ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2011 року Справа №1/0624/55/2011

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Моніча Б.С.

при секретарі: Юрченко Т.Р.

з участю прокурора: Тарасюк М.О.

підсудної: ОСОБА_1

потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4М,ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянки України, українки, ІНФОРМАЦІЯ_4, одруженої, має на утриманні одну неповнолітню дитину, працюючої фізичною особою приватним підприємцем, інвалідом, депутатом не являється, раніше не судима

за ч.1 ст.172 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (дівоче прізвище Поліщук), ІНФОРМАЦІЯ_5, здійснює підприємницьку діяльність на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (№ запису про державну реєстрацію 2 301 000 0000 000698 від 17.07.2007 року) обробку природного каменю за адресою с.Сліпчиці Черняхівського району, вул.Радянська, 274-а.

В період з 2008 року по 2009 роки фізична особа-підприємець ОСОБА_1, достовірно знаючи про те, що відповідно до вимог ст.ст.24, 24-1 КЗпП України при використанні найманої праці вона повинна укласти письмовий договір з найманим працівником в письмовій формі і зареєструвати його в державній службі зайнятості України за місцем свого проживання в 7-денний термін з моменту фактичного допущення працівника до роботи, діючи умисно, в порушення вказаних норм, взяла на роботу сторожем ОСОБА_6 та використовувала її найману працю без укладення з нею трудових договорів.

При цьому вона допустила порушення п.2 Порядку реєстрації трудового договору між найманим працівником і фізичною особою, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08.06.2001 року. Внаслідок грубого порушення вимог ст.2 КЗпП України дії (бездіяльність) ОСОБА_1 потягли за собою істотне порушення трудових та конституційних прав ОСОБА_6, а саме: права на працю, шляхом укладення трудового договору, права на зарахування відпрацьованого часу в трудовий стаж працівника, права на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної чи часткової втрати працездатності.

Допитана в судовому засіданні підсудна ОСОБА_1 вину в інкримінованих їй діях визнала частково, показала суду, що є приватним підприємцем і з 2007 року займається обробкою каменя в с.Сліпчиці, в своїй діяльності використовує найману працю. Загалом у неї працювало 4-11 працівників. ОСОБА_2 працював фрезерувальником по трудовому договору, яким його заробітна плата передбачалася в розмірі мінімальної, фактично заробітна плата вплачувалася від залежності від виробітку. Заборгованість по заробітній платі перед ним, якщо її рахувати в розмірі мінімальної заробітної плати відсутня. ОСОБА_3 працював майстром та

фрезерувальником теж на умовах трудового договору, фактично працював з жовтня по грудень 2008 року. Пізніше то виходив, то не виходив на роботу і протягом 10 місяців вона не могла зняти його з обліку в районному центрі зайнятості. Загалом рахувався як працюючий працівник до грудня 2009 року, коли трудовий договір з ним був розірваний за згодою сторін. Для того, щоб звільнити його за прогул вона мала робити різні запити і цього не зробила. Загалом це її упущення. Заборгованість по заробітній платі перед ним, якщо її рахувати в розмірі мінімальної заробітної плати, відсутня. Також по трудовій угоді в неї працювала ОСОБА_5 на посаді сторожа. За угодою їй мала виплачуватися мінімальна заробітна плата. З осені 2010 року вона не ходить на роботу, однак трудова угода з нею не була розірвана. Заборгованість перед нею відсутня. З квітня 2008 року по грудень 2009 року сторожем також працювала ОСОБА_6 З даною громадянкою трудова угода не укладалась. Це відбулося саме на прохання ОСОБА_7, яка пояснила, що отримує допомогу по опікунству і не може працювати. Заробітну плату їй вона виплачувала за домовленістю з нею в розмірі від 850 до 1000 грн. З 26.12.2009 року ОСОБА_6 перестала в неї працювати, оскільки під час її зміни була скоєна крадіжка її співмешканцем. На її прохання завдані збитки вона відраховувала з її платні. Крім того, перед весіллям її сина позичила їй 5300 грн., а коли мала остаточно розрахуватися з нею за мінусом позиченої суми та вартості викрадених співмешканцем деталей, то сума до сплати склала 850 грн. ОСОБА_6 цим залишилася незадоволеною і стала скаржитися.

Також в червні 2009 року в неї проходив практику син ОСОБА_6 ОСОБА_4 Після проходження практики він періодично працював замість матері, також виконував певну роботу як підсобник. Оплата його праці відбувалась за домовленістю. Працевлаштування ОСОБА_4 від неї не вимагав, більше того на той час навчався Головинському ВПУ НТ, а тому не міг працювати повний робочий день. Приходив у вільний від навчання час.

Загалом підсудна вказала, що заборгованості перед названими працівниками вона не має, а тому не визнає їх цивільних позовів. Вину визнає в тому, що не уклала трудових угод з ОСОБА_6 та ОСОБА_4

З приводу не укладення трудових угод підсудна зазначила, що працювала як фізична особа підприємець на єдиному податку. Загалом вона має право мати 10 чоловік працюючих. В цьому випадку за кожного працівника вона сплачує по 100 грн., а за себе 200 грн. Крім того, із заробітної плати працівників утримуються різноманітні внески до соціальних фондів. Ці внески утримує роботодавець, однак вони фактично утримуються із зарплати працівників.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 показав суду, що працював по трудовій угоді у ОСОБА_1 Згідно підписаної трудової угоди мав отримувати мінімальну заробітну плату. Фактично ж отримував заробітну плату в більшому розмірі в залежності від виробітку. Підтвердив, що у ОСОБА_1 сторожем працювала ОСОБА_6, а її син спочатку проходив практику, а потім працював різноробочим. Чи працювали дані особи за трудовими угодами йому невідомо. Він особисто не чув розмов, в яких вони просили б укласти трудові угоди з ними. По суті заявленого ним позову вказав, що заборгованість в сумі 6800 грн. він визначав по записах, які вів особисто. Будь-якого іншого підтвердження цієї суми він не має.

Потерпілий ОСОБА_3 в судовому засіданні показав, що працював у підсудної майстром та фрезерувальником. З червня 2008 року по жовтень 2008 року працював неофіційно, а в жовтні 2008 року уклав трудовий договір на мінімальну зарплату. Саме підсудна просила укласти такий договір. Говорила, що буде доплачувати заробітну плату. Заробітна плата, яка доплачувалася неофіційно становила 2000 грн. в місяць. Загалом він попрацював до лютого 2009 року. В подальшому перестав ходити на роботу. Заборгованість перед ним складала 12500 грн., з яких він на 4500 грн. забрав каменем. Ця заборгованість обрахована згідно його власних записів. Потерпілий підтвердив, що ОСОБА_6 працювала у підсудної сторожем. Її син спочатку був на практиці, а пізніше працював різноробочим після закінчення навчання.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала суду, що за усною домовленістю з підсудною почала працювати в неї сторожем з 2008 року. За місяць отримувала зарплату в розмірі 1000 грн. Загалом з листопада 2009 року по червень 2010 року трудовий договір з нею не був укладений, однак вона не має з цього приводу претензій. На сьогоднішній день договір не розірваний. Заборгованість по заробітній платі перед нею не погашена, який розмірі цієї заборгованості не вказала. З приводу ОСОБА_6 потерпіла підтвердила, що остання теж працювала сторожем. Вказала, що зі слів ОСОБА_6 підсудна дійсно позичала їй кошти на весілля, однак в якій сумі не знає.

Потерпілий ОСОБА_4 показав суду, що з березня до липня 2008 року проходив виробничу практику в підсудної. Після проходження практики став працювати у підсудної різноробочим у вільний від навчання час. Загалом вона оплачувала йому 5 грн. за годину. Трудовий договір з ним не укладався, оскільки підсудна сказала приходь і працюй так. Це його влаштовувало і претензій з приводу не укладення трудового договору він не має. Має претензії з приводу не проведення розрахунку по заробітній платі. З травня 2009 року він став додатково працювати на навантажувачу і йому мали платити 8 грн. за годину згідно домовленості. Загалом згідно його розрахунків заборгованість перед ним складає 3800 грн. Потерпілий підтвердив, що його мати брала в підсудної кошти на весілля, однак вказав, що це була не позика, а кошти в рахунок сплати заборгованості по заробітній платі. Також він підтвердив, що на зміні у його матері мала місце крадіжка, яку скоїв її бувший чоловік.

Потерпіла ОСОБА_6 показала суду, що з 01.06.2008 року працювала в підсудної сторожем без укладення трудової угоди, пізніше просила підсудну оформити її на роботу, однак остання відмовила їй. Загалом в 2008 році заробітна плата виплачувалася вчасно. 30.04.2009 року підсудна розрахувалась з усіма працівниками по березень 2009 року включно. Загалом вона працювала в неї до 28.12.2009 року. В серпні 2009 року на її прохання у підсудної замість неї сторожував її колишній чоловік Слободенюк. Наступного дня зясувалося, що він самовільно взяв дві гранітні арки в рахунок зароблених потерпілою коштів. Оскільки арки не були повернуті, то вона просила підсудну вираховувати їх вартість з її заробітної плати. Перед весіллям сина підсудна дала наперед її заробітну плату та заробітну плату сина по вересень 2009 року. Загалом, згідно її розрахунків, підсудна винна їй 2000 грн. за листопад та грудень 2009 року. 26.12.2009 року вона звернулась за розрахунком і та повідомила їй, що вона не має перед нею заборгованості, оскільки гроші вирахувані за викрадене Слободенюком. З її слів заборгованість перед сином становить 1800 грн. Після таких слів ОСОБА_1 їй стало погано і більше 2 тижнів, вона лікувалась у лікарні, в подальшому отримала інвалідність.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав суду, що з 21.06.2010 року по 20.09.2010 року працював старшим майстром у підсудної. Згідно записів у трудовій книжці звільнений 08.10.2010 року. Підтвердив, що у ОСОБА_1 також працювали ОСОБА_9 на посаді сторожа, ОСОБА_10 фрезерувальника. З підсудною була укладена трудова угода, згідно якої його зарплата мала становити 1200 грн., а фактично йому мало виплачуватись 2000 грн. Загалом згідно з його розрахунками ОСОБА_1 винна йому 580 грн. заробітної плати.

Свідок ОСОБА_11 вказав в суді, що з травня 2009 року по листопад 2009 року працював на посаді фрезерувальника у підсудної. На роботі також бачив ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які працювали сторожами, ОСОБА_4 працював різноробочим, ОСОБА_2 фрезерувальником. У підсудної працював неофіційно, без трудової угоди, однак не наполягав на її укладенні і з цього приводу претензій до підсудної не має.

З усної заяви ОСОБА_3 вбачається, що він звертався до прокуратури Черняхівського району з приводу наявної перед ним заборгованості по заробітній платі та підробки платіжних відомостей про її отримання (а.с.4).

З аналогічними заявами до прокуратури району зверталися ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_12 (а.с.5, 6, 10). При цьому ОСОБА_12 та ОСОБА_4 не попереджались про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про скоєння злочину, а ОСОБА_12 в подальшому подав заяву про залишення його заяви без розгляду і вказав, що будь-яких претензій до ОСОБА_1 не має. (а.с.11).

В матеріалах кримінальної справи міститься заява ОСОБА_8 взята без дотримання вимог ст.95 КПК України, згідно якої він просить притягнути ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за невиплату заробітної плати (а.с.227).

З копії трудової книжки ОСОБА_8 вбачається, що він працював у підсудної з 21.06.2010 року по 08.10.2010 року та звільнений за угодою сторін (а.с.228).

Довідкою від 18.05.2010 року фізичної особи підприємця ОСОБА_1 та копією договору від 20.05.2009 року стверджено, що ОСОБА_4 проходив у неї виробничу практику з 09.06.2009 року по 29.06.2009 року (а.с.13-14).

Згідно довідки №2 від 18.05.2010 року та копій трудових договорів №115 від 16.10.2008 року та №114 від 16.10.2008 року ОСОБА_3 працював у підсудної згідно трудового договору з 14.10.2008 року по 16.02.2009 року (договір розірвано 25.12.2009 року). ОСОБА_2 з 14.10.2008 року по 24.10.2010 року. Заробітна плата даним працівникам встановлювалась в розмірі мінімальної, заборгованість перед даними працівниками відсутня. (а.с.15, 16, 17).

В матеріалах справи містяться платіжні та розрахункові відомості, табелі обліку робочого часу працівників, що працювали в підсудної, заяви працівників про надання відпусток без збереження заробітної плати (а.с.18-57, 124-135). Дані документи частково без підписів працівників про отримання заробітної плати, а частково такі, де підписи працівників є підробленими, згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1/12/54 від 25.11.2010 року (а.с.249-253).

Відповідними довідками стверджено, що ОСОБА_6 є інвалідом 3 групи, інвалідність встановлена з 04.03.2010 року (а.с.69).

З копії трудової книжки ОСОБА_3 вбачається, що він 14.10.2008 року по 25.12.2009 року працював у ФОП «ОСОБА_1С.» майстром і звільнений з роботи у за згодою сторін. (а.с.72).

