Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/732/15 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.11.2015 року. м. Кіровоград
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0002399 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 травня 2015 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Пантаївка м. Олександрії Кіровоградської області, українця, громадянина України, без освіти, не одруженого, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , судимого 07 липня 2010 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, звільненого умовно - достроково на 1 рік 3 місяці 4 дні,

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на 5 років 6 місяці з конфіскацією ? частини належного йому майна.

Долю речових доказів вирішено відповідно ст.100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, з проникненням у приміщення, за наступних обставин.

В ніч з 21 серпня 2014 року на 22 серпня 2014 року ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 186 КК України, діючи повторно, з метою протиправного заволодіння транспортними засобами, прибув до домоволодіння АДРЕСА_2 і належить потерпілому ОСОБА_9 , шляхом вільного доступу проник до гаражу вказаного домоволодіння, де незаконно заволодів мопедом «Vірег Gгаnd Рrіх» вартістю 5 212 грн. 97 коп. та мопедом «Suzukі» вартістю 5 300 грн., після чого перевіз їх до свого домоволодіння АДРЕСА_1 .

Продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_8 повернувся до вказаного гаражу і незаконно заволодів мотоциклом «Jawa-350», державний номерний знак НОМЕР_1 , 1986 року випуску, вартістю 2 203 грн. 96 коп., який перевіз до свого домоволодіння АДРЕСА_1 , заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 7 416 грн. 93 коп.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просив вирок суду першої інстанції скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених, через м`якість та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Речові докази двигун № «98» від мотоциклу «Jawa-350», запчастини від мотоциклу «Jawa-350» у загальній кількості 19 предметів та мопед «Suzukі» білого кольору, залишити за належністю потерпілому ОСОБА_9 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час здійснення досудового розслідування, слідчий своєю постановою від 06.11.2014 року та 10.11.2014 року визнав речовими доказами у даному кримінальному провадженні: двигун № «98» від мотоциклу «Jawa-350»; запчастини від мотоциклу «Jawa-350» у загальній кількості 19 предметів; мопед «Suzukі» білого кольору. В подальшому дані речові докази були повернуті під розписку потерпілому ОСОБА_9 , який зобов`язався зберігати їх до вирішення справи по суті. Судом не вирішено питання щодо речових доказів, а саме: двигуна № « НОМЕР_2 » від мотоциклу «Jawa -350» та запчастин від мотоциклу «Jawa-350» у загальній кількості 19 предметів.

Вказує, що при визначенні розміру покарання ОСОБА_8 не враховано, що обвинувачений скоїв тяжкий злочин, не працює, не одружений, не зайнятий суспільно корисною працею.

Крім того, ОСОБА_8 раніше засуджений за ч. 3 ст. 186 КК України, має не зняту та не погашену судимість, на шлях виправлення не став, повторно вчинив однорідне кримінальне правопорушення.

Висновки суду про необхідність призначення ОСОБА_8 розміру покарання передбаченого санкцією ч. 2 ст. 289 КК України строком на 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна є неправильними, оскільки такий розмір покарання є недостатнім для виправлення засудженого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив задовольнити подані апеляцію, захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляції прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Досудове та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст.289 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження, які розглянуто судом першої інстанції в порядку ст.349 ч.3 КПК України.

При цьому районний суд дотримав вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого, потерпілих і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оскаржувалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.

За таких обставин районний суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно з проникненням у приміщення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого корисливого злочину, утримувався в місцях позбавлення волі, судимість є непогашеною, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив тяжкий корисливий злочин та на переконання колегії суддів прийшов до правильного висновку, призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням, яке повністю відповідає за своїм видом та розміром тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого із конфіскацією ? частини всього належного йому на праві власності майна, яке на переконання колегії суддів є необхідним для його виправлення і перевиховання та попередження скоєння нових злочинів.

Доводи прокурора викладені в апеляції, щодо того, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених, через м`якість є безпідставними, оскільки як вбачається із вироку районного суду суд призначив покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, тобто призначив покарання у тому ж розмірі, що просить прокурор у своїй апеляції. Крім того, суд із урахуванням особи обвинуваченого, пом`якшуючих обставин, і зокрема того, що на його утриманні перебувають неповнолітні діти обґрунтовано призначив покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі із конфіскацією ? частини майна належного останньому майна, а тому апеляція прокурора в цій частині задоволенню не підлягає.

Проте, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, при призначенні покарання не вирішено в повній мірі долю речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку судом зазначається рішення щодо речових доказів та документів і спеціальної конфіскації.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчим, під час здійснення досудового розслідування, постановою від 06.11.2014 року (Т. 1 а.с. 31) та 10.11.2014 року (Т. 1 а.с. 37) визнав речовими доказами у даному кримінальному провадженні: двигун № «98» від мотоциклу «Jawa-350»; запчастини від мотоциклу «Jawa-350» у загальній кількості 19 предметів; мопед «Suzukі» білого кольору. В подальшому дані речові докази були повернуті під розписку потерпілому ОСОБА_9 , який зобов`язався зберігати їх до вирішення справи по суті (Т. 1 а.с. 139).

Як вбачається із вироку суду першої інстанції суд вирішив долю речових доказів частково: мопед «Suzukі» передав за належністю потерпілому ОСОБА_9 , долю інших речових доказів не вирішив.

За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню частково, а вирок суду скасуванню, з ухваленням нового вироку в частині вирішення долі речових доказів.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 травня 2015 року стосовно ОСОБА_8 змінити в частині вирішення долі речових доказів.

Речові докази двигун № « НОМЕР_2 » від мотоциклу «Jawa-350», запчастини від мотоциклу «Jawa-350» у загальній кількості 19 предметів передати за належністю потерпілому ОСОБА_9 .

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4