Провадження № 11-кп/792/21/16
Справа № 689/1837/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.296 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000152 від 4 травня 2014 року, за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ярмолинецького районного суду від 31 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Ярмолинецького районного суду від 31 грудня 2014 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янець Подільський, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, тимчасово не працюючого, на утриманні двоє малолітніх дітей, раніше не судимого, -

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 не обрано.

За вироком суду, 1 травня 2014 року приблизно о 21 годині ОСОБА_9 , перебуваючи біля приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться в АДРЕСА_2 , побачив за одним із столиків, які там розташовані, місцевих жителів: ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Присівши, до вказаних осіб за столик, він запропонував спільно вжити спиртні напої. На пропозицію ОСОБА_9 потерпілий ОСОБА_7 відмовився, і у зв`язку з цим між обвинуваченим та потерпілим виникла сварка. Після цього, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, які були викликані відмовою потерпілого запросити за свій столик ОСОБА_9 та вжити з ним спиртні напої, обвинувачений умисно наніс ОСОБА_7 удар кулаком в обличчя, від якого потерпілий, втративши рівновагу, впав на землю. ОСОБА_9 наніс йому ще один удар ногою в область лівого плеча, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді:1 синця в правій бровній ділянці, на верхній правій повіці, в правій підочно виличній ділянці, крововилив під кон`юктиву правого очного яблука біля зовнішнього куточка, 1 садно в ділянці правого колінного суглобу по передній поверхні, 1 синець в ділянці лівої лопатки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вважаючи вирок незаконним, прокурор та обвинувачений ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, постановити новий, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 750 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 12750 грн. При цьому вказує, що судом не взято до уваги ту обставину, що під час нанесення ударів потерпілому, ОСОБА_9 достовірно знав, що відвідувачі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які знаходились в той час за столиками, що розташовані на вулиці біля закладу, слідкують за його діями та розуміють їх, чим проявив демонстративну зневагу до загальноприйнятих норм та правил поведінки і спілкування, явну неповагу до суспільства. Крім того зазначає, що ОСОБА_9 діяв особливо зухвало, оскільки приводом для відповідної поведінки став малозначний факт, а саме: лише те, що потерпілий не захотів розпивати з ним спиртні напої, побиття потерпілого продовжував до того часу, поки не втрутились друзі останнього.

Обвинувачений ОСОБА_9 , в поданій апеляційній скарзі, просить вирок скасувати, винести новий, яким його виправдати. При цьому вказує, що під час судового розгляду не здобуто належних і допустимих доказів того, що його дії були спрямовані на грубе порушення громадського порядку і що у нього був мотив явної неповаги до суспільства і ці дії супроводжувались особливою зухвалістю. Недоведеним вважає і сам факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , оскільки докази ґрунтуються на показаннях потерпілого та свідків, які є зацікавленими особами, не надано належної оцінки показанням свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які не бачили бійку. Крім того, вказує, що суд першої інстанції не вправі був перекваліфіковувати його дії, оскільки в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 не заявляв клопотання про відмову від обвинувачення за ч.1 ст.296 КК України і не заявляв клопотання про обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України.

Вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області від 22 травня 2015 року вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 31 грудня 2014 року скасовано та ухвалено новий, яким ОСОБА_9 визнано винуватим за ч.1 ст.296 КК України і йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (8500 гривень).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду від 4 листопада 2015 року вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 22 травня 2015 року скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 і його захисника, доводи прокурора, на підтримання поданих апеляційних скарг та, в заперечення апеляційної скарги обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора слід задовольнити частково, з наступних підстав.

У відповідності до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; мотиви зміни обвинувачення, підстав визначення частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.
Ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_9 місцевий суд вказаних вимог закону не дотримався.
Так, перекваліфіковуючи дії ОСОБА_9 з ч.1 ст.296 КК України на ч.1 ст.125 КК України суд не врахував правового висновку Верховного Суду України, викладеного в ухвалі №5-17 кс12 від 4 жовтня 2012 року, обов`язковість врахування якої визначено ч.1 ст.458 КПК України, в якому дано юридичну характеристику складу злочину хуліганства та пояснено відмінність його від злочинів, учинених на ґрунті особистих неприязних відносин.

У цьому висновку зазначено, що об`єктом посягання при хуліганстві є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, усталених правил поведінки в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного.

В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкти злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються з характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які складися між учасниками конфлікту.

