Справа №345/1601/16-к
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.05.2016 року м. Калуш
Свою скаргу мотивує тим, що зазначена постанова є незаконною в частині, що стосується підстав закриття кримінального провадження, винесена без повного дослідження і оцінки всіх наявних доказів у матеріалах кримінального провадження, при її винесенні прокурор керувався своєю суб`єктивною думкою, а не чинним кримінальним процесуальним законодавством та наявними доказами у матеріалах провадженнях.
Вважає, що кримінальне провадження було порушене відносно нього з метою тиску щоб він примирився з ОСОБА_5 . Проте, в його діяннях відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки, він не наносив умисних ударів ОСОБА_5 , а тільки захищався від його неправомірних дій, тобто діяв в межах необхідної оборони. Вісім свідків підтверджують, що у ОСОБА_5 були відсутні будь-які тілесні ушкодження. Посилається на суперечності в показах ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , яким прокурор не надав належної оцінки в їх сукупності та взаємозвязку. Покази цих свідків неможна вважати належними доказами, оскільки вони є завідомо неправдиві та не підтверджують існування обставин кримінального провадження.
Зазначає, що ст. 125 КК України передбачає відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження. Суб`єктивна сторона даного злочину характеризується тільки умисною виною. Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної вини не є караним. Заподіяння легкого тілесного ушкодження у разі перевищення меж необхідної оборони не тягне за собою кримінальної відповідальності.
Посилається на суперечності щодо підстав закриття кримінального провадження.
Стверджує, що оскаржувану постанову він отримав тільки 04.05.2016 р.
У судовому засіданні скаржник підтримав скаргу з підстав, зазначених у самій скарзі, і просить її задоволити. Наголосив на тому, що у нього не було умислу на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , оскільки він діяв межах необхідної оборони. Покази свідків зі сторони ОСОБА_15 містять багато суперечностей, а тому не можуть визнаватись належними доказами. Вважає, що проводити додаткові слідчі дії спрямовані на збирання доказів в межах зазначеного кримінального провадження нема потреби, а потрібно правильно оцінити зібрані докази у їх взаємозв`язку і закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України
Прокурор вважає, що скарга не підлягає задоволенню, оскільки оскаржувана постанова на час розгляду скарги в суді скасована вищестоящим прокурором.
Вислухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Слідчий суддя відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України у порядку передбаченому цим Кодексом здійснює судовий контроль за дотримання прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення прокурора про закриття кримінального провадження. Пункт 1 частини 1 цієї ж статті передбачає можливість оскарження бездіяльності слідчого/прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, у неповерненні тимчасово вилученого майна, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Згідно ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, слідчий суддя за результатами розгляду скарги може зобов`язати слідчого, прокурора внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, повернути тимчасово вилучене майно, а також здійснити іншу процесуальну дію, яку він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк. Проте, слідчий суддя не вправі зобов`язувати слідчого чи прокурора прийняти конкретне процесуальне рішення, в тому числі щодо завершення кримінального провадження.
Частина 2 статті 9 КПК України закріплює обов`язок прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження. Лише за такої умови можливе виконання завдань кримінального судочинства.
Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст.ст. 2, 284 КПК України).
Відповідно до ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова слідчого, прокурора повинна складатись з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу. Постанова слідчого, прокурора повинна бути однозначною і не містити суперечностей.

Текст оскаржуваної постанови прокурора про закриття кримінального провадження свідчить про те, що вищевказаних вимог при закритті кримінального провадження прокурором не дотримано.

Зокрема з резолютивної частин постанови прокурора про закриття кримінального провадження від 19.04.2016 р. вбачається, що він кримінальне правопорушення стосовно ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000284 закрив на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанні можливості їх отримання, а також кримінальне провадження № 0000284 закрив на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Проте, такі підстави закриття кримінального провадження є взаємовиключними. Окрім того, прокурор, закриваючи кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, не конкретизує в чиєму діянні відсутній склад і якого саме кримінального правопорушення.

Також, слід відмітити, що ч. 1 ст. 284 КПК України передбачає підстави закриття кримінального провадження, а оскаржуваною постановою прокурор поряд із закриттям кримінального провадження закрив кримінальне правопорушення стосовно ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, що не передбачено нормами діючого кримінально-процесуального законодавства.
Цих суперечностей достатньо для скасування незаконної постанови прокурора про закриття кримінального провадження не вдаючись до аналізу обставин і підстав прийняття прокурором оскаржуваної постанови, тимпаче, що прокурор не надав для огляду в судовому засіданні матеріали кримінального провадження.

Наявність постанови першого заступника керівника Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_16 від 12.05.2016 р., якою скасовано постанову прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_4 від 19.04.2016 р. про закриття кримінального провадження № 0000284, (а.с. 14-16) не дає підстав слідчому судді закрити провадження за скаргою. Оскільки, згідно абз. 2 ч. 2 ст. 305 КПК України така дія передбачена у випадку самостійного скасувати прокурором рішення, що передбачене п. 3 ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, тобто у випадку скасування прокурором рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Таким чином, постанова прокурора від 19.04.2016 р. про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000284 підлягає скасуванню.

У зв`язку із наведеним, скарга підлягає частковому задоволенню.

Доводи заявника про отримання копії оскаржуваної постанови лише 04.05.2016 в судовому засіданні не спростовані, а відтак слідчий суддя вважає скаргу поданою у визначений ч. 1 ст. 304 КПК України десятиденний строк.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 303-307 КПК України,

у х в а л и в:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_4 від 19.04.2016 р. про закриття кримінального провадження задоволити частково.

Постанову прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_4 від 19.04.2016 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000284 від 02.03.2013 р., скасувати повністю.

В частині задоволення скарги щодо зобов`язання прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000284 вчинити дії визначені п. 1 ч. 2 ст. 283, п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 284 КПК України в частині підозри ОСОБА_3 та протягом трьох днів з часу постановлення ухвали слідчого судді, прийняти постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000284 від 02.03.2013 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: