№ 5-2317 км 14 ПОСТАНОВА 03 жовтня 2016 року м. Київ
Суддя Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_2 на вирок Ленінського районного суду Донецької області від 06 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20 вересня 2013 року щодо неї,
встановила:
У касаційній скарзі засуджена порушує питання про перевірку зазначених вище судових рішень у касаційному порядку.
Дана касаційна скарга, подана 29 серпня 2016 року не може бути прийнята до розгляду, оскільки минув встановлений у ч.2 ст.386 КПК України 1960 року 3-х місячний строк на касаційне оскарження судових рішень, та містить клопотання про відновлення пропущеного строку.
Цей строк може бути відновлений у випадках і в порядку, передбачених ст.353 КПК України 1960 року, судом, який постановив оскаржуване судове рішення, тобто Ленінським районним судом Донецької області.
Крім того, згідно з вимогами ч.2 ст.387 КПК України 1960 року зміст касаційних скарг повинен відповідати вимогам, зазначеним у ст.350 КПК України 1960 року.
Відповідно до ч.1 ст.398 КПК України 1960 рокупідставами для скасування або зміни касаційним судом вироку, ухвали, постанови є лише істотне порушення кримінально-процесуального закону (ст.370 КПК України 1960 року), неправильне застосування кримінального закону (ст.371 КПК України 1960 року) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ст.372 КПК України 1960 року), даний перелік є вичерпним.
Скаржник, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на його думку, допущені судами першої та апеляційної інстанцій при постановленні цих рішень, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Як вбачається з касаційної скарги, вказаних вище вимог Закону засудженою не виконано, оскільки посилаючись на незаконність судових рішень, засуджена наводить доводи щодо однобічності і неповноти дізнання та досудового слідства, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, що не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, з огляду на положення ч.1 ст.398 КПК України 1960 року.
Також, прохання у касаційній скарзі має бути викладено з урахуванням вимог ст.396 КПК України 1960 року, тобто таким чином, щоб суд касаційної інстанції міг прийняти одне із рішень відповідно до вказаної норми Закону.
Відповідно до ч.1 ст.396 КПК України 1960 року у результаті касаційного розгляду справи суд приймає одне із таких рішень:
1) залишає вирок, постанову чи ухвалу без зміни, а касаційні скарги без задоволення;
2) скасовує вирок, постанову чи ухвалу і направляє справу на нове розслідування або новий судовий чи апеляційний розгляд;
3) скасовує вирок, постанову чи ухвалу і закриває справу;
4) змінює вирок, постанову чи ухвалу.
Як вбачається з касаційної скарги засудженої, викладене в ній прохання не узгоджується з вимогами ч.1 ст.396 КПК України 1960 року, оскільки постановлення нового вироку не є компетенцією суду касаційної інстанції.
Крім того, зміст касаційної скарги не узгоджується з її прохальною частиною, так як засуджена вказує про незаконність як вироку суду першої інстанції так і ухвали апеляційного суду, при цьому у прохальній частині скарги порушує питання про скасування лише вироку суду першої інстанції.
Крім того, всупереч ч.1 ст.387 КПК України 1960 року до скарги долучено копії судових рішень, не завірених належним чином (копію судового рішення має бути належним чином оформлено та засвідчено відбитком гербової печатки суду, а якщо копія судового рішення складається з кількох аркушів, її має бути прошнуровано нитками на п`ять проколів і на зворотному боці останнього аркуша скріплено підписом судді, працівника апарату суду, засвідчено відбитком гербової печатки суду, із зазначенням кількості зшитих аркушів, як це передбачено п.13.7 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173).
Згідно із ч.2 ст.388 КПК України 1960 року справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог ст.350, ч.2 ст.383, ст.384, ч.2 ст.386, ч.1 ст.398 КПК України 1960 року не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Вказані вище порушення перешкоджають вирішенню питання про витребування справи.
За таких обставин, у витребуванні кримінальної справи необхідно відмовити.
Враховуючи наведене та керуючись ст. 388 КПК України 1960 року та п.15 Розділу XI «Перехідні положення» КПК України
відмовитизасудженій ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи щодо неї для перевірки її в касаційному порядку.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1