Справа № 570/1684/16-к
номер провадження 1-в/570/961/2016
У Х В А Л А
іменем України
23 березня 2016 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді ОСОБА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

представника Городоцького

УДПтС України в Рівненській області ОСОБА_3 ,

захисника засудженого

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 в інтересах засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 22 жовтня 2004 року Апеляційним судом Волинської області за ст. 121 ч. 1, 187 ч. 4, 289 ч. 3, 263 ч. 2, 115 ч. 2 п. 6, 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна; 25 січня 2005 року Верховним судом України вирок змінено, пом`якшено основне покарання і вважається засудженим за ст. 121 ч. 1, 187 ч. 4, 289 ч. 3, 263 ч. 2, 115 ч. 2 п. 6, 70 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, в решті вирок залишено без змін; 18 червня 2014 року Володимирецьким районним судом Рівненської області замінено на обмеження волі невідбуту частину покарання 4 роки 10 місяців 23 дні

про визнання неправомірним і таким, що не відповідає матеріалам контролю за поведінкою засудженого ОСОБА_4 висновку комісії Городоцького виправного центру УДПтС України в Рівненській області, який викладено в протоколі № 15 від 24 липня 2014 року та про умовно-дострокове звільнення засудженого

в с т а н о в и в:
Захисник засудженого адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням в інтересах засудженого ОСОБА_4 в порядку ст. 537 КПК України. У клопотанні просить визнати неправомірним і таким, що не відповідає матеріалам контролю за поведінкою засудженого ОСОБА_4 висновок комісії Городоцького виправного центру Державної пенітенціарної служби в Рівненській області, який викладено в протоколі № 15 від 24 липня 2014 року. По наслідкам вирішення такого питання просить звільнити засудженого ОСОБА_4 умовно-достроково від відбування невідбутої частини покарання.

У відкритому судовому засіданні захисник клопотання підтримав. Суду пояснив, що рішенням комісії Городоцького виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області (№131) по розгляду матеріалів згідно статті 81 КК України засуджений ОСОБА_4 за період відбування покарання зарекомендував себе з негативної сторони, внаслідок чого комісія вирішила відмовити йому у клопотанні про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання як такому, що не довів свого виправлення. За поясненнями захисника такий висновок є упередженим і таким, що суперечить всім матеріалам нагляду за поведінкою засудженого як в Городоцькому виправному центрі, так і у інших установах відбування покарання. Вказав, що період перебування ОСОБА_4 у Городоцькому виправному центрі № 131 становить приблизно рік, а період, який був врахований судом при вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким становить майже десять років. Тому вважає, що дані про особу засудженого та матеріали контролю за його поведінкою у інших установах відбування покарання за останні 10 років свідомо не були взяті до уваги. Також вказав суду на те, що на час підготовки матеріалів комісією не було належним чином враховано дані про особу засудженого, а саме те, що 7 стягнень, які мав засуджений за період з 2004 по 2015 рік погашені та зняті, а кількість заохочень, які отримав засуджений ОСОБА_4 становила на момент засіданні комісії 22 заохочення.

Засуджений ОСОБА_4 подав в порядку ч. 4 ст. 539 КПК України заяву з проханням провести судовий розгляд клопотання захисника у його відсутності. У вказаній заяві виклав позицію підтримки клопотання захисника, і просив задовольнити.

Прокурор ОСОБА_2 висловив думку, що клопотання захисника не підлягає до задоволення, а засуджений не підлягає умовно-достроковому звільненню як такий, що не довів свого виправлення. На підтвердження своєї позиції доказів суду не надав, не просив дослідити жодного документа і послався у своєму виступі на те, що за даними Городоцького виправного центру №131 засуджений ОСОБА_4 свого виправлення не довів.

Представник Городоцького виправного центру ОСОБА_3 довів до відома суду матеріали контролю за поведінкою засудженого ОСОБА_4 за час відбування у Городоцькому виправному центрі, надав суду характеристику засудженого та дані засідання комісії установи.

Суд вважає, що клопотання захисника, подане в інтересах засудженого ОСОБА_4 , підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини:

ОСОБА_4 був засуджений 22.10.2004 року Апеляційним судом Волинської області за ст. 121 ч. 1, 187 ч. 4, 289 ч. 3, 263 ч. 2, 115 ч. 2 п. 6, 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

25.01.2005 року Верховним судом України вирок був змінений, пом`якшене основне покарання і ОСОБА_4 вважається засудженим за ст. 121 ч. 1, 187 ч. 4, 289 ч. 3, 263 ч. 2, 115 ч. 2 п. 6, 70 КК України до позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна, в решті вирок було залишено без змін.

18.06.2014 року Володимирецьким районним судом Рівненської області засудженому ОСОБА_4 в порядку ст. 82 КК України замінено на обмеження волі невідбуту частину покарання, 4 роки 10 місяців 23 дні.

Володимирецьким районним судом Рівненської області у вказаній ухвалі під час вивчення особи ОСОБА_4 встановлено, що засуджений своєю поведінкою (яка оцінювалась за період 2/3 частин призначеного покарання) довів своє виправлення. В ухвалі суду за вивченими даними про особу ОСОБА_4 зазначено, що «за час відбуття покарання засуджений зарекомендував себе з позитивної сторони. Працевлаштований… До роботи відноситься добре».

Однак, всупереч наявним даним про особу засудженого ОСОБА_4 , 24.07.2015 року засіданням комісії установи за протоколом № 15 засудженому відмовлено в клопотанні про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання як такому, що не довів свого виправлення. Такий висновок суперечить даним про особу, викладеним у згаданому протоколі засідання і є безпідставним та необґрунтованим.

У відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення «може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення». При цьому КВК України визначає «виправлення» як «процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки». Тобто мова йде про психологічну характеристику, встановити яку на практиці виявляється неможливим. Це призводить до того, що єдиним індикатором для дострокового звільнення стає «хороша поведінка», а вона часто оцінюється на підставі банального кількісного переважання дисциплінарних заохочень над стягненнями та/або позитивних особистих відносин із адміністрацією.

Слово «може» при цьому використовується для заперечення існування суб`єктивного права на умовно-дострокове звільнення навіть за наявності «хорошої поведінки». Доктрина навіть створила спеціальну категорію на заміну категорії «законний інтерес», яка означає, що особа не має права на дострокове звільнення навіть за умови задоволення вимог-підстав для його реалізації, а лише може клопотати з цього приводу.

Усе це призводить до повного та безмежного розсуду адміністрації установ виконання покарань та, як наслідок, стає інструментом боротьби із засудженими, які або негативно себе поводять, або, наприклад, багато скаржаться чи намагаються скаржитись на умови відбування покарань, на неналежне поводження з ними.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Laszlo Magyar проти Угорщини від 20 травня 2014 року (заява №73593/10) висловив позицію, що Засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що їм потрібно робити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення.
У цій справі за статтею 3 Конвенції засуджується підхід до дострокового звільнення від довічного позбавлення волі, який схожий з питанням, яке є предметом розгляду за даним клопотанням. Засуджений мав єдину примарну можливість звернутись за помилуванням та отримати заміну довічного позбавлення волі через такий самий строк 20 років. Президент (а також у цій справі і Міністр юстиції, який мав погоджувати помилування) не повинен був обґрунтовувати підстави відмови у помилуванні; процедура та результат не були такими, що мали належний ступінь передбачуваності.

У рішенні вказується: «... Було б дивним вимагати виправлення (rehabilitation) від засудженого, не даючи йому інформації щодо того, чи буде у майбутньому із невизначеною датою встановлений механізм, який дозволить розглянути питання про можливе дострокове звільнення. Довічно ув`язнений має право знати на самому початку свого строку, що він має робити для того, щоб стосовно нього було розглянуто питання про дострокове звільнення, за яких умов такий перегляд має бути здійснений, включаючи, коли він буде чи може бути здійснений... ... Справа розкриває системну проблему, яка може призвести до подібних позовів. Характер порушення входить до області статті 3 Конвенції, що означає, що для належного виконання цього рішення держава-відповідач повинна буде провести реформи, переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов...».

Це рішення знову повторило тверду позицію Європейського Суду, раніше висловлену у рішенні Кафкаріс (Kafkaris), в якому, щоправда, заявник не зміг довести свою правоту, та особливо розвинуту у рішенні Вінтер (Vinter), в якому Сполучене Королівство було засуджене за порушення статті 3 Конвенції у зв`язку із відсутністю «реальної перспективи звільнення».

Цього разу до стандарту необхідності існування «реальної перспективи» перегляду довічного ув`язнення додалось також формулювання, що засуджений має право знати, з самого початку відбування покарання, що він має робити для того, щоб стосовно нього було розглянуто питання про дострокове звільнення і за яких умов такий перегляд має бути здійснений (включаючи, коли буде чи може бути здійснений такий перегляд). Тобто закон повинен закріплювати відповідні підстави. В протилежному випадку порушення Конвенції матиме місце з самого початку відбування покарання. Крім того, Суд навіть вказав, що такий стан справ повинен бути виправлений, оскільки проблема є системною.

Оскільки з досліджених судом документів контролю за поведінкою засудженого ОСОБА_4 вбачається, що він позитивно характеризується за будь-яких обставин, своєю поведінкою за даними характеристик став на шлях виправлення, працевлаштований на контрагентських об`єктах, за що навіть заохочувався, має 22 заохочення, рішення комісії установи з викладенням позиції «не довів свого виправлення» є необґрунтованим та таким, що порушує права засудженого знати, якої поведінки йому слід дотримуватись, щоб отримати можливість бути звільненим умовно-достроково.

Вказана позиція була викладена і у Вказівці в.о. прокурора Рівненського району за результатами звернення засудженого ОСОБА_4 . У вказаному документі прокурором зазначено, що «посадовими особами Городоцького ВЦ №131 необґрунтовано відмовлено засудженому ОСОБА_4 у застосуванні передбачених законом пільг». Також зауважено прокурором, що «…в порушення вимоги ст. 81 КК України та ст. 154 КВК України комісією установи (протокол від 24.07.2015 року) при розгляді матеріалів не в повній мірі враховано характеризуючі дані засудженого ОСОБА_4 , відсутнє обґрунтування відмови у застосуванні до засудженого заохочувальної норми у виді умовно-дострокового звільнення та підстав ухвалення негативного рішення, що призвело до неправильного застосування кримінального та кримінально-виконавчого законодавства при вирішенні питання, пов`язаного із застосуванням до засудженого умовно-дострокового звільнення від покарання».

Неоднозначна позиція прокуратури по розгляду вказаного питання (спочатку надається вказівка, виконання вказівки не контролюється, результати не перевіряються, а в судовому засіданні прокурором заявлено про відсутність навіть інформації про таку вказівку) свідчить про відсутність належного контролю з боку прокуратури над дотриманням законодавства у сфері виконання вироків судів і відбування покарання засудженими, пасивну роль прокурора у судовому засіданні, порушення прокурором встановлених новим КПК України засад змагальності та законності.

Досліджені у судовому засіданні матеріали контролю за поведінкою засудженого дозволяють суду впевнено говорити про наявність у засудженого підстав для умовно-дострокового звільнення його від відбування невідбутої частини покарання, та про скасування рішення комісії виправного центру внаслідок невідповідності висновків комісії об`єктивним даним про особу засудженого.

При прийнятті такого рішення суд бере до уваги й позицію в.о. прокурора району, яка була викладена у юридично-значимому документі «Вказівці в.о. прокурора Рівненського району за результатами звернення засудженого ОСОБА_4 ». Вказане письмове рішення прокурора до цього часу не відкликане, не оскаржене, не скасоване прокурорами вищого рівня, а позиція жодним чином не спростована.

На підставі наведеного та вимог ст. 81 КК України, керуючись ст. 537, 539 КПК України, суд:

у х в а л и в:
Клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 , подане в інтересах засудженого ОСОБА_4 про визнання неправомірним і таким, що не відповідає матеріалам контролю за поведінкою засудженого ОСОБА_4 висновку комісії Городоцького виправного центру УДПтС України в Рівненській області, який викладено в протоколі № 15 від 24 липня 2014 року задоволити.

Визнати неправомірним і таким, що не відповідає матеріалам контролю за поведінкою засудженого ОСОБА_4 висновок комісії Городоцького виправного центру УДПтС України в Рівненській області, який викладено в протоколі № 15 від 24 липня 2014 року.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умовно-достроково від відбування невідбутої частини покарання у виді обмеження волі строком на три роки шість місяців і двадцять один день.

На ухвалу суду протягом семи діб з дня її оголошення прокурор, засуджений, захисник вправі подати апеляції до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області. Оскарження ухвали суду прокурором зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1