ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Дело № 636/1061/16-к
Производство № 1-кп/636/235/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
28 жовтня 2016 рокуЧугуївський міський суд Харківської області
у складі : головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_2 , потерпілої ОСОБА_3 , представника потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,
секретаря ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000349 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вязове Ракитянського району Белгородської області, РФ, росіянина, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, пенсіонера, інваліда III групи, розлученого, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

в с т а н о в и в:
19 лютого 2016 року о 18 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи на кухні будинку АДРЕСА_2 , під час конфлікту з колишньою дружиною ОСОБА_3 на ґрунті неприязних відносин, умисно наніс їй удар кулаком правої руки в область лівої щоки, після чого кулаками обох рук наніс декілька ударів в область голови та обличчя. ОСОБА_3 закрила руками обличчя та пригнула голову до низу, а ОСОБА_8 продовжив наносити удари кулаками та ногами по різним частинам тіла, внаслідок чого заподіяв потерпілій ОСОБА_3 легкі тілесні ушкодження (менше ніж 6 днів), у виді чотирьох синців на обличчі, трьох синців на спині, двох синців на правій нозі.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , вину в інкримінованому йому злочині не визнав повністю, пояснивши, що він 19 лютого 2016 року о 18 годині 00 хвилин, перебуваючи на кухні будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 не бив, а коли вона стала конфліктувати, просто взяв правою рукою за лоба, щоб остання заспокоїлась.

Цивільний позов обвинувачений ОСОБА_5 не визнав.

Незважаючи на те, що обвинувачений не визнає своєї вини у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, винуватість ОСОБА_5 в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень підтверджується сукупністю зібраних та досліджених під час судового розгляду доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_3 в судовому засідання ствердила, що вона та обвинувачений з 2000 року по 2004 рік перебували у шлюбі. Потім шлюб між ними був розірваний та вони залишалися мешкати разом в будинку АДРЕСА_2 . 19 лютого 2016 року о 18 годині 00 хвилин за місцем мешкання між ними виник конфлікт з приводу того, що обвинувачений загубив особисті офіційні документи. Він був розлючений та нетверезий, та на її відповідь «голову б ти загубив» почав її бити у присутності ОСОБА_9 , яка в той час перебувала у них в гостях. Спочатку наніс удар кулаком правої руки в ліве око, потім по голові бив кулаками, при цьому висловлювався нецензурною лайкою. Також наносив удари по спині, руці. ОСОБА_9 хотіла захистити її та стала між ними, просила його припинити наносити тілесні ушкодження, але обвинувачений продовжив наносити удари ногами по її ногам. Позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити, стягнути з ОСОБА_5 на її користь моральну шкоду, яку вона зазнала внаслідок хвилювань, емоційного стресу від того, що сталося, неможливості продовжувати звичайний ритм життя, у зв`язку з тривалим лікуванням та отриманим фізичним болем від заподіяних їй тілесних ушкоджень у розмір 25 000,00 грн.

Свідок-очивидець події ОСОБА_9 вказала на те, що 19 лютого 2016 року перебувала в гостях у потерпілої. О 18 годині 00 хвилин, додому повернувся ОСОБА_5 , між потерпілою та ним виникла сварка, в ході якої обвинувачений бив потерпілу руками та ногами по різним частинам тіла.

Крім того, будучи дослідженими в судовому засіданні, письмові докази, не викликали сумніву у сторін кримінального провадження, тому оцінені судом як належні письмові докази, що містять інформацію про предмет доказування у даному кримінальному провадженні, а саме:

- протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.02.2016 року, де ОСОБА_3 , при зверненні із заявою, вказала, що її співмешканець ОСОБА_5 19.02.2016 року спричинив їй тілесні ушкодження (Т.1 а.к.п. 8);

- протокол слідчого експерименту від 02.03.2016 року, де в присутності понятих потерпіла ОСОБА_3 показала механізм нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (Т.1. а.к.п. 34-42);

- протокол слідчого експерименту від 10.03.2016 року, де в присутності понятих свідок ОСОБА_9 показала механізм нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (Т.1. а.к.п. 34-42);

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 40-Ч/16 від 23.02.2016 року у ОСОБА_3 є синець на обличчі (4), на спині (3), на правій нозі (2), які утворилися від ударної дії тупого твердого предмету, можливо 19.02.2016 року. За ступенем тяжкості кваліфікуються за критерієм тривалості розладу здоров`я як - легке тілесне ушкодження (менше ніж 6 днів) (Т.1 а.к.п. 21).

Відповідно до додаткової судово-медичної експертизи № 69-Ч/16 від 22.03.2016 року тілесні ушкодження, встановлені у ОСОБА_3 при проведенні судово-медичної експертизи № 40-Ч/16 від 23.02.2016 року, могли утворитися 19.02.2016 року по вказаному нею та свідком ОСОБА_9 механізму, під час проведення слідчого експерименту за участі потерпілої від 02.03.2016 року та слідчого експерименту від 10.03.2016 року за участі свідка ОСОБА_9 (Т.1 а.к.п.37).

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_10 , який проводив вказані експертизи, роз`яснив суду, що тілесні ушкодження не могли утворитися по механізму, який зазначає обвинувачений, оскільки тілесні ушкодження розташовувалися на різних частинах тіла у кількості 9 штук.

Оцінивши досліджені у справі докази в сукупності, дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

Винуватість ОСОБА_5 за ч.1 ст.125 КК України, за оцінкою сукупності досліджених по справі доказів, суд, в обсязі пред`явленого обвинувачення, вважає доведеною.

Суд вважає необґрунтованою позицію обвинуваченого ОСОБА_5 в тому, що він тілесні ушкодження потерпілій не наносив, оскільки вона спростовується показаннями потерпілої ОСОБА_3 , показаннями свідка ОСОБА_9 , яка стверджувала в судовому засіданні, що була очевидцем того, як обвинувачений наносив удари руками та ногами по різним частинам тіла потерпілої.

Показання потерпілої ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_9 об`єктивно підтверджуються висновком судово-медичної та додаткової судово-медичної експертизами, з яких вбачається, що у ОСОБА_3 є синець на обличчі (4), на спині (3), на правій нозі (2), які утворилися від ударної дії тупого твердого предмету, можливо 19.02.2016 року, та належать до легких тілесних ушкоджень. Зазначені тілесні ушкодження могли утворитися по вказаному ОСОБА_3 та ОСОБА_9 під час проведення слідчих експериментів механізму.

Підстав, з яких потерпіла та свідок могли б обмовити обвинуваченого, судом не встановлено.

Отже, суд таку позицію обвинуваченого ОСОБА_5 , як невизнання своєї винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, сприймає критично і розцінює як спосіб захисту, оскільки його позиція спростовується сукупністю наведених, що узгоджуються між собою, доказів і суперечить фактичним обставинам, встановленим у провадженні.

Як особа ОСОБА_5 характеризується за місцем мешкання позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, пенсіонер, інвалід III групи.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, наведені вище дані про його особу, що він раніше не судимий, є інвалідом III групи та пенсіонером, і приходить до висновку про призначення більш м`якого покарання у виді штрафу в межах санкції статті обвинувачення, оскільки інші види покарання суд вважає застосовувати не доцільно.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Потерпілою ОСОБА_3 не надано належних письмових доказів, в тому числі і висновку експерта, про глибину її моральних страждань та їх вартісний еквівалент.
Таким чином, цивільний позов потерпілої ОСОБА_3 в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Виходячи з принципу розумності та справедливості, з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_3 підлягає стягненню моральна шкода у сумі 5000,00 гривень.
У решті позовних вимог цивільному позивачу ОСОБА_3 слід відмовити з наведених вище мотивів.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і призначити покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000,00 (п`ять тисяч) гривень.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя