Справа № 192/74/16-к
Провадження № 1-в/192/68/16
Ухвала
"12" лютого 2016 р.смт.Солоне

СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника СВК-21
ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 (приймає участь у режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду заяву засудженого ОСОБА_5 , 1975 року народження, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 судимий:

-07.02.2011 року за ч.2 ст.190, ст.75 КК України до позбавлення волі строком на 1 рык 6 місяців з іспитовим строком 1 рік

-01.06.2011 року за ч.1 ст.309, 71 КК України до позбавлення волі строком 2 роки. Звільнений удз 23.01.2013 року на 4 місяці 15 днів.

-10.07.2014 року за ч.2 ст.309 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки

-09.10.2014 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.309, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць.

ОСОБА_5 відбуває покарання у Солонянській виправній колонії №21 з 28 серпня 2014 року.

Строк відбування покарання закінчується 09 вересня 2016 року.

29 грудня 2015 року засуджений відбув 2/3 частини строку покарання. 11 січня 2016 року адміністративною комісією Солонянської ВК-21 йому відмовлено у підготовці матеріалів про умовно-дострокове звільнення.

18 січня 2016 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

У судовому засіданні засуджений заяву підтримав та просив її задовольнити,посилаючись на необґрунтованість відмови адміністрації установи у такому звільненні. Пояснив, що він порушень режиму утримання не допускав, має 1 заохочення.

Представник адміністрації СВК-21 заперечував проти умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 . Вказав, що засуджений характеризується посередньо, на виробництві установи не працевлаштований, не бере участь у програмах диференційованого виховного впливу, організації виховних заходів, роботі самодіяльних організацій засуджених. Прокурор заперечував проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_5 , оскільки поведінка останнього не свідчить про те, що він довів своє виправлення.
Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації СВК-21, думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання засудженого, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, приходить до наступного.

Згідно положень ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої законослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання після відбуття певної частини строку, зазначеної у ст.81 КК України, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Згідно довідки про стягнення та заохочення, засуджений ОСОБА_5 за весь період відбування покарання був заохочений лише один раз. ОСОБА_5 прибув до колонії 28.08.2014 року. За увесь період відбуття покарання ОСОБА_5 працював лише 4 місяці: із січня по квітень 2014 року. У вересні 2015 року засуджений проходив стаціонарне лікування у лікарні для засуджених при слідчому ізоляторі; решту часу не працює з власної волі, не маючи медичних протипоказань для працевлаштування. Адміністрація колонії надала засудженому роботу з урахуванням його стану здоров`я: днювальний відділення, заохотила його за період роботи, після чого засуджений не виявив бажання працювати.

Згідно характеристики, засуджений в установі виконання покарань не працевлаштований; не приймає участі у програмах диференційованого виховного впливу, в організації виховних заходів, в роботі самодіяльних організацій засуджених, до виконання обов`язків, передбачених ст.107 та ст.118 КВК України, відноситься не завжди сумлінно.
Хоча ОСОБА_5 відбув необхідну частину покарання для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, суд уважає, що поведінка засудженого не є такою, що має слугувати прикладом для інших засуджених, а також не свідчить про його виправлення, оскільки його поведінка на протязі всього строку відбування покарання не є стабільною. За період відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений працював лише 4 місяці, заохочувався лише один раз, що свідчить про відсутність позитивної динаміки у його поведінці.

Таким чином, відсутня необхідна, передбачена кримінальним законом умова для застосування умовно-дострокового звільнення: сумлінна поведінка та ставлення до праці.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що засуджений не готовий до самокерованої законослухняної поведінки на волі, тому застосування до ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення є передчасним та недоцільним, і у задоволенні його клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а ОСОБА_5 у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий