АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/3386/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1696/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія:умовно-дострокове звільнення Доповідач: ОСОБА_2
від відбування покарання
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-засудженого ОСОБА_7 ,

-захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду м. Харкова матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 06 травня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на невідбутий строк покарання 10 місяців 22 дня засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевченкове Шевченківського району Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, розлученого, що проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-25 червня 1998 року Шевченківським районним судом Харківської області за ст.ст. 140 ч.2, 140 ч.3, 206 ч.2 КК України 1960 року до 3 років позбавлення волі, звільненого 24 січня 2000 року умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 4 дня;

-13 вересня 2001 року Шевченківським районним судом Харківської області за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 71 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 09 квітня 2005 року за відбуттям строку покарання,

-26 листопада 2010 року Дергачівським районним судом Харківської області за ст.342 ч.2 КК України до 2 років позбавленні волі, звільненого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік,

-25 жовтня 2011 року Чугуївським районним судом Харківської області за ст.ст. 309 ч.1, 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 31 серпня 2013 року за відбуттям строку покарання,

-12 лютого 2014 року Дергачівським районним судом Харківської області за ст.ст. 395, 185 ч.1, 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі;

-28 березня 2014 року Дергачівським районним судом Харківської області за ст.ст. 185 ч.2, 70 ч.4 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі,

Суд мотивував своє рішення тим, що наявні в матеріалах особової справи дані про особу засудженого, його поведінку, ставлення до праці і навчання на даний час свідчать про небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання, а тому не дають підстав дійти до переконаності в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу, посилаючись на те, що за час відбування покарання він стягнень не має, заохочувався два рази, має трьох неповнолітніх дітей.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, вважавшого ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений фактично відбув необхідну частину покарання, передбаченого вироком суду та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться в сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно- дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Під час розгляду подання суд першої інстанції, відповідно до вимог вищевказаних законів, повно дослідив дані про особу ОСОБА_9 , його поведінку і ставлення до праці за весь період відбування покарання.

Як слідує із матеріалів провадження судом було встановлено, що станом на 06 травня 2016 року ОСОБА_7 відбув 2/3 строку призначеного судом покарання, до відбуття залишилось 10 місяців 22 дня. В місцях позбавлення волі знаходиться з 03 березня 2014 року, з 22 травня 2014 року відбуває строк покарання в Темнівській виправній колонії (№100), за період відбування покарання в які ОСОБА_7 порушень режиму тримання не допускав, характеризувався посередньо, дотримувався правил поведінки та розпорядку установи. Працевлаштований на виробництві установи різноробом, до виконання поставлених завдань ставився посередньо. Підтримував рівні взаємовідносини з іншими засудженими, не адекватно реагував на критику у свою адресу. Не приділяв уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користувався при виконанні дорученої роботи. До виконання законних вимог персоналу установи виконання покарання ставився не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Безвідповідально відносився до виконання робіт по благоустрою території установи, не вбачав суспільної необхідності у їх виконанні. Не дотримувався вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Участі в організації виховних заходів в установі не приймав. Брав участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія», до реалізації якої ставився без зацікавленості. До підвищення загальноосвітнього рівня не прагнув. Участі у роботі самодіяльних організацій не приймав, 08 квітня 2015 року, рішенням комісії Темнівської виправної колонії (№ 100) з розгляду матеріалів щодо переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання на підставі ст.ст. 100,101 КВК України, відмовлено в направленні матеріалів до регіональної комісії на переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання засудженого ОСОБА_7 як особі, яка не стає на шлях виправлення; 04 листопада 2015 року рішенням комісії Темнівської виправної колонії (№ 100) по розгляду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженого ОСОБА_7 , як особі, яка не стала на шлях виправлення.
Згідно характеристики від 18 квітня 2016 року, за період відбування покарання ОСОБА_7 характеризується позитивно, стягнень не має. З метою стимулювання право слухняної поведінки заохочувався два рази. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Виконує передбачені законом вимоги персоналу. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться із розумною ініціативою, вбачає суспільну необхідність у їх виконанні. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Освіта», до реалізації програми ставиться із зацікавленістю. Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок. Участі у роботі самодіяльних організацій не приймає, не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи.
З огляду на наведені дані суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про його звільнення, засуджений характеризувався посередньо, до праці, навчання та виконання робіт по благоустрою території установи ставився безвідповідально, участі у самодіяльних організаціях засуджених не приймав, мав тільки два заохочення, останнє майже 10 місяців назад, а тому остання позитивна характеристика засудженого, за відсутністю інших об`єктивних даних, не може свідчити, що цілі покарання досягнуті раніше ніж у строк покарання, визначений обвинувальним вироком суду щодо засудженого, та про його виправлення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку, що засуджений своєю поведінкою, ставленням до праці і навчання на даний час не довів своє виправлення, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення неможливе.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 06 травня 2016 року про відмову у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: