Ухвала
іменем україни

21 червня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

суддівОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 23 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 19 січня 2016 року,
в с т а н о в и в:
У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, засуджений порушує питання про перегляд вироку та ухвали щодо нього в касаційному порядку. Одночасно ОСОБА_4 заявив клопотання про поновлення процесуального строку на оскарження цих рішень у касаційному порядку. При цьому як на підставу для поновлення строку посилається на свою юридичну необізнаність.

Перевіривши матеріали провадження за скаргою, суд касаційної інстанції дійшов висновку про таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, копію ухвали апеляційного суду від 19 січня 2016 року засудженому ОСОБА_5 було вручено 20 січня 2016 року. Проте з даною касаційною скаргою він звернувся до суду касаційної інстанції 01 червня 2016 року (згідно з відміткою поштового штемпеля на конверті), тобто після закінчення встановленого ст. 426 КПК строку касаційного оскарження.
Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причини пропуску цього строку. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Виходячи з системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. При цьому це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити стверджувану правову позицію.
Проте подане ОСОБА_4 клопотання про поновлення строку не містить обґрунтованих підстав для цього.
Посилання засудженого як на підставу для поновлення строку на свою юридичну необізнаність, без зазначення обставин, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення ним зазначеної процесуальної дії у визначений цим законом строк, не може бути визнано поважною причиною для поновлення строку. А тому, колегія судів вважає, що у задоволенні клопотання про поновлення строку про перегляд судових рішень в порядку касаційної процедури необхідно відмовити.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити ОСОБА_4 у поновленні строку касаційного оскарження.
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 23 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 19 січня 2016 року разом із усіма доданими до неї матеріалами повернути. Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3