АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадж. № 11-кп/778/809/16 ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 186 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянула 29 червня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Мелітополь Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
Учасники судового провадження:
обвинувачений ОСОБА_7 ,
Встановлені вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року обставини:
09 грудня 2015 р. приблизно о 14 годині ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку №28 по проспекту Перемоги в м. Бердянську Запорізької області, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів підійшов до ОСОБА_9 зі спини, схопив та потягнув за сумку, яку потерпіла тримала в руці, від чого потерпіла впала на землю, але продовжувала утримувати сумку в руках.
Долаючи супротив потерпілої, застосовуючи до неї насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, ОСОБА_7 наніс їй один удар ногою в потиличну частину голови, після чого відкрито викрав у ОСОБА_9 належну їй жіночу сумку чорного кольору вартістю 200 грн., в який знаходились особисті речі потерпілої, а саме: мобільний телефон «Самсунг Х-16» вартістю 180 грн., окуляри для корекції зору вартістю 20 грн., гаманець вартістю 50 грн., та грошові кошти в сумі 50 грн., спричинивши потерпілій шкоду на загальну суму 500 грн.
Після заволодіння чужим майном ОСОБА_7 втік з місця скоєння злочину, дістав з гаманця гроші в сумці 32 грн., які поклав собі до кишені, а сумку з іншим майном викинув, тим самим розпорядився викраденим на власний розсуд.
Неподалік від місця, де він викинув сумку, ОСОБА_7 був затриманий громадянами, які чули крики потерпілої про допомогу, та переданий працівникам поліції.
Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року:

ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України і йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Строк покарання постановлено обчислювати з моменту затримання ОСОБА_7 , а саме з 09 грудня 2015 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою.

На піставі ст. 72 КК Українив строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В первісній апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи обставин справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , посилаються на важку життєву ситуацію обвинуваченого, що стала причиною скоєння злочину, щире каяття останнього та допомогу в розкритті злочину, бажання стати на шлях виправлення, і просять вирок в частині призначеного покарання змінити, застосувавши до нього більш м`яке покарання.

В окремих апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_7 вказує на відсутність матеріальної шкоди, відсутність претензій з боку потерпілої, щиросердне каяття, зазначає про своє сирітство, наявність у нього близьких людей, які потребують його допомоги, просить про застосування до нього положень ст. ст. 69, 75 КК України.

В доповненні до апеляції від 19.04.2016 року обвинувачений ОСОБА_7 оспорює нанесення потерпілій удару ногою в потиличну частину голови, просить врахувати відсутність претензій до нього з боку потерпілої, його щире розкаяння, повне відшкодування завданої матеріальної шкоди, той факт, що він є дитиною-сиротою, має цивільну дружину та мати-інваліда, які потребують його допомоги.

В доповненні до апеляції від 10.06.2016 року обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити чи скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України, зазначає про відсутність претензій з боку потерпілої, повне визнання провини, прощення з боку потерпілої, просить пом`якшити покарання, застосувавши ст. 69 КК України.

В запереченнях на апеляційні скарги прокурор вказує на законність та обгрунтованість оскаржуваного вироку, а призначене покарання таким, що відповідає тяжкості скоєного злочину та особистості обвинуваченого, висловив прохання щодо залишення без задоволення апеляцій обвинуваченого та його захисника.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого, який висловив прохання щодо пом`якшення призначеного покарання внаслідок повного визнання провини та обставин відсутності у потерпілої претензій, стосовно відомостей його особистості, зазначених в апеляціях та доповненнях, позицію захисника обвинуваченого на підтримку вимог апеляцій, думку прокурора з приводу заперечень доводам та вимогам апеляцій, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах та доповненнях, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, за який його засуджено, ґрунтується на об`єктивно досліджених доказах, які всебічно перевірені судом з дотриманням вимог кримінально процесуального законодавства і яким суд дав належну оцінку.
Посилання обвинуваченого в одному із доповнень до апеляційної скарги на те, що він не завдавав потерпілій удару є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються послідовними показами потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила, що саме ОСОБА_7 09.12. 2015 р., приблизно о 14.00 год. у провулку на пр. Перемоги в м. Бердянську виривав з її рук жіночу сумку, від чого вона впала, але продовжувала утримувати сумку, а обвинувачений продовжував виривати з її рук сумку та вдарив її по голові в області потилиці, після чого вона випустила сумку з рук, а обвинувачений з викраденим втік. На її крики про допомогу двоє чоловіків затримали ОСОБА_7 .
Отже, за встановлених фактичних обставин провадження, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинене повторно.

Наведений висновок був достатньо мотивований районним судом.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то воно визначене судом з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Вказаний висновок узгоджується з нормами ст. 65 КК України, в якій зазначено, що суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання, суд взяв до уваги визнання провини, пом`якшуючу покарання обставину активне сприяння розкриттю злочину.
Виходячи з приписів ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, є тяжким злочином.
Одночасно, при обранні обвинуваченому міри покарання, суд вірно врахував ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про його особистість, а саме наявність судимостей, суд врахував вчинення даного злочину через нетривалий час після звільнення з місця позбавлення волі за попереднім вироком, прийняв до уваги обставину, яка обтяжує покарання - рецидив злочину і вмотивовано дійшов висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання в межах встановлених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України з реальним його відбуттям.
Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку відносно ОСОБА_7 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України.
Суд врахував сукупність певних обставин та визначив покарання, яке не може вважатися надто суворим, воно є домірним скоєному, відповідає особі обвинуваченого та принципу індивідуалізації покарання, є необхідним для виправлення останнього та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів.
Інші вказані апелянтами обставини не спростовують висновків суду першої інстанції, а доводи щодо перебування на утриманні ОСОБА_7 цивільної дружини та матері, з огляду на відсутність у обвинуваченого місця роботи та постійного заробітку, є безпідставними.

Оскільки ОСОБА_7 , при не знятих і не погашених у встановленому порядку судимостях, вчинив тяжкий умисний корисливий злочин, висновок суду про те, що його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства судова колегія знаходить обґрунтованим.
Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 менш суворого розміру покарання, застосування положень ст. 69 КК України колегія судів не вбачає, обставини, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину колегією суддів не встановлено, не вбачається і підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.
Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування ухваленого стосовно обвинуваченого судового рішення не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженим, що утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4