Справа № 382/2117/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/234/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 39 05.04.2016

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Київської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000439 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Яготинського районного суду Київської області від 09 грудня 2015 року, яким засуджено:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганська, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, 2004 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

вироком Артемівського районного суду м. Луганська від 06.04.2001 року за ст. 140 ч. 3 КК України до 6 місяців позбавлення волі;

вироком Артемівського районного суду м. Луганська від 06.11.2006 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ст.70 КК України до 1-го року 1-го місяця позбавлення волі;

вироком Ленінського районного суду м. Луганська від 09.04.2009 року за ч.1 ст.185 КК України до штрафу у розмірі 350,00 гривень;

вироком Лутугинського районного суду Луганської області від 18.05.2009 року за ч.3 ст.186, ст.75 КК України до 4-х років позбавлення волі з випробування та встановленням іспитового строку 2 роки;

вироком Славянського міськрайонного суду Донецької області від 02.03.2010 року за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 4-х років 6-ти місяців позбавлення волі;

вироком Артемівського районного суду м. Луганська від 20.09.2010 року за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до 4-х років 6-ти місяців позбавлення волі; звільненого Брянківським районним судом Луганської області від 02.01.2013 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 4 місяці 11 днів;

вироком Березанського міського суду Київської області від 22.06.2015 року за ч.2 ст.185, ст.ст.75, 76 КК України до 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі з випробуванням та встановленням іспитового строку 2 роки,
за ч.1 ст.309 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за попереднім вироком Березанського міського суду Київської області від 22.06.2015 року та остаточно призначено покарання у виді 4-х років позбавлення волі.
Цим же вироком вирішено питання про судові витрати та речові докази.

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, 03 вересня 2015 року близько 15:00 години ОСОБА_7 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, на пустирі поблизу вул. Незалежності в м. Яготин Київської області, біля автобусної зупинки «Робітнича», незаконно придбав наркотичний засіб, шляхом зривання рослин дикоростучої коноплі з листям та верхівками, які склав до барсетки. В подальшому ОСОБА_7 пішов по вул. Чкалова в м. Яготин Київської області. Цього ж дня о 16:30 годині працівниками міліції Яготинського РВ ГУ МВС України в Київській області на вул. Чкалова в м. Яготині поблизу будинку №41, був зупинений ОСОБА_7 , у якого в барсетці виявлено та вилучено наркотичний засіб канабіс, який згідно висновку експертизи є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 7,70г.
На вказаний вирок, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не заперечує своєї вини та щиро розкаюється у вчиненому, однак вважає вирок незаконним, оскільки висновки суду не відповідають дійсності. Разом з цим, апелянт зазначив, що він є переселенцем із зони АТО та має пригнічений стан, досудове слідство та судовий розгляд проходили дуже швидко і він не зміг все детально розповісти та надати необхідні документи на свій захист, а також не знав про можливість залучити до справи безкоштовного адвоката. Тому просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким визнати його винним за ч.1 ст.309 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в межах, передбачених законом.
Заслухавши:
доповідь судді апеляційного суду;

думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого;

обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити,

перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 309 КК України не оспорюються учасниками процесу, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованими.
Щодо доводів апеляційної скарги про суворість призначеного покарання, то вони не ґрунтуються ні на вимогах закону, ні на матеріалах справи.
Відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Так, при призначенні покарання, суд врахував, що ОСОБА_7 вину визнав повністю, щиро розкаявся та сприяв розкриттю злочину. Взяв до уваги суд і той факт, що ОСОБА_7 по місцю проживання характеризується посередньо, має на утриманні малолітню дитину, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, злочин вчинив у стані наркотичного сп`яніння та те, що вчинений ним злочин створив рецидив.
Крім цього, колегія суддів враховує також і те, що ОСОБА_7 даний злочин вчинив у період іспитового строку, під час відбування покарання призначеного попереднім вироком.
За даних обставин, на думку колегії суддів, покарання обвинуваченому призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав для пом`якшення цього покарання колегія суддів не вбачає.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробовуванням є неприпустимим.
Безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження є й доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про порушення судом першої інстанції його права на захист, оскільки розгляд даного кримінального провадження відбувся без захисника.

Так, ні під час досудового слідства, ні в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 не заявляв клопотання про залучення захисника. Крім того, вказане кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 не входить до визначеного ст. 52 КПК України кола випадків, коли участь захисника є обов`язковою.

Не може бути задоволене й клопотання ОСОБА_7 про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, оскільки він проходить курс лікування від наркоманії.

Так, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, суду необхідно з`ясувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитися в такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Особа може бути звільнена від кримінальної відповідальності з цих підстав до закінчення судового слідства.

Оскільки, до закінчення судового слідства в суді першої інстанції ОСОБА_7 із зазначеним клопотанням не звертався, а відповідно лікування від наркоманії не проходив, не надав суду доказів про те, що він страждав на наркоманію і потребував лікування від неї, вказане лікування розпочав лише після постановлення вироку, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 зазначене лікування проходить не добровільно з метою вилікуватись від наркоманії, а з наміром ухилитися від кримінальної відповідальності у такий спосіб. За даних обставин, вказане клопотання не може бути задоволене.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального законодавства України, які б могли бути підставою для скасування вироку, судом не допущено.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок відповідає вимогам закону, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а вирок Яготинського районного суду Київської області від 09 грудня 2015 року необхідно залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Яготинського районного суду Київської області від 09 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий: ___________________ ОСОБА_2
Судді: ___________________ ОСОБА_3
____________________ ОСОБА_4