З копії трудової книжки ОСОБА_2 вбачається, що він 14.10.2008 року по 26.10.2009 року працював ФОП ОСОБА_1 фрезерувальником і звільнений з роботи у за згодою сторін. (а.с.79).

Згідно свідоцтва про Державну реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_1 зареєстрована такою з 18.07.2007 року за адресою с.Сліпчиці, вул.Шевченка, 13. (а.с.85, 91).

Згідно свідоцтва про сплату єдиного податку від 23.12.2009 року ОСОБА_1 є платником такого (а.с.86).

Довідкою ФОП ОСОБА_1 стверджено, що вартість викрадених у неї деталей памятників становить 2291 грн. (а.с.87).

Договором оренди та актом прийому-передачі орендованого приміщення від 19.05.2008 року стверджено, що ОСОБА_1 орендує приміщення за адресою с.Сліпчиці, Черняхівського району вул.Радянська 274-А(а.с.88-89).

Свідоцтвом про розірвання шлюбу стверджено зміну прізвища підсудної з Пилипчук на ОСОБА_1 (а.с.90).

Згідно акту від 29.08.1996 року державною комісією прийнято в експлуатацію цех по обробці граніту, де здійснює діяльність ОСОБА_1 (а.с.92-100).

Довідками про трудові відносини з платниками єдиного податку стверджено такі між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_13 та ОСОБА_2 (а.с.101-102).

Згідно акту перевірки територіальної державної інспекції праці в Житомирській області від 02.06.2010 року ним встановлені порушення трудового законодавства з боку підсудної за період з 01.01.2010 року по 02.06.2010 року, з приводу яких внесено припис, а підсудна притягнута до адміністративної відповідальності постановою Черняхівського районного суду від 23.06.2010 року за ст.41 КУпАП (а.с.105-107).

З довідки управління Пенсійного фонду в ОСОБА_14 районі вбачається, що ОСОБА_1 сплачувала внески на загальнообовязкове пенсійне страхування за працюючого в неї ОСОБА_2 виходячи з мінімальної заробітної плати, за ОСОБА_15 не звітувалась (а.с.150-151).

ОСОБА_14 відділення Володарськ-Волинської МДПІ підсудна ОСОБА_1 повідомляла податкову інспекцію про трудові відносини з ОСОБА_2 з 14.10.2008 року по 26.10.2009 року та з ОСОБА_3 з 14.10.2008 року по 25.12.2009 року. При цьому згідно чинного законодавства угоди трудової угоди приватного підприємця з фізичними особами реєструються у центрі зайнятості, а податковій інспекції подаються для відома. За період з третього кварталу 2008 року по третій квартал 2010 року заборгованість по виплаті заробітної плати згідно з формою 1-ДФ відсутня, а з виплаченої заробітної плати утримано та перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб. Дані про укладення трудових угод з громадянами ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у податковій інспекції відсутні.(а.с.158-172).

В матеріалах справи міститься копія блокноту ОСОБА_2 з певними розрахунками, який не може бути взятий до уваги судом як належний доказ виконаної ОСОБА_2 роботи та наявної перед ним заборгованості по заробітній платі. (а.с.199-216).

Оцінюючи зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до стійкого внутрішнього переконання про доведеність вини підсудної у скоєнні інкримінованого їй злочину щодо ОСОБА_6

Її дії суд кваліфікує за ч.1 ст.172 КК України як грубе порушення законодавств про працю.

Разом з тим, суд виключає щ предявленого ОСОБА_1 обвинувачення посилання на порушення нею трудових прав ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що проявилось у невиплаті останнім всього розміру заробітної плати, ненаданні передбаченої законодавством щорічної відпустки із збереженням на її період заробітної плати, оскільки предявлене в цій частині обвинувачення є неконкретним: в ньому не зазначено, в яких розмірах вказаним особам невиплачена заробітна плата, за які конкретно періоди, коли саме їй не надано щорічних відпусток. Розмір заборгованості із заробітної плати не доведений жодним доказам, окрім тверджень вказаних осіб. Сам факт ненадання щорічної відпустки працівнику не є злочином, оскільки в такому випадку працівник має право на виплату компенсації за невикористану відпустку. За певних обставин такі дії можуть становити склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.41 КУпАП. Щодо невиплати заробітної плати, то кримінальна відповідальність за такі дії у визначених законом випадку настає за ст.175 КК України, а скоєння цього злочину підсудній не інкримінується.

