Справа №487/3375/15-к 21.07.2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000692

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6

на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2015 року у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2015 року ОСОБА_5 засуджений за ч.1 ст. 115 КК України до покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 , висловлюючи аналогічні вимоги, просять вирок змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 не погоджується із кваліфікацією його дій за ч. 1 ст. 115 КК України, вважає, що їх слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 119 КК України, оскільки умислу та мотиву на позбавлення життя ОСОБА_8 у нього не було.

Стверджує, що вчинив вбивство з необережності, оскільки зв`язав руки за спиною потерпілої за її проханням, та остання провокувала його на агресивні дії, які він теж вчиняв за проханням потерпілої. Зокрема, вдарив її по обличчю зовнішньою стороною долоні, потім хотів дати ляпасу, але попав у брову. Потім вони примирилися, та під час статевих зносин саме потерпіла попросила здавлювати їй шию шарфом. Не маючи шарфа, він узяв мотузку, якою 5-6 разів стягував петлю на шиї, після чого побачив, що потерпіла мертва.

Вважає, що досудове слідство проведено неповно, та висловлює недовіру прокурору, який приймав участь у розгляді кримінального провадження.

На думку апелянта, судовий експерт не має відповідної кваліфікації, оскільки експертом не надані відомості стосовно обставин спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень та її смерті. Вказує, що при огляді квартири були відсутні поняті, а фотозйомка була чорно-білою та не могла відобразити усі ушкодження на тілі померлої. Вважає, що судово-медична експертиза проведена із порушенням строків.

Зазначає, що на речах, що були визнані речовими доказами, виявлені плями крові, однак не перевірено, чи утворилися ці пляма від його крові.

Вважає показання понятих недостовірними, оскільки на них був вплив сторони обвинувачення, і що вони є заінтересованими особами.

Заперечує перебування у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину.

Вказує, що працівники міліції чинили на нього психологічних тиск, а перевірка застосування до нього незаконних методів досудового розслідування проведена формально.

Посилається на допущені судом процесуальні порушення, оскільки йому не була надана можливість підготуватися до судових дебатів та останнього слова, а також вирок йому не проголошений.

Стверджує, що захисник йому наданий лише на другу добу після затримання, однак до цього вже проводилися слідчі дії; із захисником не надано конфіденційного побачення; йому була надана безоплатна правова допомога, але захист здійснювався формально.

Зазначає, що показання, які надані на досудовому слідстві, не є вірними, оскільки була відсутня достатня правова допомога.

Просить врахувати його щире каяття у вчиненому злочині та призначити справедливе покарання.

Захисник ОСОБА_6 вважає, що суд допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Зазначає, що у обвинуваченого не було умислу на позбавлення життя ОСОБА_9 , оскільки дії, які потягли смерть, ОСОБА_5 вчинив за проханням потерпілої.

На думку апелянта, ОСОБА_5 не передбачав можливість настання смерті потерпілої, хоча повинен був і міг передбачити. Тому вважає невірною кваліфікацію дій ОСОБА_5 .

Просить врахувати, що під час проведення слідчого експерименту на обвинуваченого здійснювався психологічний тиск, а тому показання ОСОБА_5 під час його проведення не відповідають дійсності, і є недопустимим доказом.

Зазначає, що порушено право ОСОБА_5 на захист, оскільки його перший допит проведений без надання конфіденційного побачення із захисником, яке відбулось не в спеціально обладнаному кабінеті, а у кабінеті слідчого, під візуальним контролем працівників міліції, і захисник був обмежений в часі спілкування з підзахисним.

На думку апелянта, не можна виключати того, що тілесні ушкодження, які виявлені у потерпілої, спричинені не ОСОБА_5 , і що він міг їх не бачити. В той же час, експерт ОСОБА_10 нічого не пояснила стосовно можливості візуально бачити такі тілесні ушкодження на тілі потерпілої при її житті.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
8 лютого 2015 року у вечірній час, більш точний час під час досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_5 знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , де на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_8 виникла сварка з останньою, в ході якої у ОСОБА_5 виник злочинний намір, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення смерті ОСОБА_8 , маючи при собі шматок мотузки, з якої ОСОБА_5 зробив петлю, шляхом стиснення органів шиї вказаною петлею спричинив смерть ОСОБА_8 , яка настала від механічної асфіксії в результаті стиснення органів шиї петлею.

Судом першої інстанції ОСОБА_5 визнаний винним в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, тобто в умисному вбивстві, та його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на підтримку поданих апеляційних скарг, заперечення прокурора, який просив залишити вирок без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 115 КК України, відповідають фактичним обставинам справи. Доводи апелянтів про необережний характер дій обвинуваченого, внаслідок яких настала смерть потерпілої, спростовані доказами, які досліджені судом першої інстанції.

Як слідує з заяви ОСОБА_5 від 09.02.2015 року, він повідомив до міліції про вчинення ним вбивства потерпілої, шляхом удушення білизняною мотузкою (т.1, а.п. 87).

Викладені в заяві ОСОБА_5 обставини узгоджується з даними протоколу огляду місця події, в ході якого за місцем проживання ОСОБА_5 виявлений труп жінки, з численними тілесними ушкодженнями та виявлено фрагмент білизняної мотузки (т. 1, а.п. 89-97), на якій за висновком експертизи, знайдена кров людини, походження якого не виключається від потерпілої ОСОБА_8 (т.1, а.п. 157-158).

В суді обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував, що саме від його дій настала смерть потерпілої ОСОБА_8 , проте стверджував, що умислу на вбивство він не мав, а діяв необережно.

Проте, спростовуючи показання обвинуваченого щодо необережного характеру його дій, в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні умисного вбивства, суд першої інстанції послався на висновки судово-медичної експертизи № 354 від 25.03.2015 року, які в судовому засіданні підтримала експерт ОСОБА_10 , та згідно яким смерть ОСОБА_8 настала від механічної асфіксії в результаті стиснення органів шиї петлею.

При судово-медичному дослідженні трупа також виявлені тілесні ушкодження, які з урахуванням їх морфологічних особливостей, утворилися від неодноразової (не менш ніж 26) дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути як руки чи ноги, так і палка, у вигляді: крововиливу на внутрішній поверхні верхньої губи; крововиливу на внутрішній поверхні нижньої губи; крововиливів у основи нижніх передніх різців; рани № 2 в лобній області справа над внутрішнім кінцем правої брові; 4 синців в лобній області по центру, в лівій виличній області, на верхній повіці правого ока, у внутрішнього кута лівого ока; синця в області перенісся, спинки, кінчика з переходом на обидва крила носу; 4 синців на передній поверхні грудної клітки в області правої молочної залози, в правій пахвовій області, в проекції верхньої передньої ості лівої здухвинної кістки, по центру внутрішнього краю лівої лопатки; 15 синців на задній поверхні правого передпліччя у верхній третині, тильній поверхні правої кісті (2), задній поверхні лівого плеча у верхній третині, внутрішній поверхні лівого плеча в середній третині, тильній поверхні лівої кісті в області фаланг 1, 3-5 пальців, на зовнішній поверхні правого стегна у верхній (1) та середній третині (1), внутрішній поверхні правого колінного суглобу, внутрішній поверхні лівого стегна в середній третині (2), передній поверхні лівого колінного суглобу (1), зовнішній поверхні лівого колінного суглобу (1); синця у заднього кінця статевої губи.

Всі тілесні ушкодження є прижиттєвими, на що вказує наявність крововиливів в місцях пошкоджень і утворилися незадовго до настання смерті одночасно з інтервалом між кожним, що обчислюється від декількох секунд до декількох десятків секунд.

Морфологічні особливості ушкоджень в області шиї у вигляді одиничної горизонтальної замкненої странгуляційної борозни в середній третині шиї на рівні нижнього краю щитоподібного хряща, крововиливу в проекції вищеописаної странгуляційної борозни, м`язи язика справа з відбитками зубів по краям, свідчать про те, що дані пошкодження утворилися від одноразової дії напівтвердої петлі (з твердого гнучкого матеріалу).

Морфологічні особливості ушкоджень в області обличчя у вигляді 5 саден поздовжньої та на півмісячної форми в області спинки та правого крила носу, 8 саден в лівій щічній області (два), в правій щічній області (4), на передній поверхні верхньої губи по центру (1), в області підборіддя по центру свідчать про те, що дані пошкодження утворилися від неодноразової (не менш ніж 4) дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути кисті і пальці рук з силою, достатньою для їх утворення.

За ступенем тяжкості тілесні ушкодження в області обличчя та шиї, які були виявлені у ОСОБА_8 у своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю. Збереження життя ОСОБА_8 при наданні вчасної кваліфікованої медичної допомоги виключається (т.1, а.п. 80-84).

Обвинувачений ОСОБА_5 в суді пояснив, що під час знайомства з ОСОБА_8 ніяких тілесних ушкоджень на останній не було, а після зустрічі з обвинуваченим потерпіла ОСОБА_8 до моменту смерті була разом з ОСОБА_5 , що виключає заподіяння їй тілесних ушкоджень іншою особою.
Тому, з огляду на ці пояснення ОСОБА_5 та з урахуванням висновків судово-медичної експертизи щодо кількості заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень та їх характер, є безпідставними доводи апелянтів про те, що обвинувачений наніс потерпілій лише один удар, і йому невідоме походження інших тілесних ушкоджень.
Судом першої інстанції достатньо проаналізовані пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 щодо обставин вчиненого злочину та його мотиву.

В суді ОСОБА_5 пояснив, що під час статевих зносин, діючи за проханням потерпілої про застосування грубості та насильства, він долонею вдарив потерпілу в область обличчя, та потрапив їй у брів. Потім, також діючи за проханням потерпілої, він зв`язав руки потерпілої рушником. Також потерпіла попросила закинути їй на шию шарф або мотузку, а тому він взяв на балконі шматок мотузки та злегка придушував потерпілу, а руки потерпілої були зав`язані рушником. Не заперечував, що 5-6 разів він затягував мотузку на шиї потерпілої, а коли схаменувся, то вона вже не дихала, ні пульсу, ні серцебиття не було.

Проте, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що показання, які надав обвинувачений ОСОБА_5 в суді про обставини вчиненного злочину та його мотиви, не відповідають дійсності.

Дослідивши протокол слідчого експерименту від 11.02.2015 року та додаток до нього відеозапис, суд першої інстанції встановив, що при цій слідчій дії обвинувачений ОСОБА_5 , в присутності захисника та понятих, тобто в обстановці, яка виключала на нього будь-який тиск, детально та послідовно розповів про обставини вчиненого ним злочину, виклавши інші обставини та мотиви, ніж ті, що в суді.

Так, ОСОБА_5 пояснив, що після вживання алкогольних напоїв разом з потерпілою, його розлютило те, що потерпіла розпитувала, коли і в яку годину він буває вдома. Спочатку він ударив потерпілу в обличчя, у неї пішла кров, він намагався зупинити кров светром потерпілої. Потім він пішов на балкон, де взяв мотузку, зв`язав петлю, яку натягнув на шию потерпілої, та потягнув, думаючи, що потерпіла злякається. Стягнувши потерпілу на підлогу обличчям донизу, він розташувався позаду та затягував мотузку 4-5 разів (т.1, а.п. 111-118).

Аналізуючи ці пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , надані під час проведення слідчого експерименту, суд дійшов висновку, що його дії були цілеспрямовані, оскільки у разі, якщо він хотів лише налякати потерпілу, а не вбивати, він міг зупинитися, обмежившись лише нанесенням ударів.

Натомість, він свідомо пішов до балкону, де взяв білизняну мотузку, яку не тільки накинув на шию потерпілої, але і зав`язав вузол, зафіксувавши таким чином мотузку на потерпілій, після чого 5-6 разів затягував петлю на життєво важливому органі - шиї потерпілої. Дана обставина спростовує доводи обвинуваченого про те, що потерпіла мала змогу звільнитися від мотузки, якби забажала.

Суд першої інстанції врахував висновки судово-медичної експертизи №354, згідно яким виявлені при дослідженні трупа ушкодження у вигляді 5 саден в області спинки та правого крила носу, 8 саден: в лівій щічній області (два), в правій щічній області (4), на передній поверхні верхньої губи по центру (1), в області підборіддя по центру вказують, що удавлення петлею супроводжувалося закриттям отворів рота і носа рукою (руками).

Крім того, згідно висновку судово-медичної експертизи, тілесні ушкодження у вигляді синців на задній поверхні правого передпліччя у верхній третині, тильній поверхні правої кисті (2), тильній поверхні лівої кісті в області фаланг 1, 3-5 пальців, утворилися при самозахисті, в момент посягання на життя потерпілої.

Тобто, зазначене свідчить, що потерпіла чинила опір, а обвинувачений подолав опір з боку потерпілої, шляхом затягування мотузки на її шиї , яку він затягував доки остання перестала рухатися.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що показання ОСОБА_5 , які надані ним під час проведення слідчого експерименту, об`єктивно узгоджуються з висновками судово-медичної експертизи щодо кількості, характеру та локалізації заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень, а також щодо знаряддя злочину мотузки, якою ОСОБА_5 неодноразово здавлював шию потерпілої, внаслідок чого настала її смерть.

В суді свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які приймали участь у зазначеній слідчій дії як поняті, підтвердили, що слідчий експеримент проводився за участю обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника, здійснювався відеозапис. Підтвердили, що ОСОБА_5 надавав пояснення добровільно, тиску на нього не було, зауважень від учасників слідчої дії не надходило.

Показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 узгоджуються, підтверджуються дослідженим судом відеозаписом слідчої дії, а тому відсутні підстави вважати їх показання не достовірними та про зацікавленість свідків, про що заявляє обвинувачений. Будь-якого впливу на цих свідків з боку сторони обвинувачення не встановлено, а тому доводи апелянта в цій частині є голослівними.

З огляду на наведене, не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення показання обвинуваченого ОСОБА_5 в суді та аналогічні доводи, висловлені апелянтами, про те, що ОСОБА_5 нібито діяв за проханням потерпілої, спричинивши їй тілесні ушкодження з необережності.

Отже, суб`єктивне ставлення винного до наслідків його дій, яке є визначальним при відмежуванні умисного вбивства від убивства з необережності, суд першої інстанції вірно оцінив не лише виходячи з показань винного, а й з урахуванням сукупності всіх доказів: показань обвинуваченого про характер дій винного та знаряддя вчинення злочину, про причини припинення злочинних дій, а також висновків судово-медичної експертизи про локалізацію і характер тілесних ушкоджень, які були заподіяні потерпілій ОСОБА_8 .

Фактичні обставини, що встановлені під час розгляду кримінального провадження в суді, свідчать про умисний характер дій обвинуваченого. Зокрема, про умисел ОСОБА_5 на умисне позбавлення життя потерпілої свідчить значна кількість заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень у різні частини тулубу (які об`єктивно встановлені та відображені у висновку судово-медичної експертизи), спосіб позбавлення життя, а саме: застосування такого знаряддя вчинення злочину, як мотузки; механізм заподіяння тілесних ушкоджень, що стали причиною смерті - неодноразове затягування петлі на шиї потерпілої (5-6 разів), а також причини припинення злочинних дій, а саме, неодноразове удавлення шиї мотузкою, доки потерпіла не перестала подавати ознаки життя, і поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, а саме, те, що він не намагався викликати швидку допомогу.

Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що, заподіявши потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких настала смерть потерпілої, обвинувачений бажав настання смерті і передбачав можливість настання шкідливих наслідків своїх дій, тобто діяв з прямим умислом.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №126 від 24.03.2015 року, ОСОБА_5 психічним захворюванням не страждає і не страждав ним раніше. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, він міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Поведінка ОСОБА_5 характеризувалась вмотивованістю та доцільністю.

Таким чином, проаналізовані фактичні обставини кримінального провадження виключають можливість кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 119 КК, про що просять апелянти, оскільки природа його діянь (насильства), спрямованість та зміст умислу не дають підстав вважати, що ОСОБА_5 діяв необережно стосовно самого діяння і тих наслідків, що наступили.

З огляду на наведене, апеляційний суд, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні умисного вбивства доведена поза розумним сумнівом, оскільки таке доведення випливає із сукупності ознак, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Тому є правильними висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_5 умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, і підстав для перекваліфікації його дій з ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України, про що просять апелянти, немає.

Твердження апелянтів про ненадання ОСОБА_5 адвоката з моменту затримання, про здійснення неналежної правової допомоги під час вручення підозри та при проведенні слідчого експерименту, не знайшли свого підтвердження. Встановлено, що 09.02.2015 року ОСОБА_5 добровільно повідомив про вчинений злочин, і в той же день, у присутності захисника ОСОБА_13 , був складений протокол про затримання та вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (т.1, а.п. 106-107, 108-109, 212-213).

З матеріалів службової перевірки та показань свідка ОСОБА_13 в суді вбачається, що при першому побаченні з захисником ОСОБА_5 було роз`яснено його право на конфіденційне спілкування з адвокатом, і під час спілкування із ОСОБА_5 порушень прав підозрюваного допущено не було.

Про безпідставність доводів ОСОБА_5 про незабезпечення конфіденційного спілкування з адвокатом, свідчить і та обставина, що жодних скарг з цього приводу від нього та захисника ОСОБА_13 не надходило.

Слідчий експеримент проведений 11.02.2015 року теж за участю захисника ОСОБА_13 (т.1, а.п. 111-118), в присутності понятих та з застосуванням відеозапису, тобто в обстановці, яка б виключала на підозрюваного будь-який тиск. Підозрюваному були роз`яснені його процесуальні права з моменту затримання (т.1, а.п. 214-215), в тому числі право мати побачення з захисником з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування. Тому доводи обвинуваченого та захисника про необхідність визнання цього доказу неналежним і недопустимим, не заслуговують на увагу, оскільки не встановлено порушень кримінально-процесуального закону під час проведення цієї слідчої дії.
Що стосується доводів обвинуваченого про недовіру прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, то ці доводи не є слушними, оскільки під час судового розгляду ні обвинуваченим, ні його захисником відводу прокурору не заявлено.

Доводи обвинуваченого про порушення строків проведення судово-медичної експертизи та про неправильність її висновків безпідставні, оскільки судово-медичний експерт має належну кваліфікацію, а строки проведення експертизи не порушені.

Є голослівними твердження обвинуваченого про те, що речі, які виявлені при огляді місця події, не були предметом експертного дослідження, оскільки ці доводи спростовуються наявними в матеріалах провадження висновками судово-цитологічних експертиз, згідно яким на жіночих трусах, на двох фрагментах простирадла та светрі знайдена кров людини, походження якої не виключається від ОСОБА_8 і ОСОБА_5 (т.1, а.п. 145-146, 148-149, 151-152).

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 в суді про застосування до нього психологічного тиску з боку працівників міліції, спростовуються як вище наведеними даними про добровільність надання ним при проведенні слідчого експерименту показань з приводу обставин вчиненого злочину, так і висновками службової перевірки, проведеної Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області за дорученням прокурора Заводського району м. Миколаєва та суду, від 06.08.2015 року та 20.10.2015 року, згідно яким факти застосування до ОСОБА_5 працівниками міліції заходів фізичного та психологічного впливу не знайшли свого об`єктивного підтвердження.
Є правильними висновки суду і про вчинення ОСОБА_5 злочину у стані алкогольного сп`яніння, які ґрунтуються на показаннях останнього про вживання ним спиртних напоїв спільно з потерпілою.
Не відповідають дійсності наведені в апеляційній скарзі доводи обвинуваченого про порушення його процесуальних прав під час судового розгляду через ненадання судом часу на підготовку до судових дебатів та останнього слова, оскільки з цього приводу клопотання не заявлялося.

Як слідує з журналу судового засідання, 24.11.2015 року обвинуваченому було надано останнє слово, після чого суд видалився до нарадчої кімнати до 25.11.2015 року. Проголошення вироку відбулося у відсутність обвинуваченого, якого не доставили до суду з поважних причин.

Тому, з дотриманням вимог ч.7 ст. 376 КПК України, копія вироку негайно була надіслана до СІЗО за місцем попереднього ув`язнення обвинуваченого, та наступного дня йому вручена. Тому відсутні підстави вважати про порушення процесуальних прав, про що стверджує апелянт.

При призначенні покарання ОСОБА_5 судом дотримані вимоги ст.ст. 65-67 КК України, та враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до особливо тяжких злочинів, дані про особу винного, який не судимий, характеризується задовільно, має малолітню дитину, страждає на ряд хронічних захворювань.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , визнано його з`явлення із зізнанням, а обставиною, яка обтяжує покарання визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що призначене покарання є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, і не вбачає підстав для його пом`якшення.

У строк покарання обвинуваченому слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з урахуванням положень ч.5 ст.72 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2015 року у відношенні ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Зарахувати у строк призначеного ОСОБА_5 покарання строк попереднього ув`язнення з 09.02.2015 року по 21.07.2016 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3