УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/1084/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 72 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2016 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
засудженого: ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відео конференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 травня 2016 року, -
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Бердичівського районного суду Житомирської області від 06 травня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк відбутого покарання згідно ч.5 ст.72 КК України. Рішення суду обґрунтовано тим, що довічне позбавлення волі не відноситься до покарань, до яких може бути застосовано ст.72 КК України.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати та зарахувати йому у строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Посилається на те, що ухвала суду є незаконною, такою що суперечить його правам. Вказує, що він відбуває покарання за вироком до постановлення якого він перебував під вартою, тому вважає, що закон для всіх однаковий і йому повинен бути зарахований у строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, засудженого, який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення.
Суд першої інстанції при розгляді клопотання ОСОБА_7 зазначених вимог закону дотримався та вірно визначив, що до засудженого положення ч.5 ст 72 КК України та ЗУ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» застосовані бути не можуть.
Так відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений 14.04.2004 року апеляційним судом Миколаївської області за ст.ст.257; 15, 115 ч.2 п.п.6, 12, 13; 115 ч.2 п.п.6, 12, 13, 185 ч.3, 185 ч.4, 185 ч.5, 187 ч.4, 122 ч.2, 129 ч.2, 296 ч.1, 357 ч.2, 70, 71 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. Відповідно до змісту вироку початком строку відбуття покарання засудженому визначено 12.12.2002р. Вирок щодо ОСОБА_7 набрав законної сили 25.11.2004р. З моменту затримання засудженого до моменту набрання законної сили вироком щодо нього, останній утримувався під вартою.
На даний час ОСОБА_7 відбуває покарання у Бердичівській виправній колонії (№70).
Посилання апелянта та його захисника на те, що вищенаведені норми повинні застосовуватися також і до нього у зв`язку з тим, що в них зазначається про позбавлення волі, до якого також відноситься і довічне позбавлення волі, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки відповідно до положень ст.. 51 КК України позбавлення волі та довічне позбавлення волі визначені як окремі види покарань, а положення ч.5 ст. 72 КК України регулюють питання зарахування строку попереднього ув`язнення тільки у разі призначення такого виду покарання як позбавлення волі, або інших видів покарання, які можуть бути переведені в позбавлення волі. До таких видів покарання довічне позбавлення волі не відноситься. Не застосовуються ці правила й у випадку заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі внаслідок акта про помилування.
Аналогічну позицію висловив ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3 листа № 223 20/0/4 16 від 11.01.2016 року, з чим і погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Крім того слід також звернути увагу на те, що самим вироком апеляційного суду Миколаївської області від 14.04.2004 року ОСОБА_7 було засуджено по довічного позбавлення волі. При визначенні такого покарання судом взагалі не вирішувалося питання про зарахування йому строку попереднього ув`язнення у призначене покарання, оскільки довічне позбавлення волі не є строковим покаранням. Ставлячи питання про зарахування у строк відбутого покарання попереднього ув`язнення взагалі та у співвідношенні: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, засуджений фактично вимагає внести зміни до вищенаведеного судового рішення, що виходить за межі повноважень апеляційного суду Житомирської області, в тому числі і в даному провадженні.
Наявність практики судів України про позитивне вирішення аналогічних питань про зарахування попереднього ув`язнення особам, засудженим до довічного позбавлення волі, на яке посилається апелянта в судовому засіданні, не може бути безумовною підставою для задоволення такого його клопотання в даному провадженні, оскільки кримінальним та кримінальним процесуальним законодавством України не передбачено обов`язковість таких рішень для інших судів при розгляді подібних проваджень.
Посилання апелянта на те, що при попередньому ув`язненні по своїй справі він перебував в таких же вкрай скрутних умовах слідчого ізолятора, як і обвинувачені, які в подальшому були засудженні до інших видів покарань, що надає йому право на застосування зазначених вище положень закону, не спростовують висновків суду щодо відсутності в даних нормах вказівки про їх застосування до осіб, яким призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову задоволенні клопотання ОСОБА_7 про застосування ч.5 ст.72 КК України.
Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржена ухвала суду залишенню без змін на підставі ч.1 ст. 407 КПК України
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 травня 2016 року про відмову в зарахуванні йому строку попереднього ув`язнення в строк відбутого покарання, - без зміни.
Ухвала апеляційного набирає чинності негайно після оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: