Справа №574/145/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/878/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Буринського районного суду Сумської області від 05 серпня 2016 року яким:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Суходольск Луганської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який тимчасово мешкає в АДРЕСА_2 ,

визнаний винним у скоєнні злочинів передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 350 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду надйшли апеляційні скарги від: обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій ставиться питання про неправильність та незаконність вироку; від захисника ОСОБА_7 , в якій ставить питання про зміну вироку, від прокурора ОСОБА_8 в якій ставить питання про скасування вироку та постановлення нового.

Як встановив суд, 20 грудня 2015 року, обвинувачений ОСОБА_6 , без придбання офіційного проїзного документу, у вечірній час, проник до одного з вагонів рухомого складу поїзду №775 сполученням «Харків-Київ», почав переміщуватися по вагонам поїзду без відповідного дозволу, оглядаючи купе з пасажирами, звертаючи увагу на їхні речі, у зв`язку з чим один з провідників вагону доповів про ситуацію яка склалася начальнику поїзду ОСОБА_10

21.12.2015 року, близько 1-ї години, начальник поїзду ОСОБА_10 , зустрівши ОСОБА_6 , пересвідчившись у відсутності в останнього проїзного документу, являючись службовою особою висунув вимогу ОСОБА_6 про необхідність покинути рухомий склад пасажирського поїзду та вийти на найближчій залізничній станції по прибуттю поїзда.

Однак обвинувачений ОСОБА_6 , розуміючи протиправний характер своїх дій, умисно, з метою припинення діяльності начальника поїзду ОСОБА_10 щодо виконання своїх службових обов`язків по вжиттю заходів на видалення обвинуваченого з поїзду, діючи в своїх інтересах, оскільки хотів продовжити проїзд без передбачених для того підстав, не бажаючи підкоритись його законним вимогам, витяг з одягу складний ніж, який мав при собі, розклав його та маючи можливість його реального використання, усвідомлюючи, що нанесення удару ножем в життєво важливі органи може привести до біологічної смерті людини, утримуючи ніж в руці, почав підходити до ОСОБА_10 направляючи його почергово в область живота і обличчя та погрожуючи вбивством останнього.

Потерпілий ОСОБА_10 приймаючи погрози ОСОБА_6 як реальну загрозу своєму життю, вибіг до іншого вагону, після чого повідомив машиніста поїзда з метою подальшого виклику працівників поліції до залізничної станції Путивль, куди прибував потяг.

Після цього, обвинувачений ОСОБА_6 розуміючи, що вчинив кримінально каранні дії, скористався виниклою можливістю втік з місця події, вийшовши з вагону по прибуттю потягу до ст. Путивль.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 21 грудня 2015 року, близько 2-ї години 30 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні торгового залу кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться на площі Привокзальній,5 в м. Буринь, Сумської області, вирішив вчинити напад на продавця кафе з метою заволодіння готівковими коштами.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, судимість за який не погашена та не знята у встановленому законом порядку, дочекавшись коли з кафе вийдуть інші відвідувачі, переплигнувши через барну стійку, вчинив напад на продавця кафе ОСОБА_11 вимагаючи віддати йому наявні в касі грошові кошти, демонструючи в руці розкладний ніж, який привів у готовність та мав при собі. При цьому, обвинувачений став погрожувати їй спричиненням тілесних ушкоджень небезпечних для життя і здоров`я, і з метою створення у потерпілої реальності їх спричинення, вдарив ножем в область тулубу останньої, пошкодивши лезом куртку, не спричинивши їй тілесних ушкоджень, чим створив враження в останньої про реальність своїх погроз.

ОСОБА_11 , скориставшись тим, що ОСОБА_6 відволікся на заволодіння грошовими коштами, що були в касі, коробку з якими вона поставила перед ним, відштовхнула його та вибігла на вулицю, де почала кликати на допомогу, у зв`язку з чим, обвинувачений, розуміючи, що його протиправні дії викриті, вибіг на вулицю і намагався втекти з місця злочину, однак через деякий час був затриманий працівниками поліції.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у скоєнні злочинів передбачених ч.2 ст. 187, ч.1 ст.350 КК України і йому призначено покарання: за ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на сім років із конфіскацією всього майна, що є його власністю; за ч.1 ст.350 КК України - у виді позбавлення волі строком на один рік.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, призначено ОСОБА_6 покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на сім років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

В обгрунтування поданих апеляційних скарг:

обвинувачений ОСОБА_6 вважає вирок незаконним, його дії неправильно кваліфіковані за ч.2 ст. 187 КК України, він незаконно затриманий, під час затримання працівниками поліції йому заподіяли тілесні ушкодження, йому не була надана допомога захисника на його вимогу та медична допомога, якої він потребував, його обшук та виявлення ножа були проведені без понятих, просить вирок змінити;

захисник ОСОБА_7 вважає, що не доведений факт засудження ОСОБА_6 за розбій, не здобуто доказів у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ст. 350 ч. 1 КК України, дії по вчиненню якого він припинив з власної волі, виконавши вимогу потерпілого і покинувши потяг, суд неправильно визнав обставини, що обтяжують покарання, оскільки відсутній рецидив злочину. Просить змінити вирок, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 на ч. 1 ст. 187 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, виправдати ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 350 КК України;

прокурор вважає, що судом неправильно застосований закон про кримінальну відповідальність, покарання, призначене ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 65 КК України і є явно несправедливим внаслідок м`якості. Просить постановити новий вирок і призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 187 КК УКраїни у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна, за ч.1 ст. 350 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, за сукупністю злочинів за ч. 1 ст. 70 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна, в решті вирок суду залишити без зміни.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду чи заперечення на апеляційні скарги не подавали.

Заслухавши доповідача про суть кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_6 , який прохає переквалфікувати його дії зі ст. 187 ч. 2 на ст. 286 КК України, його захисника, яка частково підтримує свою апеляційну скаргу, прохає задовольнити свою та обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційні скарги, думку прокурора про безпідставність апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника та прохає задовольнити апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного:

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.1 ст. 350 КК України, за обставин, викладених у вироку, встановлена у передбаченому законом порядку на підставі досліджених в судовому засіданні належних та допустимих доказів, яким судом дана належна правова оцінка.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження по факту розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_11 з метою заволодіння майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинена особою, яка раніше вчинила розбій, а також по факту погрози вбивством службовій особі, начальнику поїзда сполученням Харків Київ потерпілому ОСОБА_10 з метою припинення його діяльності в інтересах того, хто погрожує, мотивовано поклавши в основу вироку належні та допустимі докази, зокрема, надані під час судового розгляду:

показання потерпілого ОСОБА_10 про те, що він працює на посаді начальника поїзда Південної залізниці, вагонна дільниця №3. В його обов`язки, входить контролювати роботу вагонної бригади, забезпечувати безпечний та комфортний проїзд пасажирів та дотримання ними відповідних правил проїзду. 20.12.2015 року їхня бригада виїхала на поїзді №775 «Харків-Київ». На залізничній станції Суми була дуже велика посадка пасажирів, у зв`язку з чим, особа, яка не мала білету, могла під виглядом проводжаючого зайти до одного з вагонів. Вночі 21.12.2015 року вони прибули на ст. Ворожба, де після стоянки, потяг рушив в напрямку ст. Путивль. В цей час провідники почали йому доповідати, що якийсь чоловік ходить по вагонам, цікавиться речами пасажирів, заглядає в купе. Вирішивши перевірити ці обставини, він пішов по вагонах і зустрів незнайомого чоловіка, після перевірки паспорта у якого з`ясувалося, що це ОСОБА_6 . Останній став путатися з якого він вагона, а потім повідомив, що з п`ятого. Вони пройшли в п`ятий вагон, однак квитка на проїзд в ОСОБА_6 не було, у зв`язку з чим він запропонував вийти йому на наступній ст. Путивль. ОСОБА_6 почав пропонувати йому 50 грн. за проїзд, але коли він не погодився, став лаятися, а потім витяг ніж та, йдучи на нього, почав погрожувати його вбити. Вказані дії ОСОБА_6 він сприйняв як реальну загрозу своєму життю і вибіг до іншого вагону, де повідомив машиніста поїзда, щоб останній викликав поліцію на ст. Путивль. В подальшому, провідники йому повідомили, що ОСОБА_6 втік з потягу по прибуттю на ст. Путивль.

показання свідка ОСОБА_12 про те, що 20.12.2015 року він виїхав у складі бригади обслуговуючої поїзд сполученням «Харків-Київ», в якості провідника вагону №5. Вночі 21.12.2015 року пасажири почали скаржитися, що якийсь чоловік ходить по вагону, зазираючи в купе. Він повідомив про це начальнику поїзда, який їхав у четвертому вагоні, ОСОБА_10 . Через деякий час до вагону прийшов ОСОБА_10 разом з ОСОБА_6 , який стверджував, що він з цього вагону. Однак квитка на проїзд у нього не було, у зв`язку з чим, начальник поїзда повідомив ОСОБА_6 , щоб той зійшов на наступній станції Путивль. Однак останній став кричати на ОСОБА_10 , а потім витяг ніж і став погрожувати йому що вб`є. При цьому він махав ножем в області живота та обличчя ОСОБА_10 , у зв`язку з чим той був змушений вибігти до іншого вагону. Після цього, ОСОБА_6 вийшов до шостого вагону, і через декілька хвилин, коли поїзд прибув на ст. Путивль вийшов з потягу.

показання свідка ОСОБА_13 про те, що він у складі бригади, в якості провідника вагону №3 20.12.2015 року обслуговував поїзд «Харків-Київ». Коли вони під`їжджали до ст. Ворожба до нього в купе заглянув чоловік, якого він в подальшому упізнав як ОСОБА_6 , та попросив чаю. Він спитав у нього з якого той вагону, на що він відповів, що з п`ятого, тому він направив його за чаєм у п`ятий вагон.

показання свідка ОСОБА_14 про те, що в ніч з 20.12.2015 року на 21.12.2015 року він був на роботі, працюючи черговим по вокзалу залізничної станції Путивль. Вночі з ним зв`язався машиніст поїзду №755 Харків-Київ та повідомив, що необхідно викликати працівників поліції до вагону №5 коли поїзд прибуде до ст. Путивль, оскільки якийсь пасажир бігає по вагону з ножем. Про це він повідомив черговому по райвідділу в м. Буринь. Однак поїзд стояв всього декілька хвилин і коли приїхали працівники поліції, поїзд вже поїхав.

показання потерпілої ОСОБА_11 про те, що 21.12.2015 року вночі вона перебувала на зміні в якості продавця кафе «Шинок», що знаходиться на Привокзальній площі біля залізничного вокзалу ст. Путивль. Після 2-ї години ночі в кафе зайшов невідомий чоловік, який придбав пляшку слабоалкогольного напою. Коли із кафе вийшли інші відвідувачи, до барної стійки підійшов цей незнайомець, переліз через стійку та сказав, щоб вона віддала гроші. Вона поставила перед ним коробок з грошима, але той сказав що мало і витягнув ніж, яким став погрожувати та ударив її ножем, попавши по жилетці, яку розрізав. Вона дуже сильно злякалася і скориставшись, коли невідомий відволікся, штовхнула його, а сама вибігла на вулицю та почала звати на допомогу. На площі були знайомі таксисти, яким вона розповіла, що сталося. В цей час вибіг і цей незнайомець ї почав тікати. Таксисти побігли за ним, а через деякий час цього чоловіка затримали працівники поліції. Як потім з`ясувалося це був ОСОБА_6 , саме він здійснив на неї напад з ножем в кафе, ніж вона потім знайшла неподалік від кафе;

протокол слідчого екперимента з участю потерпілої ОСОБА_11 (т.2 а.п.59-60), з якого вбачається, що та впізнала, серед пред`явлених їй осіб, обвинуваченого ОСОБА_6 як особу, що вчинила розбійний напад на неї в приміщенні кафе.

протокол пред`явлення особи для впізнання (т.2 а.п.62-63), відповідно до якого потерпіла ОСОБА_11 впизнала ОСОБА_6 як особу, яка вчинила відносно неї розбійний напад;

показання свідка ОСОБА_15 про те, що в ніч на 21.12.2015 року він чергував у службі таксі, у зв`язку з чим приїхав до залізничної станції Путивль та близько 2-ї години зайшов до кафе «Шинок» випити кави, чекаючи виклику. Через деякий час зайшов невідомий та придбав пляшку «Бренді Кола», а потім запитав у нього де він знаходиться та як добратися до м. Чернігів, на що він відповів, що спочатку необхідно доїхати до м. Конотоп. Потім він поїхав на виклик, чоловік залишився в кафе. Хвилин через 30 йому подзвонила ОСОБА_11 , яка дуже хвилювалася і плакала, розповівши, що той чоловік, який при ньому заходив в кафе підрізав її, в цьому незнайомці він упізнав особу обвинуваченого ОСОБА_6 ;

показання свідка ОСОБА_16 про те, що близько 2-ї години 30 хвилин він з ОСОБА_17 та ОСОБА_18 стояли на привокзальній площі біля ст. Путивль на стоянці таксі. В цей момент вибігла з кафе «Шинок» продавець ОСОБА_11 та почала кричати, що грабують та звати на допомогу. Потім вибіг з кафе якийсь незнайомець та побіг за магазин. Вони у трьох побігли за ним, але він заховався в кущах, а коли приїхали працівники поліції, його затримали;

показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_19 , яки кожен окремо, дали аналогічні показання що і свідки ОСОБА_16 і ОСОБА_15 доповнивши, що затримувати ОСОБА_6 без працівників поліції вони не наважились, оскільки ОСОБА_11 крикнула, що в нього ніж;

рапорт старшого інспектора-чергового Буринського відділення поліції ГУ національної поліції в Сумській області та заяву потерпілої ОСОБА_11 ( т.2 а.п.4,7) із яких вбачається, що вночі 21.12.2015 року на ОСОБА_11 було здійснено напад з метою заволодіння грошовими коштами, поєднаний з погрозою застосування до неї насильства, небезпечного для життя і здоров`я;

протокол огляду місця події та фото таблиці до нього (т.2 а.п.12-18), відповідно до якого напад на потерпілу ОСОБА_11 відбувся близько 2-ї год. 30 хв. 21.12.2015 року в приміщенні кафе «Шинок», яке розташоване в м. Буринь, на площі Привокзальній, в ході якого нападник погрожував ножем потерпілій та порізав їй жилетку. Біля приміщення кафе була знайдено ніж, який за своїми характерними ознаками відповідає ножу, про застосування якого вказували потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 ;

висновок експерта №48 від 09.02.2016 року, згідно з яким на лівій полиці куртки-безрукавки, що належить ОСОБА_11 , виявлено колото-різане пошкодження, яке виникло від колюче-ріжучої дії плоского клинкового орудія типу ножа. Це пошкодження, могло бути спричинено клинком ножа, наданого на дослідження (т.2 а.п.82-85);

наказ №844/ОС від 30.09.2011 року, інструкція начальника пасажирського поїзда та маршрутний лист (т.2 а.с.102-116) видповідно до яких потерпілий ОСОБА_10 працює на посаді начальника пасажирського поїзда, в період з 20.12.2015 року по 22.12.2015 року поїзна бригада під його керівництвом обслуговувала поїзд сполученням Харків Київ. Згідно п.п.4.8, 7.11, 11.1 начальник поїзда зобов`язаний контролювати під час обходу місця, де можуть ховатися люди. У разі виявлення в поїзді безквиткового пасажира, які відмовляються від подальшого оформлення проїзних квитків та не мають наміру покинути вагон, повинен викликати працівників полиції для видалення пасажира з поїзда на найближчій станції, має право перевіряти проїзні документи пасажирів та документи, що посвідчують особу;

протокол пред`явлення особи для впізнання по фотознімках, відновідно до якого (т.2 а.п.123-124), потерпілий ОСОБА_10 упізнав серед інших фотографій ОСОБА_6 , як особу, що вчинила відносно нього злочинні дії;

протокол пред`явлення особи для впізнання по фотознімках (т.2 а.п.127-128). з участю свідка ОСОБА_13 , якій упизнав ОСОБА_6 як особу, яка прохала у неї чаю;

висновок стаціонарної судово - психіатричної експертизи №113 від 26.05.2016 року (т.2 а.п. 92-95) із якої вбачається, що ОСОБА_6 в період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих йому злочинів, не хворів на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки, міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними. В теперішній час також вказаними захворюваннями чи іншими хворобливими станами психіки не хворіє. Виявляв раніше і виявляє в теперішній час емоційно нестійкий розлад особистості.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 про те, що дії ОСОБА_6 неправильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України, за кваліфікуючою ознакою « особою, яка раніше вчинила розбій» колегія суддів вважає безпідставними.

Як вбачається з вимоги щодо судимості, ОСОБА_6 був засуджений 31.10.2008 року Свердловським міським судом Луганської області за ст.ст. 186 ч.2,187 ч.1, 190 ч.2, 70 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі (т.2 а.п.40-43). Суд першої інстанціїї також перевірив вищезазначені доводи обвинуваченого і захисника, дослідивши в судовому засіданні інформацію Управління інформаційного забезпечення Головного Управління національної поліції в Сумській області, з якої вбачається і наявність відомостей щодо судимостей обвинуваченого ОСОБА_6 , які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, по обліках також і Головного Управління національної поліції в Луганській області і саме за ст. 187 ч. 1 КК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком законно визнав вищезазначені докази щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_6 не знятої та не погашеної у встановленому законом порядку судимости за розбій і відсутність копії вироку, за яким він засуджений за ч.1 ст. 187 КК України не спростовує цього факту.

На думку колегії суддів судом першої інстанції правильно визнані допустимими доказами і протокол огляду місця події в ході якого був вилучений ніж, який був оглянутий і який потерпіла ОСОБА_11 впизнала як той, яким обвинувачений ОСОБА_6 погрожував їй при вчиненні розбійного нападу, оскільки порушень закону при здійсненні цих слідчих дій органом досудового розслідування не допущено.

Є безпідставними і доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 350 КК України. Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення, щодо погрози вбивством щодо службової особи начальника поїзда, ці погрози висловлювались ОСОБА_20 з використанням ножа і потерпілий сприймав ці погрози реально. Судом першої інстанції правильно встановлено, що погрози висловлювались тому, що ОСОБА_20 вимагав, щоб ОСОБА_6 покинув потяг, оскільки той не мав проїзного билету, а ОСОБА_6 мав на меті продовжити іхати в поїзді. ОСОБА_6 покинув поїзд не на вимогу ОСОБА_20 , а бажаючи уникнути відповідальності за вчинене.

Суд першої інстанції правильно кваліфікував злочинні дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.187 КК України, так як він вчинив розбійний напад на потерпілу ОСОБА_11 , з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій та за ч.1 ст.350 КК України, так як він погрожував вбивством службовій особі, начальнику поїзда сполученням Харків-Київ потерпілому ОСОБА_10 , з метою припинення його діяльності в інтересах того, хто погрожує.

Колегія суддів погоджується і с висновками суду першої інстанції про те, що факт можливого побиття обвинуваченого ОСОБА_6 після затримання працівниками поліції під час перебування під їхнім контролем, не може впливати на допустимість доказів, на підставі яких суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, оскільки показання ОСОБА_6 щодо обставин вчинення ним кримінальних правопорушень не враховані при постановленні вироку, а заява ОСОБА_6 про заподіянння йьому тілесних ушкодженю є предметом перевірки відповідних державних органів.

Аргументи обвинуваченого, що його дії не можуть кваліфікуватися як розбій, оскільки грошовими коштами він фактично не заволодів, не ґрунтуються на положеннях кримінального закону.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в частині 3 пункту 6 своєї Постанови №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

З огляду на вищенаведене, злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_6 щодо нападу на потерпілу ОСОБА_11 не можуть бути кваліфіковані як хуліганськи.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом закону про кримінальну відповідальність, то на думку колегії суддів вони є безпідставними і необгрунтованими.

В апеляційній скарзі не зазначено, в чому саме полягає неправильність застосування судом закону про кримінальну відповідальність і якого саме, при цьому прокурор не оспарює правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 .

Перевіривши вищезазначені доводи апеляції прокурора, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно застосований закон про кримінальну відповідальність щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Є необгрунтованими і доводи апеляційної скарги прокурора щодо призначення ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 187 КК України з порушенням вимог ст. 65 КК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 повністю дотримався вимог ст. 65 КК України щодо основних засад призначення покарання.

При цьому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання - перебування на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини та обставини, що обтяжують покарання - рецидив злочину, те, що ОСОБА_6 характеризується посередньо, не працює, одружений, не бажає ставати на шлях виправлення, тобто ті саме обставини, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі.

На думку колегії суддів призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 187 КК УКраїни є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, призначене в межах санкції закону по якому він засуджений і не є надто м`яким.

Судом першої інстанції не допущено порушень закону і при застосуванні вимог ч. 1 ст. 70 КК України, при призначені покарання за сукупністю злочинів.

Колегія суддів не встановила будь яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, якіб потягли за собою зміну, чи скасування вироку суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.404, 405, 407 КПК України , колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Вирок Буринського районного суду Сумської області від 05 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 без задоволення.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_6 залишити тримання під вартою.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_6 в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 06.08.2016 року по 18 10.2016 року.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4