Справа № 569/7824/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне

кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Соснівка Червоноградського району Львівської області, не одруженого, військовослужбовця , механік радіорелейного взводу центру зв`язку військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 ,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем строкової військової служби та проходячи військову службу на посаді механіка радіорелейного взводу центру зв`язку польового лінійного вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 129, 130, 199, 216, 217 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 1 Закону України «Про оборону України», усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки, 20 травня 2015 року близько 20 год. 30 хв. без будь - яких поважних причин самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 (дислоковану по АДРЕСА_2 ), у яку повернувся 27 травня 2016 року близько 21 год. 00 хв. та вільний час від військової служби проводив на власний розсуд.

Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем строкової служби тривалістю понад три доби, але не більше місяця, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та просив його суворо не карати.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого.

Судом зясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 , як і орган досудового розслідування за ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем строкової служби тривалістю понад три доби, але не більше місяця, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Речові докази по справі відсутні.

Відповідно до ст.69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриття злочину,

Обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин судом не встановлено.

Передумовою застосування ст. 69 КК є вчинення особою злочину: а) середньої тяжкості; б) тяжкого; в) особливо тяжкого (див. коментар до ст. 12 КК). Отже, закон обмежує сферу застосування ст. 69 КК і виключає можливість її використання при вчиненні злочину невеликої тяжкості виходячи з того, що в цьому випадку суд має достатньо можливостей або для призначення менш суворого покарання в межах санкції, або (за інших необхідних умов) для звільнення винного від кримінальної відповідальності чи покарання.

Як підстави для призначення більш м`якого покарання в ч. 1 ст. 69 КК вказується на дві групи чинників, які певним чином характеризують вчинений злочин і особу винного: а) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, що характеризують особу винного.

Дані про особу винного як самостійна підстава призначення більш м`якого покарання повинні оцінюватися судом перш за все з точки зору можливості досягнення таким (більш м`яким) покаранням тих цілей, що сформульовані в ч. 2 ст. 50 КК. Ці дані певним чином характеризують особу винного і можуть бути як пов`язані, так і не пов`язані зі вчиненим ним злочином: особа може позитивно характеризуватися з урахуванням її колишніх заслуг перед суспільством і державою (наявність нагород, позитивна характеристика за місцем проживання, роботи чи навчання тощо), а може позитивно виявити себе вже після вчинення злочину (допомога потерпілому, сумлінна праця та зразкова поведінка та ін.). Однак у всіх випадках застосування ст. 69 КК суд повинен встановити і вказати у вироку на такі позитивні дані про особу винного, які дають йому можливість дійти обґрунтованого припущення про те, що призначення в конкретному випадку більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (санкцією), є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження нових злочинів

Що стосується особи обвинуваченого ОСОБА_4 , то він раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, характеризується виключно позитивно.

За наведених обставин суд приходить до висновку, про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції його від суспільства та вважає за можливе при призначенні покарання, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 статті 407 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України , суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді арешту строком на два місяці з відбуванням покарання на гаупвахті.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Речові докази по справі відсутні.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1