Крім того, суд належним чином не врахував і роз`яснень, які містяться в п.4,5 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22 грудня 2006 року „Про судову практику у справах про хуліганство, відповідно до яких суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин вчинення ним кримінально-караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчиненні винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих, тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в таких випадках, коли вони були поєднанні з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації.

На думку колегії суддів, суд не виконав вищенаведених вимог закону, належним чином не перевірив доводи органу досудового розслідування та прокурора про доведеність винуватості обвинуваченого, саме, у вчиненні хуліганських дій, не провів належний аналіз та не дав відповідної оцінки фактичним даним, які містяться в показаннях потерпілого та свідків. У вироку відсутні посилання на те, чому суд не взяв до уваги та відхилив показання потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 з приводу того, що потерпілий не був знайомий з обвинуваченим і останній, використовуючи малозначний привід, а саме відмову ОСОБА_15 разом вжити спиртні напої, наніс потерпілому кулаком удари в праве око, а коли той впав на коліно, то двічі вдарив по спині, які прямо вказують, що ОСОБА_9 діяв з хуліганським мотивом,проявляючи явну неповагу до суспільства, що виражалася у прагненні показати свою зверхність перед присутніми, зневагу до загальноприйнятих норм та правил поведінки і спілкування, достовірно знаючи, що очевидці слідкують за його діями та розуміють їх, зневажаючи існуючі правила та норми поведінки, що супроводжувалось особливою зухвалістю та з метою принизити честь і гідність ОСОБА_7

Допитавши вказаних осіб та дослідивши докази у кримінальному провадженні, суд визнав, що під час судового розгляду не здобуто належних і допустимих доказів того, що дії ОСОБА_9 були спрямовані на грубе порушення громадського порядку, що в нього був мотив явної неповаги до суспільства, і ці дії супроводжувалися особливою зухвалістю, оскільки громадський порядок біля приміщення магазину «Щедрий Кошик» в смт. Ярмолинці порушений не був, магазин вже був зачинений, відвідувачі продовжували відпочивати і ніхто з них не викликав правоохоронні органи.
Колегія суддів вважає помилковими такі висновки, оскільки судом не приділено належної уваги оцінці об`єктивної сторони злочину, вчиненого обвинуваченим, а саме грубого порушення громадського порядку за ознакою особливої зухвалості, яке супроводжувалось заподіянням тілесних ушкоджень. Грубе порушення громадського порядку, в даному кримінальному провадженні, полягало в тому, що обвинуваченийОСОБА_9 , безпричинно, користуючись малозначним приводом, порушив основоположні права людини на безпечний відпочинок, на здоров`я, завдавши тілесні ушкодження потерпілому, при вказаних обставинах, що є зухвалим. Крім того, він порушив відпочинок інших осіб-свідків по справі.

Колегія суддів приходить до переконання, що характер вчинених ОСОБА_9 дій свідчить про спрямованість його умислу саме на вчинення хуліганських дій з мотивів явної неповаги до суспільства, оскільки вони були позбавлені будь-якої необхідності, пов`язані з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Посилаючись на те, що дії ОСОБА_9 не були спрямовані на грубе порушення громадського порядку, оскільки громадський порядок біля приміщення магазину «Щедрий кошик» не був порушений, сам магазин вже був зачинений, після вказаних подій відвідувачі продовжували відпочивати і ніхто з них не викликав правоохоронні органи, суд не звернув увагу на те, що йому не інкримінувано, як одну із ознак особливої зухвалості -припинення роботи закладу-магазину.

Відтак, доводи прокурора про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, є обгрунтованими.
З огляду на викладене, місцевий суд безпідставно перекваліфікував дії ОСОБА_9 з ч.1 ст.296 КК України на ч.1 ст.125 КК України, на що, також, є посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Всі ці обставини вказують в цілому, на незаконність і необґрунтованість вироку суду щодо ОСОБА_9 , який підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. ст.409,411,413 КПК України, а саме: невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.1.ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення.
Як установлено колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області, ОСОБА_9 1 травня 2014 року приблизно о 21 годині, перебуваючи біля приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться в АДРЕСА_2 , в стані алкогольного сп`яніння, побачив за одним із столиків, які там розташовані, місцевих жителів ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та присів до останніх за столик і запропонував спільно вжити спиртні напої. На його пропозицію ОСОБА_7 відмовився, оскільки той для присутніх був незнайомий і за столик його ніхто не запрошував. Після цього, ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_7 та безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи явну неповагу до суспільства, що виражалася у прагненні показати свою зверхність перед присутніми, зневагу до загальноприйнятих норм та правил поведінки і спілкування, достовірно знаючи, що очевидці слідкують за його діями та розуміють їх, зневажаючи існуючі правила та норми поведінки, що супроводжувалось особливою зухвалістю, з метою принизити честь і гідність ОСОБА_7 , вирішив вчинити відносно нього хуліганські дії та спричинити йому тілесні ушкодження.
Діючи з хуліганських мотивів, ОСОБА_9 , безпричинно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_7 удар кулаком в обличчя, від якого останній, втративши рівновагу, впав обличчям на землю.

Продовжуючи свої неправомірні дії, ОСОБА_9 , умисно, наніс йому ще один удар ногою в область лівого плеча.

В результаті застосовуваного ОСОБА_9 фізичного насильства ОСОБА_7 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді 1 синця в правій бровній ділянці, на верхній правій повіці, в правій підочно виличній ділянці, крововилив під кон`юктиву правого очного яблука біля зовнішнього куточка, 1 садно в ділянці правого колінного суглобу по передній поверхні, 1 синець в ділянці лівої лопатки, які згідно висновку судово медичної експертизи №68 від 05.05.2014 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вина ОСОБА_9 у вчиненні злочину повністю доведена зібраними в кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні, в тому числі, в процесі апеляційного розгляду доказами.

Ці обставини підтвердив в ході апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_7 , показавши, що, у вказаний день та час, він разом з ОСОБА_16 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 відпочивали біля приміщення магазину „Щедрий кошик та сиділи за одним із столиків. До них підсів, раніше незнайомий йому, ОСОБА_9 і запропонував разом вжити алкогольні напої. Він йому відмовив, той розізлився, встав і кулаком вдарив його в праве око. Коли він впав на коліно, обвинувачений двічі вдарив його по спині, в результаті чого йому були заподіяно легкі тілесні ушкодження, зазначені у висновку експерта. Вважає, що ОСОБА_9 зухвало себе поводив, зневажливо поставився до нього та норм поведінки, оскільки безпричинно заподіяв йому тілесні ушкодження в присутності товаришів, та чоловіка і жінки, які відпочивали за сусіднім столиком і спостерігали за ними, був порушений його спокій та відпочинок з друзями.

В порядку ч.3 ст.404 КПК України в апеляційній інстанції були допитані очевидці цього- свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_17 та ОСОБА_12 , які, кожен окремо, підтвердили заподіяння ОСОБА_9 1 травня 2014 року тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , після відмови ним вжити з обвинуваченим спиртні напої. За показаннями вказаних свідків, як такого конфлікту між потерпілим та обвинуваченим не було, тому вони вважають, що той безпричинно заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_7 , порушив, на певний період, їх відпочинок, спокій, та громадський порядок. Крім того, свідки ОСОБА_17 і ОСОБА_10 вказали, що їм довелось втрутитись, щоб припинити дії ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_9 заперечив свою причетність до вчинення злочину, проте підтвердив факт перебування 1 травня 2014 року приблизно о 21 год. 00 хв. біля магазину «Щедрий Кошик». За його показаннями він прийшов до магазину разом з ОСОБА_11 , підійшов до дерев`яних столиків (пеньків) та присів за столик, де відпочивав ОСОБА_18 з дорослим чоловіком. ОСОБА_11 пішов до своїх знайомих і між ними почався конфлікт. Коли він хотів його заспокоїти та йти додому, ОСОБА_11 схопив його за плече, в цей час, підбіг ОСОБА_18 і вдарив його в підборіддя, тому він втік. Потерпілого біля магазину «Щедрий Кошик» не бачив, тілесних ушкоджень йому не наносив і громадського порядку не порушував.
Вказані докази не потребують подальшої перевірки, оскільки вони є послідовні, узгоджуються між собою та об`єктивно підтверджуються данимивисновку судово-медичної експертизи № 68 від 05.05.2014року, відповідно до якого, у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді 1 синця в правій бровній ділянці, на верхній правій повіці, в правій підочно-виличній ділянці, крововилив під кон`юнктиву правого очного яблука біля зовнішнього куточка, 1 садно в ділянці правого колінного суглобу по передній поверхні, 1 садно в ділянці лівого колінного суглобу по передній поверхні, 1 синець в ділянці лівої лопатки. Дані тілесні ушкодження заподіяні твердими тупими предметами, судячи по кольору синців та характеру загоєння саден, вони можуть мати давність утворення в межах 3-4 діб від моменту заподіяння до огляду, проведеного 05.05.2014р., могли утворитись і в термін, який вказаний в постанові слідчим про призначення судово-медичної експертизи та на який вказує ОСОБА_7 , тобто 01.05.2014р. Виявлені при судово-медичній експертизі у гр. ОСОБА_7 тілесні ушкодження, в сукупності, і кожне окремо за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень (т.1, а.к.п. 67-68).
Оцінивши ці докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що дії ОСОБА_9 кваліфікуються за ч.1 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

При цьому, колегія суддів критично, як бажання уникнути кримінальної відповідальності, розцінює твердження обвинуваченого про те, що потерпілого ОСОБА_7 біля магазину «Щедрий Кошик» він не бачив, тілесних ушкоджень йому не наносив і громадського порядку не порушував, оскільки вони спростовуються наведеними вище доказами в їх сукупності.

Посилання апеляційної скарги обвинуваченого на те, що докази по кримінальному провадженні є неналежними та недопустимими, оскільки базуються лише на показаннях потерпілого і свідків, які є зацікавленими особами, щодо свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відкрито кримінальне провадження за побиття саме його, в зазначений час, біля магазину «Щедрий кошик», є надуманими.

Як встановлено в процесі апеляційного розгляду, зокрема, і з показань самого обвинуваченого, ОСОБА_7 та вказані свідки не брали участі в його побитті у зазначений день, з потерпілим вони не були знайомі. При цьому, ні обвинувачений, ні його захисник не надали суду достатніх, достовірних і допустимих доказів, які б підтвердили зацікавленість цих осіб обмовити ОСОБА_9 у вчиненні злочинних дій та отримання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, за інших обставин, не здобуто таких доказів ні обвинуваченням, ні в процесі судового та апеляційного розгляду.

Не вірити цим показанням потерпілого та свідків у колегії суддів не має підстав.

Колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_9 не інкримінувано, як одну із ознак особливої зухвалості, припинення роботи закладу-магазину «Щедрий кошик» чи порушення спокою інших осіб, то немає необхідності допитувати інших свідків, на які є посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого, зокрема, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , виходячи з належності доказів, так як вони не були очевидцями побиття ОСОБА_7 .

Відповідно до приписів ч.1 ст.337 КПК України суд проводить судовий розгляд лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цієї статтею, а апеляційна інстанція, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України в межах апеляційної скарги.

При цьому, виходячи з принципу достатності, колегія суддів не вважає необхідним допитувати свідків-відпочиваючих у той вечір, у вказаному місці, оскільки особи їх не встановлені.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, колегія суддів відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Таким чином, призначаючи ОСОБА_9 покарання, колегія суддів враховує, що ним вчинений злочин, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, він вперше притягується до кримінальної відповідальності, відсутні обставини, що обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ч.2 ст.66 КПК України, колегія суддів визнає знаходження на його утриманні двох малолітніх дітей, віком 1 та 3 років, дружини, яка не працює, перебуває у відпустці по догляду за дітьми, та те, що він характеризується позитивно, є особою молодого віку.

Санкція ч.1ст.296 КК України передбачає покарання, за вчинений злочин, у виді штрафу від п`ятисот до тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину дані про його особу, колегія суддів вважає можливим призначити йому покарання у виді штрафу.

Згідно положень ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Названі обставини, в їх сукупності, дають колегії суддів підстави для призначення покарання ОСОБА_9 із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ними злочину.

Такими обставинами колегія суддів визнає те, що він є єдиним годувальником в сімї:, на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей та дружина, яка тимчасово не працює, він позитивно характеризується за місцем проживання, тому, з врахуванням даних про його особу, вважає можливим призначити йому покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді штрафу, нижче від найнижчої межі, передбаченої ч.1ст. 296 КК України. Доводи апеляційної скарги прокурора про призначення ОСОБА_9 покарання у виді штрафу, в розмірі, ближче до максимального позбавлені підстав.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.407, 409,411,413, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора

задовольнити частково.

Вирок Ярмолинецького районного суду від 31 грудня 2014 року щодо ОСОБА_9 скасувати та ухвалити новий вирок.
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначити покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400гривень.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 не обирався.

Вирок вступає в силу з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання ним законної сили.

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_2