Справа № 378/784/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1396/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 22.11.2016

УХВАЛА
Іменем України
22 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 липня 2015 року за № 0000177, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Ставищенського районного суду Київської області від 06 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Наманган, Наманганської області, Республіки Узбекистан, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Ставищенського районного суду Київської області від 06 вересня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, з покладенням на неї обов`язку, передбаченого п.2 ч.1 ст.76 КК України.
Цим же вироком стягнуто: з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 - 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень в якості відшкодування моральної шкоди; з ОСОБА_6 на користь Комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» - 24 520 (двадцять чотири тисячі п`ятсот двадцять) гривень витрат на лікування потерпілого; з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на користь ДП «Київське обласне дорожнє управління ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» - 49 937 (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять сім) гривень в якості відшкодування матеріальної шкоди; з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на користь ОСОБА_7 10 398 (десять тисяч триста дев`яносто вісім) гривень 01 копійку в якості відшкодування матеріальної шкоди та 729 (сімсот двадцять дев`ять) гривень 90 копійок в якості відшкодування моральної шкоди.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватою у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за наступних обставин.

14 липня 2015 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем Mazda-3, державний номер НОМЕР_1 , рухаючись в межах 137-138 км автодороги М-05 Київ-Одеса, в напрямку м. Києва, під`їжджаючи до місця, де здійснювалися дорожні роботи, не звернула увагу на встановлені попереду дорожні знаки: - 1.37 «Дорожні роботи», який попереджав про початок ділянки дороги, на якій виконувались дорожні роботи; - 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», згідно із яким заборонявся рух зі швидкістю, що перевищує 70 км/год; - 4.8 «Об`їзд перешкоди з лівого боку», та всупереч вимогам п. 1.3, п.2.3 (б) та п.12.1 Правил дорожнього руху України, проявила неуважність, не стежила за дорожньою обстановкою та її змінами, під час руху не обрала безпечну швидкість, за якої мала б змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, продовжила рух не зменшуючи швидкість, внаслідок чого, не впоравшись із керуванням автомобілем, виїхала на узбіччя автодороги Київ-Одеса, де допустила зіткнення із задньою частиною автомобіля ГАЗ-33023, державний номер НОМЕР_2 , який належить ДП «Київське обласне дорожнє управління ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та який стояв на узбіччі. В результаті зіткнення автомобіль ГАЗ-33023 став рухатися юзом і боковою частиною вдарив працівника «Білоцерківського ДЕУ» - ОСОБА_7 , який виконував дорожні роботи. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, які згідно із висновком експерта № 57 Д від 30 травня 2016 року відносяться до категорії тяжких, які поєднані з тривалим розладом здоров`я та стійкою втратою працездатності не менше ніж на одну третину -33% (45%).

Згідно із висновком експерта № 5-02/507 від 03 листопада 2015 року, водій автомобіля Mazda-3, державний номер НОМЕР_1 мала технічну можливість уникнути зіткнення із автомобілем «ГАЗель» державний номер НОМЕР_2 , шляхом виконання нею вимог пунктів 10.1 та 1.10 Правил дорожнього руху України. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок грубого порушення водієм ОСОБА_6 пунктів 1.3, 1.5, 1.10, 2.3, 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України та невиконання нею вимог дорожніх знаків, зазначених у п.п. 3.29 та 4.8, п. 33 зазначених Правил. Вказані порушення Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку із вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, які настали, а саме заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини провадження та кваліфікацію дій, просить вирок Ставищенського районного суду Київської області від 06 вересня 2016 року, ухвалений відносно неї змінити в частині розміру коштів, що підлягає стягненню з неї в якості відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_7 . Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_6 посилається на те, що судом першої інстанції рішення про стягнення з неї в якості відшкодування потерпілому заподіяної моральної шкоди в розмірі 150 000 гривень взагалі не вмотивоване, а сума, визначена до відшкодування, є явно завищеною. Крім того, на думку апелянта, потерпілим ОСОБА_7 всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, не надано достатніх доказів на підтвердження стягнення з неї саме такої суми в якості відшкодування моральної шкоди, а відтак підстав для задоволення позовних вимог потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди у таких розмірах у суду першої інстанції не було. Обвинувачена ОСОБА_6 просить в своїй апеляційній скарзі визначити розмір в якості відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 - в сумі 50 000 гривень.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої, яка підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила її задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, доводи потерпілого та його представника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за обставин, викладених у вироку, є обгрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними у справі доказами, в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду і учасниками судового провадження не оспорюються.

Разом з тим, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги обвинуваченої щодо неналежного обґрунтування та вмотивованості оскаржуваного вироку суду в частині розміру коштів, стягнутих з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 в якості відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченої моральної шкоди на його користь у розмірі 299 270 гривень. Обґрунтовуючи суму позову, потерпілий посилається на те, що отримані ним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини обвинуваченої, тілесні ушкодження, потягли за собою оперативні втручання, тривалі періоди лікування, що супроводжувалось сильними фізичними та душевними стражданнями, які він зазнав у зв`язку з вираженим больовим синдромом та страхом за своє здоров`я, трудове і сімейне життя. Процес одужання болісний, тривалий та досі не закінчений. Крім того, потерпілий зазначає, що спричинення йому тілесних ушкоджень призвело до порушення його звичайного укладу життя, незручностей у побуті та обслуговуванні себе, обмеженості руху, втрати душевної рівноваги, спокою, здорового сну і додаткових навантажень, а також погіршеня професійних можливостей, що ставить під загрозу подальшу можливість праці.

Задовольняючи частково позовні вимоги потерпілого про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_6 на його користь 150 000 гривень моральної шкоди, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст. 370, 374 КПК України, будь-яких мотивів прийняття такого рішення в оскаржуваному вироку не навів, пославшись лише на норми матеріального цивільного права, що регулюють відшкодування майнової шкоди, в тому числі завданої і джерелом підвищеної небезпеки, не надавши при цьому оцінки тим письмовим доказам, які досліджувалися в ході судового розгляду, які стосуються цивільного позову потерпілого, що призвело, на думку колегії суддів, до стягнення явно завищеного розміру моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з характеру та обсягу фізичних та душевних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_7 в результаті отримання ним тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини обвинуваченої ОСОБА_6 , а також із засад розумності, виваженості та справедливості. Зокрема, колегія суддів враховує тривалість лікування потерпілого та кількість оперативних втручань для усунення негативних наслідків для його здоров`я, що призвело до вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, а також погіршення його професійних можливостей (втрата працездатності не менш ніж на одну третину), що підтверджується висновком МСЕК від 06 квітня 2016 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвалений відносно ОСОБА_6 вирок суду необхідно змінити на підставі п.3 ч.1 ст.408 КПК України, та зменшити суму, яка підлягає стягненню з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди до 120 000 гривень, що, на думку колегії суддів, буде справедливим та достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Ставищенського районного суду Київської області від 06 вересня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 - змінити в частині вирішення цивільного позову потерпілого.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень в якості відшкодування моральної шкоди.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Судді:

_______________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4