УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя м. Запоріжжя звернувся прокурор прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя ОСОБА_3 із клопотання про арешт майна, в якому зазначила наступне.
Під час досудового розслідування директор ТОВ «Гарантія Плюс» ОСОБА_7 надав органу досудового розслідування завірені копії правовстановлюючих документів, а саме договір поставки № 038/14 від 12.05.2014 року укладеного між ТОВ «ТД «Трейдторг» та ТОВ «Гарантія Плюс», згідно котрого ТОВ «Гарантія Плюс» придбало 500 тонн феросплавів та видаткові накладні підтверджуючі отримання ТОВ «Гарантія Плюс» феросплавів вагою 264 000 кг.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання, в своїх поясненнях посилалась на обставини, що викладені у ньому, просила клопотання задовольнити.
Під час розгляду клопотання, слідчим суддею встановлено, що відповідно до наказу прокуратури Запорізької області № 553к, ОСОБА_3 призначено на посаду прокурора Запорізької області місцевої прокуратури № 2 та звільнено із посади прокурора прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, відповідно до вимог статей 7, 12 та пункту 1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення», статей 9, 14 та підпункту 6 пункту 5-1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2015 року, із 15.12.2015 року утворено місцеві прокуратури та припинено діяльність міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур.
Від 15.12.2015 року функціонує Запорізька місцева прокуратура № 2 територіальна юрисдикція якої поширюється на територію Орджонікідзевського, Комунарського району м. Запоріжжя та Запорізький район Запорізької області.
Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши клопотання, матеріали, якими слідчий і прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.
Відповідно до витягу № 2 кримінального провадження, до Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області надійшла заява від директора ТОВ «Гарантія Плюс» про те, що невстановлена особа використовуючи підроблену довіреність ТОВ «Гарантія Плюс» та підроблений договір про зберігання майна, подала скарга на дії слідчого до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, на підставі чого отримала рішення суду.
Відповідно до ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.
Відповідно з п. 4 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.
За таких обставин при доведеності слідчим, прокурором підстав, передбачених ч. 3 ст. 132 КПК України та у разі наявності підстав вважати, що таке майно чи речі згідно ч. 2 ст. 170 КПК України є майном на яке було спрямоване кримінальне правопорушення, що передбачено ч. 2 ст. 167 КПК України, слідчий суддя, або суд накладає арешт на майно.
Проте, на думку слідчого судді доводи прокурора про наявність підстав для накладення арешту на вилучене під протоколом про порушення митних правил майно є непереконливими.
На момент розгляду клопотання прокурора про арешт майна, доказів того, що феросплави у вигляді гранул середньої та дрібної фракції у кількості 264 000 кг є майном на яке було спрямоване кримінальне правопорушення, не надано, а тому на це майно накладати арешт немає підстав.
Крім того із клопотання та наданих в судовому засіданні пояснень прокурора вбачається, що на зараз існує реальна загроза заволодіння невстановленою особою заволодіти вищезазначеним майном, проте матеріали кримінального провадження, що були надані на час розгляду клопотання слідчим суддею дані обставини не місять, є тільки припущеннями прокурора і жодними доказами не підтверджено.
За таких обставин, всі перелічені обставини у своїй сукупності не дають підстав вважати, що потреби досудового розслідування відповідають вимогам п. п. 2, 3 ч. 3 ст. 132 КПК України, тобто прокурором не доведено, що вони виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора, а також, що може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звертається із клопотанням.
Також, прокурором не надано до суду, як того наголошує ч. 5 ст. 132 КПК України всіх доказів обставин, на які він посилається щодо дій заволодінням майном невстановленими особами або особою, а також того, що майно на час звернення до суду з клопотанням перебуває на складі Волинської митниці ДФС України.
Крім того, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що арешт майна полягає в обмеженні певних повноважень власника такого майна, натомість як відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
В силу вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи обєктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у тому числі у реалізації права на збирання документів як процесуальних джерел доказів згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України.
Враховуючи вищезазначене, а також те, що обставини застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, передбачені ч. 3 ст. 132 КПК України, прокурором під час розгляду клопотання доведені не були, слідчий суддя вважає, що клопотання про арешт майна задоволенню не підлягає і є таким, що заявлене без достатніх правових підстав,а тому в його задоволенні слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 131, 167, 170 173 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня проголошення.
Ухвалу прийнято у нарадчій кімнаті та проголошено вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 18.12.2015 року.

Повний текст ухвали виготовлений 23.12.2015 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1