь вдарив ОСОБА_10 першим ножем в праве плече, намагаючись зупинити дії потерпілого. Другим ножем ОСОБА_10 знову намагався завдати ОСОБА_8 удари згори до низу в умовах автомобільного салону. Тоді ОСОБА_8 , під час раптово виниклого умислу, перевищуючи межі необхідної оборони, наніс потерпілому два сліпі проникаючі коло-різані ушкодження правої бокової поверхні шиї, з ушкодженням гілки поверхні правого плеча в верхній третині. В результаті цього смерть ОСОБА_10 настала внаслідок сліпих проникаючих, колото-різаних ран правої бокової поверхні шиї з ушкодженням магістральних судин, що призвело до розвитку гострої масивної кровотечі з крововтратою.

Не погодившись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю його висновків, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115 КК України з призначення покарання у виді 15 років позбавлення волі.

На переконання прокурора, судом безпідставно не проведено допит свідка ОСОБА_11 внаслідок чого судовий розгляд є неповним, що є підставою для скасування вироку.

Судом безпідставно не взято до уваги та визнано недопустимим протокол проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 .

Суд, надаючи оцінку показанням ОСОБА_8 , не врахував характер небезпеки та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил.

Прокурор зазначає про відсутність у вироку суду посилання на те, у чому полягає перевищення меж необхідної оборони, даний висновок судом не мотивовано.

Висновок суду про перевищення ОСОБА_8 меж необхідної оборони, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження в результаті чого, суд неправильно застосував кримінальний закон, кваліфікувавши дії ОСОБА_8 за ст. 118 КК України, що потягло призначення йому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Додатково прокурор в апеляційній скарзі ставить питання про дослідження доказів.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з мотивів у ній зазначених та просив вирок суду скасувати, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , які заперечували щодо поданої апеляції та просили залишити вирок суду без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знайшла підстав для її задоволення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони, ґрунтуються на зібраних у кримінальному провадженні доказах, які безпосередньо були досліджені в суді першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_8 як в суді першої інстанції, так і при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, пояснив обставини вчинення ним кримінального правопорушення так, як про це зазначено у вироку.

Потерпіла ОСОБА_12 підтвердила, що дійсно в той день нестало її чоловіка ОСОБА_10 разом з машиною.

Показання потерпілої підтвердив свідок ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що на прохання знайомої ОСОБА_11 , повідомив останній дані, де проживав потерпілий ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що дійсно у вказаний період часу невідомі їй обвинувачений із свідком ОСОБА_11 орендували в неї квартиру.

Свідок ОСОБА_16 вказала на обвинуваченого як на особу, який незадовго до вчинення кримінального правопорушення придбавав у неї в магазині декілька недорогих телефони.

Телефони з ІМЕІ, які були продані свідком ОСОБА_16 . ОСОБА_8 , працювали на місці, де проживав потерпілий та на місці вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується інформацією про з`єднання кінцевого обладнання трьох телефонів, з прив`язкою до карти місцевості в географічно територіальних місцях (а.п.125-127 т.2).

Згідно протоколу огляду від 25 червня 2013 року на місці злочину спаленого автомобіля, що належав потерпілому ОСОБА_10 , в його салоні, біля сидіння водія виявлено чотири складних ножі (а.п.15-20 т.2).

При повторному огляді спаленого автомобіля від 18.09.2013 року, в салоні, був виявлений ще й п`ятий ніж ( а.п.74-83 т.2).

Вказане свідчить, що дійсно сварка між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 супроводжувалась застосуванням ножів.

За висновком судово-медичної експертизи смерть ОСОБА_10 настала внаслідок сліпих, проникаючих, колото-різаних ран правої бокової поверхні шиї з ушкодженням магістральних судин, що призвело до розвитку гострої масивної кровотечі з крововтратою, та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого(а.п.99-103 т.2).

З обвинуваченим ОСОБА_8 проводився слідчий експеримент, під час якого він підтвердив свої показання дані в суді, зазначивши, що застосував ніж у відповідь на дії потерпілого (а.п.249-253 т.2).

Експерт ОСОБА_17 в суді першої інстанції пояснив, що проводив судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_10 , був присутній в якості експерта при проведенні слідчого експерименту за участю обвинуваченого та провів додаткову судово-медичну експертизу, і стверджує, що показання ОСОБА_8 відповідають тілесним ушкодженням потерпілого ОСОБА_10 по критеріям характеру колото-різаних ран, їх кількості, локалізації, найбільш вірогідному механізму заподіяння та утворення ушкоджень, що не протирічить терміну та обставинам.

Даних обставин не заперечувала і сторона обвинувачення.

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав своє клопотання лише в частині допиту свідка ОСОБА_18 , проте в послідуючому коли сторона обвинувачення не змогла забезпечити явку даного свідка до суду, відмовився від даного клопотання.

Як вбачається з матеріалів провадження свідок ОСОБА_18 на протязі всіх судових засідань не з`являлась на виклики до суду. До неї застосовувались всі дозволені методи забезпечення її явки, проте це виявилось безрезультатним, сторона обвинувачення, якій неодноразово доручалось доставити даного свідка до суду, цього доручення не виконала.

Окрім того слід відмітити, що даний свідок не був очевидцем події, а її участь у відшуканні потерпілого, перевезення ОСОБА_8 до місця проживання ОСОБА_10 та назад, ніким із учасників судового розгляду не заперечується.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_8 вчинив умисне вбивство потерпілого ОСОБА_10 , не знайшли свого підтвердження ні в суді першої інстанції, ні при апеляційному розгляді справи.

Обставини вчинення обвинуваченим умисного вбивства не викладені і в обвинувальному акті, а лише зазначено, що в ході сварки у ОСОБА_19 виник умисел направлений на умисне вбивство ОСОБА_10 , після чого в той же день та час ОСОБА_19 невстановленим предметом, що має колюче-ріжучі властивості, наніс ОСОБА_10 чотири удари в область правого плеча та шиї(а.п.2 т.1).

В підтвердження цих обставин не було надано ніяких доказів.

Отже суд прийшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_8 вбивства при перевищенні меж необхідної оброни та правильно кваліфікував його дії за ст.118 КК України.

Покарання винуватому призначене у відповідності до ст.65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого та в межах санкції статті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м.Полтава від 05 січня 2016 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3