Справа № 1013/6453/2012 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/780/16/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 29.03.2016

УХВАЛА
Іменем України
29 березня року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні крмиінальну справи за апеляцією засудженого ОСОБА_7 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 22.05.2013 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпеня Київської області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, освіта середня, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки;

на підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 , повідомляти органи виконання покарання про зміну свого місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до органу виконання покарання,-
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 13.07.2009, близько 16.00 год. (точний час досудовим слідством не встановлено), ОСОБА_7 , знаходячись біля магазину «Візит», що по вул. Котляревського, в м. Ірпені Київської області, помітив ОСОБА_8 , який знаходився на іншій стороні дороги вулиці Котляревського, біля будинку № 59, та слухав музику через навушники мобільного телефону. В цей час, у ОСОБА_7 виник умисел на незаконне заволодіння чужим майном. Реалізуючи свій злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_8 , та попросив продемонструвати йому мобільний телефон, на що ОСОБА_8 дістав свій мобільний телефон марки «Нокіа 5700». Продовжуючи свої дії, спрямовані на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , з метою безперешкодного заволодіння телефоном, застосовуючи при цьому насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс ОСОБА_8 2-3 удари рукою в обличчя, після чого відкрито викрав мобільний телефон марки «Нокіа 5700» вартістю 1 200,00 грн., після чого з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, маючи реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_8 , матеріальну шкоду у розмірі 1 200,00 грн.

В результаті умисних злочинних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 , згідно з висновком судово-медичної експертизи від 03.09.2009 №467, було спричинено тілесні ушкодження, а саме забита рана слизової оболонки верхньої губи зліва, забій м`яких тканин виличної ділянки зліва, забій лівого колінного суглобу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з вироком суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляцію, в якій просить вирок змінити в частині призначеного покарання та призначити більш м`яке покарання, зменшивши строк випробування до 2 (двох) років. В обґрунтування апеляції зазначає, що вирок суду першої інстанції постановлено з порушенням норм кримінального закону та підлягає до скасування в частині призначення іспитового строку, застосовуючи до останнього іспитовий строк в 3 роки суд першої інстанції порушив норми кримінального закону, також апелянт зазначає що вищевказаний вирок на руки не отримував та з матеріалами справи раніше не був ознайомлений.

19.02.2016 року до Апеляційного суду Київської області надійшли заперечення від прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 в яких вказано, що ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 були обізнані із змістом вироку Ірпінського міського суду Київської області від 22.05.2013 року, зокрема із покаранням, яке призначено засудженому та мали реальну змогу його оскаржити в апеляційному порядку у строки визначені ст.. 349 КПК України (редакція 1960 року). Також прокурор зазначає, що ОСОБА_11 вводить суд в оману твердженнями що не отримував вирок суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого, який підтримав свою апеляцію та просив задовольнити її, пояснення захисника, який апеляцію засудженого підтримав та просив її задовольнити, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляції, перевіривши кримінальної справи та доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікація його дій, учасниками судового розгляду не оскаржується.

Як свідчить аналіз матеріалів кримінальної справи, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, ґрунтується на сукупності зібраних у справі, та належним чином оцінених і наведених у вироку доказів.

Суд, розглянувши кримінальну справу, прийшов до висновку про доведеність вини та правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України, як грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Що стосується доводів апеляції ОСОБА_7 , що суд першої інстанції порушив норми кримінального закону, колегія вважає їх такими, що знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

При призначенні засудженому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував, що злочин ч. 2 ст. 186 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, не одруженого,не працюючого, освіта середня, не судимого раніше.

Обставин, що обтяжують покарання чи його пом`якшують відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Разом з тим, при звільненні засудженого від призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю три роки, суд першої інстанції допустив помилку, не врахував, що відповідно до ч.3 ст.104 КК України іспитовий строк щодо неповнолітніх установлюється тривалістю від одного до двох років.

Твердження прокурора в заявлених запереченнях, на подану засудженим апеляційну скаргу, не знайшла свого підтвердження в матеріалах даного кримінального провадження і тим самим не спростовує твердження засудженого, що він не був ознайомлений з матеріалами справи раніше, адже дійсно саме (а.с. 124,172), а також (а.с. 197, 198) свідчить про направлення копії вироку засудженому, але не отримання його наручно чи поштою, адже немає листа повідомлення про отримання копії.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Ірпінського міського суду Київської області щодо ОСОБА_7 підлягає зміні в частині визначення іспитового строку, а апеляція засудженого до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, в редакції 1960 року, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляцію засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 22.05.2013 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - змінити.

Вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільненим на підставі ст.ст.104, 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробувальним з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.

В решті вирок суду залишити без зміни.

С У Д Д І: