Справа № 183/1263/16
№ 1-кп/183/439/16
В И Р О К
іменем України
27 квітня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0000850 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця за мобілізацією, який проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді токаря ремонтно-механічної майстерні ремонтного взводу спеціальних робіт ремонтно-технічної роти, у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 18.04.2012 року Заводським районним судом м. Дніпродзержиньска Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 187 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням терміном на 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:

17 серпня 2015 року наказом № 154 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду командира ремонтно-механічного відділення взводу спеціальних робіт військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .
Так, солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, був зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Однак, 11 листопада 2015 року солдат ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи на меті повністю ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину без поважних причин в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
В подальшому, 26 листопада 2015 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 та приступив до виконання своїх службових обов`язків, в наслідок чого злочин було припинено.
Таким чином, 11 листопада 2015 року солдат ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин, в умовах особливого періоду та незаконно перебував поза розташуванням військової частини до 26 листопада 2016 року.
Крім того, 01 грудня 2015 року солдат ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи на меті повністю ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , повторно самовільно залишив військову частину без поважних причин в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконував,час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
13 січня 2016 року, солдат ОСОБА_4 звернувся за медичною допомогою до Верхньодніпровської ЦРЛ та був направлений на прийом до лікаря травматолога, після чого йому була надана медична допомога. На амбулаторному лікуванні солдат ОСОБА_4 перебував до 20 січня 2016 року.
20 січня 2016 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 та приступив до виконання своїх службових обов`язків, в наслідок чого злочин було припинено.
Таким чином, 01 грудня 2015 року солдат ОСОБА_4 повторно самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин, в умовах особливого періоду та незаконно перебував поза розташуванням військової частини до 20 січня 2016 року.
Дії солдата ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, військовослужбовцем (крім строкової служби).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Також пояснив, що призвався на службу добровільно 14.08.2015 року. Проходив службу 2 місяці у військовій частині, після чого поїхав до зони АТО. Коли повернувся захворів на пневмонію, лікувався у госпіталі, після чого його повернули в частину, але там мешкав в палатці, де були погані умови для життя, через що він і поїхав додому, бо боявся знову захворіти. Крім того, у нього були сімейні проблеми із дружиною. Частину залишав 2 рази, з 11.11.2015 року по 26.11.2015 року перший раз, і з 01.12.2015 року по 20.01.2016 року, однак в обох випадках самостійно повертався до військової частини. У скоєному він щиро кається, бажає в подальшому проходити службу.
В судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно обвинуваченим ОСОБА_4 злочин, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також, в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Крім цього, в судовому засіданні були дослідженні письмові докази, які підтверджують вину ОСОБА_4 :
- витяг з наказу командира військової частини пп НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.08.2015 року № 154, відповідно до якого солдата ОСОБА_4 призваного під час мобілізації, зараховано до списків особового складу частини, за посадою командира ремонтно-механічного відділення взводу спеціальних робіт;

- акт проведення службового розслідування від 26.11.2015 року, за результатами якого встановлено, що солдат ОСОБА_4 з 11.11.2015 року по 26.11.2015 року був відсутній на території військової частини;
- витяг з наказу командира військової частини пп НОМЕР_1 від 01.12.2015 року № 600 про призначення службового розслідування, відповідно до якого призначено службове розслідування за фактом відсутності на службі солдата ОСОБА_4 , який на ранковому шикуванні 01.12.2015 року був відсутній;
- акт проведення службового розслідування від 21.12.2015 року, за результатами якого встановлено, що солдат ОСОБА_4 з 01.12.2015 року по сьогоднішній день був на території військової частини відсутній;
- витяг з наказу командира військової частини пп НОМЕР_1 від 26.11.2015 року № 587 про результати проведення службового розслідування, відповідно до якого в період часу з 13.11.2015 року по 18.11.2015 року солдат ОСОБА_4 не з`явився на службу. За час проведення службового розслідування, а саме з 11.11.2015 року по 26.11.2015 року солдат ОСОБА_4 так і не з`явився в розташування військової частини пп НОМЕР_1 ;
- витяг з наказу командира військової частини пп НОМЕР_1 від 10.12.2015 року № 628 про результати проведення службового розслідування, відповідно до якого в період часу з 01.12.2015 року по сьогоднішній день на території військової частини відсутній.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, суд приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, військовослужбовцем (крім строкової служби), доведена у повному обсязі і умисні дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який не є тяжким, дані про особу обвинуваченого, а саме той факт, що ОСОБА_4 свою вину визнав повністю та розкаявся у вчиненому, вчинив злочин після спливу іспитового строку за попереднім вироком, є учасником антитерористичної операції по забезпеченню її проведення, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, що також визнається судом обставиною, що помішує покарання, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину-інваліда ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд вважає за можливе, при наявності таких пом`якшуючих обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 407 КК України і призначити покарання згідно ст. 69 КК України у виді арешту строком 6 (шість) місяців з відбуванням на гауптвахті, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення такого виду покарання буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 4 ст. 407 КК України.
Речових доказів по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України 6 місяців арешту з відбуванням на гауптвахті.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 24 лютого 2016 року по 24 квітня 2016 року.

Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1