Також суд виключає з обвинувачення посилання на порушення ОСОБА_1 трудових прав ОСОБА_4, оскільки останній в судовому засіданні вказав, що сам не вважає своє право на укладення трудового договору порушеним, не наполягав на укладенні трудового договору і будь-яких претензій до неї з цього приводу не мав.

Крім того, суд виключає з обвинувачення посилання на порушення прав працівника ОСОБА_6 на відпочинок відповідно до законодавства про обмеження робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, права на здорові і безпечні умови праці, оскільки з показів свідків та її власних показів вбачається, що вона працювала позмінно, їй надавався час відпочинку тощо. В судовому засіданні не здобуто доказів, що їй відмовляли у наданні відпустки. Також в судовому засіданні не встановлено, що ОСОБА_1 не забезпечувалися безпечні та здорові умови праці.

Посилання в обвинуваченні на порушення права ОСОБА_6 на вирішення трудових спорів у встановленому законом порядку, звернення до суду є безпідставним, оскільки внаслідок дій ОСОБА_1 ОСОБА_6 не була позбавлена права звернутися до суду з позовом або заявою про встановлення факту трудових відносин чи з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Матеріалами справи встановлено, що і ОСОБА_3 і ОСОБА_2 працювали у підсудної на умовах трудових договорів і розмір їх заробітної плати визначався як мінімальна заробітна плата. В судовому засіданні вони ствердили, що підписали трудові договори на таких умовах. Отримуючи певну заробітну плату понад вказану суму зазначені особи не сплачували з неї податків та інших обовязкових платежів, а тому саме вони мали з цього вигоду. Це не дає підстав вважати їх права порушеними.

Щодо інших осіб, які визнані досудовим слідством як потерпілі, то ОСОБА_1 згідно предявленого обвинувачення не інкримінується вчинення будь-яких протиправних дій щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Згідно ст.275 КПК України розгляд справи провадиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред'явленого їм обвинувачення, враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення цивільних позовів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Фактично дані особи зверталися до прокуратури району із заявами з приводу невиплати їм заробітної плати, однак ці факти залишилися поза межами предявленого ОСОБА_1 обвинувачення.

Потерпіла ОСОБА_6, права якої суд визнає порушеними внаслідок не укладення із нею трудової угоди, в обґрунтування позову не посилається на порушення цих прав. Свій позов обґрунтовує лише невиплатою заробітної плати. Суд не вважає, що даній особі завдано моральної шкоди діями ОСОБА_1, які суд визнав доведеними, оскільки вона тривалий час працювала без укладення трудової угоди, не висловлювала будь-яких претензій з цього приводу. За таких обставин визнання підсудної винною у порушенні прав ОСОБА_6 та притягнення її до кримінальної відповідальності є достатньою та справедливою сатисфакцією.

Вивченням особи підсудної встановлено, що вона раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дочку ІНФОРМАЦІЯ_6, перебувала на медичному обліку в звязку з перенесеною хворобою (а.с.144-149, 265, 290).

Обставин, що обтяжують покарання підсудної згідно ст.67 КК України не встановлено. Обставин, що пом'якшують її покарання згідно ст.66 КК України теж.

Обираючи підсудній покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, відсутність обставин, що обтяжують та помякшують покарання, її особу, і приходить до висновку про необхідність призначення покарання у виді штрафу.

Потерпілими ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4, до підсудної заявлено позови про відшкодування майнової та моральної шкоди в задоволенні яких суд відмовляє, виходячи з фабули обвинувачення визнаного судом доведеним та доводів викладених у вироку вище (а.с.339-369).

Судові витрати у справі складають 206 грн. 40 коп. за проведення судово-почеркознавчої експертизи, однак суд не вправі стягнути їх з підсудної, оскільки така проводилась в звязку з підробленням певних документів, а кримінальна справа в цій частині щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.366 КК України закрита в звязку з відсутністю в її діях ознак вказаного складу злочину (а.с.266).

Речові докази у справі відсутні.

Запобіжний захід підсудній до вступу вироку в законну силу суд вважає за необхідне залишити попередній підписку про невиїзд (а.с.283-284).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 680 грн.

В задоволенні цивільних позовів ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4 за безпідставністю та необґрунтованістю відмовити.

Запобіжний захід ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу залишити попередній підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області протягом 15-ти діб після його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Черняхівський районний суд Житомирської області, а засудженим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий суддя: Б.С. Моніч

Копія: вірно

Суддя: