АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0003967 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Оржиця Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 28.09.2007 року Київським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 187, ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі, 07.05.2010 року звільнений умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 9 місяців 13 днів;
- 09.02.2011 року Оржицьким районним судом Полтавської області (з урахуванням ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 16.02.2012 року) за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України на 6 років позбавлення волі, 15.02.2016 року звільнений по відбуттю покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 29 серпня _________________________________________________________________
Справа №11-кп/796/1871/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_1
2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Також цим вироком вирішено питання щодо долі речових доказів.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, належних висновків для себе не зробив і скоїв умисне корисливе кримінальне правопорушення за таких обставин.
05.04.2016 року приблизно о 15 год. ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку №2/32 по вул. Антонова в м. Києві, побачив раніше йому невідому ОСОБА_9 , яка прогулюючись з дитиною, яка знаходилась в дитячий колясці, в правій руці тримала мобільний телефон «Samsung Galaxy S3 Duos GT-193001», і у нього виник умисел на відкрите викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_9 спереду та повторно, шляхом ривка, вихопив у неї з руки мобільний телефон «Samsung Galaxy S3 Duos GT-193001» білого кольору, вартістю 3000 гривень, в якому знаходилася сім-картка оператора «Білайн», яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє, який відкрито викрав, і з викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд.
Діями обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_9 було завдано матеріальної шкоди на суму 3000 гривень, яка відшкодована шляхом повернення викраденого.

В апеляційній скарзі обвинувачений, просить змінити вирок суду та пом`якшити йому покарання, застосувавши ст. 69 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що, хоча міра покарання призначена йому судом першої інстанції і є наближеною до мінімальної, але він все ж таки просить застосувати до нього ст. 69 КК України та призначити покарання менше ніж 4 роки 3 місяці позбавлення волі, оскільки свою вину він визнав повністю, щиро розкаявся та сам вказав, де знаходився викрадений ним мобільний телефон, хоча міг це приховати та заперечити свою причетність до пограбування.

Крім того, вказує, що злочин він вчинив у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, оскільки, приїхавши до Києва в пошуках роботи, яку він так і не зміг знайти, він залишився взагалі без засобів для існування, але свій вчинок цим не виправдовує. При цьому звертає увагу й на те, що злочин він вчинив без будь-якого насильства відносно потерпілої, яка будь-яких претензій до нього не має, оскільки телефон їй було повернуто в справному стані, без будь-яких пошкоджень, та не наполягала на призначені йому міри покарання, пов`язаної з реальним його відбуванням в місцях позбавлення волі.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались, як не заперечуються вони обвинуваченим і в апеляційній скарзі.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, що також апелянтом не оспорюється.

Всупереч тверджень апелянта, міра покарання призначена ОСОБА_6 з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до тяжких злочинів, дані про особу ОСОБА_6 , який раніше судимий і судимості не зняті та не погашені в установленому законом порядку, посередньо характеризується за попереднім місцем відбування покарання, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, а також те, що матеріальна шкода відшкодована потерпілій шляхом повернення викраденого у неї майна. Належним чином при цьому враховано судом і обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, а також - відсутність обтяжуючих його покарання обставин.

З урахуванням всіх цих даних, колегія суддів вважає, що суд прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_6 покарання саме у виді позбавлення волі, так як його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства, при цьому визначивши йому таке покарання у розмірі, наближеному до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, для цього виду покарання.

Отже, призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами апелянта про суворість призначеного йому вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.

Вимоги обвинуваченого про врахування ряду обставин, як то активне сприяння ним розкриттю злочину та повернення потерпілій викраденого у неї майна, вчинення відносно потерпілої злочину без застосування до неї насильства та у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, як на підстави для застосування до нього положень ст. 69 КК України, не можуть бути задоволені, оскільки ряд з цих обставин не лише було враховано судом при призначені йому покарання, але й вони не є тими обставинами, які в даному випадку істотно знижували б ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину та давали б підстави для висновку про можливість пом`якшення призначеного йому судом покарання із застосуванням ст. 69 КК України, зважаючи на те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за корисливі злочини і ним вчинено аналогічний злочин фактично через півтора місяця після звільнення з місць позбавлення волі, та на конкретні обставини провадження, які вказують на вчинення ним злочину відносно жінки, яка перебувала з дитиною у колясці.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 29 серпня 2016 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3