Справа № 734/3181/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/261/2016
Категорія - ст. 406 ч. 2 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 березня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, які зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000005 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 січня 2016 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ватутіне Черкаської області, громадянки України, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини польова пошта НОМЕР_1 , військове звання «молодший сержант», маючої на утриманні неповнолітню дитину, із неповною вищою освітою, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 406 ч. 2 КК України,

з участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , захисника адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

До апеляційного суду Чернігівської області надійшла апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 , в якій остання просить вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 січня 2016 року скасувати, закрити кримінальне провадження.

Даним вироком ОСОБА_6 визнано винною у пред`явленому обвинуваченні, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 406 ч. 2 КК України і призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, обвинувачена ОСОБА_6 посилається на незаконність вироку, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що її вина не доведена доказами, що містяться в матеріалах провадження. На думку апелянта, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Вказує, що не мала умислу на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та наміру змусити останню вчинити певні дії, і діяла правомірно. Окрім цього, вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні не довела її вину поза розумним сумнівом, а також судом було порушено принцип змагальності сторін.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановив суд, 05 лютого 2015 року, близько 15 год. 20 хв., молодший сержант ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні штабу військової частини польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, виказуючи невдоволення правомірними діями старшого сержанта ОСОБА_10 , маючи на меті порушити статутні правила взаємовідносин між військовослужбовцями, в присутності інших військовослужбовців застосувала до останньої фізичне насильство при наступних обставинах.

Молодший сержант ОСОБА_6 05 лютого 2015 року подала на реєстрацію відповідальному виконавцю штабу військової частини польова пошта НОМЕР_1 - старшому сержанту ОСОБА_10 неналежно оформлений службовий документ - рапорт про прийняття справ та посад, який був наданий не за підпорядкованістю, що є прямим порушенням ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, та п. 1.13.7 наказу Начальника Генерального штабу Збройних Сил України «Про затвердження інструкції з діловодства в Збройних Силах України» від 16 вересня 2013 року №200.

У свою чергу, старший сержант ОСОБА_10 , виконуючи свої посадові обов`язки відповідального виконавця штабу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , 05 лютого 2015 року, діючи правомірно, а саме у відповідності до положень п. 1.13.5 наказу Начальника Генерального штабу Збройних Сил України «Про затвердження інструкції з діловодства в Збройних Силах України» від 16 вересня 2013 року №200 та своїх функціональних обов`язків, затверджених 02 лютого 2015 року командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 , відмовила молодшому сержанту ОСОБА_6 у реєстрації невірно оформленого рапорту про прийняття справ та посади начальника навчального класу навчального відділення військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

У подальшому молодший сержант ОСОБА_6 , виказуючи невдоволення правомірними діями старшого сержанта ОСОБА_10 , а саме поверненням рапорту про прийняття справ та посади на доопрацювання, що відбулося близько 15 год. 20 хв. 05 лютого 2015 року у приміщенні штабу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , застосувала до ОСОБА_10 фізичне насильство, умисно заподіявши останній один удар ногою, взутою в чобіт, в область її лівої сідниці.

Своїми умисними діями молодший сержант ОСОБА_6 спричинила старшому сержанту ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді одного синця на лівій сідниці, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 9 від 06 лютого 2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Тобто, молодший сержант ОСОБА_6 , проходячи військову службу за контрактом у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, вчинила порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що виразилося у заподіянні легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_6 на підтримання поданої апеляційної скарги з підстав наведених у неї, думку прокурора та потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили її залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

Твердження обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що матеріалами провадження не доведена її вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, те, що вирок суду ґрунтується на припущеннях, а висновки суду, які викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, позбавлені підстав.

Як видно із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, дослідив всі докази і, давши їм оцінку, обґрунтовано поклав в основу вироку показання потерпілої, свідків, висновки експертиз та інші докази у кримінальному провадженні.

Так, в засіданні суду першої інстанції, потерпіла ОСОБА_10 вказувала на обставини, які мали місце 05 грудня 2015 року, при цьому упевнено зазначала, що ОСОБА_6 в ході даної події застосувала до неї насильство, яке виразилось у нанесенні удару ногою в область сідниці.

Показання потерпілої ОСОБА_10 об`єктивно узгоджуються з показаннями в судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_11 , із яких слідує, що вона була очевидцем даного конфлікту і особисто бачила, що удар потерпілій ногою нанесла саме ОСОБА_6 .

Із показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , будучи допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що вони не бачили, хто саме наніс удар потерпілій ОСОБА_10 , а даний удар був нанесений ногою в область сідниці ОСОБА_10 , остання не наносила ударів і не чинила перешкод.

Із показань свідка, ОСОБА_14 в судовому засіданні суду першої інстанції слідує, що вона бачила стан в якому перебувала ОСОБА_10 , яка повідомила про виниклий конфлікт із ОСОБА_6 і скаржилася на біль в області сідниці.

Такі показання потерпілої та свідків є послідовними, незмінними та конкретними, а тому на думку колегії суддів суд першої інстанції обґрунтовано поклав їх в основу вироку, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами, які були досліджені в суді.

Показання потерпілої ОСОБА_10 про обставини і спосіб спричинення їй тілесних ушкоджень підтверджені висновком експерта № 9 від 10 лютого 2015 року (а.п. 35) щодо часу, характеру і локалізації виявлених у неї тілесних ушкоджень. Згідно з висновком судово-медичної комісійної експертизи від 17 червня 2015 року не виключена можливість, що тілесне ушкодження, виявлене у ОСОБА_10 , могло утворитись за обставин на які вказують та показують потерпіла та свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в копіях протоколів проведення слідчих експериментів за їх участю та копіях протоколів їх допитів, наданих на комісійну судово-медичну експертизу, а саме в результаті нанесення удару носком ноги, взутої в чобіт, в область лівої сідниці (а.п. 37-43).

Відповідно до дослідження спеціаліста, старший сержант ОСОБА_10 , виконуючи свої посадові обов`язки відповідального виконавця штабу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , 05.02.2015, відмовивши молодшому сержанту ОСОБА_6 у реєстрації невірно оформленого рапорту про прийняття справ та посади начальника навчального класу навчального відділення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , діяла правомірно. Проте, молодший сержант ОСОБА_6 , подала 05.02.2015 на реєстрацію відповідальному виконавцю штабу військової частини польова пошта НОМЕР_1 старшому сержанту ОСОБА_10 неналежно оформлений службовий документ - рапорт про прийняття справ та посади; рапорт був наданий не за підпорядкованістю, що є прямим порушенням вимог законодавства (а.п. 63-71).

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильного дійшов до висновку, що ОСОБА_6 своїми умисними діями по відношенню до потерпілої ОСОБА_10 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 406 ч. 2 КК України, як порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що заподіяло легкі тілесні ушкодження.

На думку колегії суддів, доводи обвинуваченої ОСОБА_6 щодо наявності в матеріалах провадження неналежних та недопустимих доказів, порушення судом першої інстанції принципу змагальності сторін не знайшли свого підтвердження, порушень норм КПК України не встановлено, а її твердження викладені в апеляційній скарзі про недоведеність її вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів розцінює як намагання уникнути встановленої законом відповідальності за вчинене.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, призначив його враховуючи характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи ОСОБА_6 та всіх обставин кримінального правопорушення.

Призначене покарання ОСОБА_6 колегія суддів визнає необхідним і достатнім для її виправлення.

Вирок суду є законний, обґрунтований і справедливий, а тому скасуванню він не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченої судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 січня 2016 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4