Справа № 638/4854/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.12.2015 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
захисника-адвоката ОСОБА_5
захисника-адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001341 від 12.03.2015 за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, освіта середня, працюючого спеціалістом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», офіційно не одруженого, раніше судимого: 14.03.2002 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за частиною 2 статті 141, частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України до 3 років позбавлення волі, на підставі статті 5 Закону України «Про амністію» від 05.07.2001 року від відбування покарання звільнено; 20.05.2004 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за частиною 1 статті 196, частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 141, частиною 2 статті 185, статтею 70 Кримінального кодексу України до 7 років 6 місяців позбавлення волі; 03.12.2008 року Московським районним судом м. Харкова за частиною 1 статті 187, частиною 2 статті 187, частиною 2 статті 186, статтею 15 - частиною 2 статті 186, статтею 70 Кримінального кодексу України до 7 років позбавлення волі, 23.04.2014 року на підставі статті 81 Кримінального кодексу України звільнений умовно-достроково від подальшого відбування покарання строком на 1 рік 24 дні, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Харкова, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, раніше судимого: 14.03.2002 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185, статтею 69, статтею 70 Кримінального кодексу України до 1 року 7 місяців позбавлення волі; 20.05.2004 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за частиною 2 статті 185, статтею 15 - частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185, статтею 69, частиною 5 статті 185, статтею 70 Кримінального кодексу України до 7 років 6 місяців позбавлення волі; 23.01.2007 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за частиною 1 статті 309, частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 21.09.2011 року Московським районним судом м. Харкова за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України до 4 років позбавлення волі, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України, -
ВСТАНОВИВ:
11.03.2015 року ОСОБА_7 , знаходячись разом з ОСОБА_9 в районі станції метро «23 Серпня» м. Харкова при цьому, звернувши увагу на раніше незнайому їм ОСОБА_4 , при якій була жіноча сумка коричневого кольору та маючи намір на відкрите заволодіння чужим майном, діючи з корисливих намірів стали переслідувати останню. При цьому, в районі житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 . , ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , згідно відведеної йому ролі, реалізуючи спільний злочинний намір , спрямований на відкрите заволодіння особистим майном ОСОБА_4 підбіг ззаду до останньої та наніс їй один удар в обличчя в область верхньої губи, чим спричинив згідно висновку судово-медичної експертизи №688-ая/15 від 12.03.2015 року легкі тілесні ушкодження, після чого ОСОБА_4 впала на землю при цьому ОСОБА_9 вирвав з рук останньої жіночу сумку, в якій знаходився її мобільний телефон «Gigabyte GSmart Mika M3», придбаний 31.01.2015 року, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №1024 від 22.03.2015 року 2728, 00 грн., грошові кошти в сумі 134 грн., а також документи на ім`я потерпілої: паспорт громадянки України, ідентифікаційний код, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про присвоєння кваліфікації перекладача мови жестів, спричинивши матеріальну шкоду на загальну суму 2862 грн.
Заволодівши особистим майном ОСОБА_4 , ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зникли, обернувши викрадене майно на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що дійсно знаходились разом з ОСОБА_9 на 23 Серпня в м. Харкові по справам та побачили потерпілу. При цьому він запропонував ОСОБА_8 викрасти сумку й для цього вони пішли за потерпілою та він вдарив її в область обличчя, а ОСОБА_9 вирвав сумку. Він забрав телефон з сумки потерпілої, який потім було вилучено співробітниками міліції. Цивільний позов визнав у повному обсязі
Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні визнав себе винним в інкримінованому йому злочині та пояснив, що дійсно разом з ОСОБА_7 вчинили грабіж стосовно ОСОБА_4 , проти відшкодування потерпілій моральної шкоди не заперечував. По обставинам справи пояснив, що разом з ОСОБА_7 були в місті по справам, коли побачили потерпілу то вирішили її пограбувати, це запропонував ОСОБА_7 , а він погодився. Вони наздогнали потерпілу та вирвали в неї сумку, при цьому ОСОБА_7 її вдарив. Позов визнав у повному обсязі.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи правильність розуміння обвинуваченими змісту обставин події вчиненого правопорушення, той факт, що така позиція не викликає сумнівів у їх добровільності, суд вирішив у кримінальному провадженні обмежитися допитом обвинувачених та вивченням даних про їх особи, не досліджуючи докази відносно фактичних обставин , які ніким не оспорюються.

Суд вважає, що вина у вчиненні інкримінованого їм злочину знайшла своє підтвердження в процесі судового розгляду кримінального провадження.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 186 КК України, як грабіж, поєднаний із насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.
При вирішенні питання про покарання обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 суд враховує характер і ступінь важкості вчиненого злочину, особи обвинувачених,роль кожного у вчиненому злочині.
ОСОБА_7 раніше судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення.
ОСОБА_9 раніше судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, має на утриманні малолітнього сина.
Відповідно до статті 66 КК України, обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_7 та ОСОБА_9 суд визнає щире каяття та сприяння розкриттю злочину.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 , ОСОБА_9 повинно бути призначене з метою виправлення та попередження нових злочинів у вигляді позбавлення волі, а стосовно ОСОБА_7 за сукупністю вироків.
Цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди в судовому засіданні потерпілою не був підтриманий, оскільки претензій матеріального характеру до останніх вона не має.
Відповідно до пункту 3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконним діями або бездіяльністю інших осіб, а розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин.
Суд вважає, що потерпіла ОСОБА_4 зазнала моральних страждань, перенесла значний психологічний стрес, зазнала фізичного болю від насилля, втратила документи, які поновлювала тривалий час та в силу специфіки професії не могла працювати, тобто її життєві зв*язки було порушено. При цьому суд, при відшкодуванні моральної шкоди з винної особи, повинен виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню в розмірі 20 000 гривень та обвинувачені не заперечували в судовому засіданні проти такого розміру.
Попереднє тримання під вартою підлягає зарахуванню в строк відбування покарання.
Судові витрати суд розподіляє у відповідності до вимог ст.124 КПК України.
Керуючись ст.ст. 373,374 КПК України суд,-

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України та призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
На підставі статті 71 Кримінального кодексу України, до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 03.12.2008 року та остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у вигляді 4 (чотирьох) років (2 двух ) місяців позбавлення волі.
Визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України та призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 залишити без змін тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_9 та ОСОБА_7 відраховувати з 11.03.2015 року.
Стягнути солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 спричинену моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. та витрати, пов`язані зі сплатою судово-товарознавчої експертизи, виконаної експертами НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області № 1024 від 23.03.2015 року у розмірі 368 (триста шістдесят вісім) грн. 28 коп.
Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченим.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Головуючий суддя: