Єдиний унікальний номер 227/1184/14-к Номер провадження 11-кп/775/322/2015

В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
25 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Донецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську Донецької області апеляції обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2015 року; прокурора у кримінальному провадженні прокурора Добропільської міжрайонної прокуратури ОСОБА_8 , на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Добропілля Донецької області, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, утриманців не маючого, раніше судимого: вироком Лисичанського міського суду Донецької області від 15.05.1992 р. за ст. 141 ч. 2, ст. 206 ч. 2 КК України (в ред. 1961 р.) до 2 років 6 місяців позбавлення волі; вироком Добропільського міського суду Донецької області від 07.06.1993 р. за ч. 1 ст. 229-6 КК України (в ред. 1961 р.) до покарання в вигляді виправних робіт строком два роки, без позбавлення волі за місцем роботи, з утримання в дохід держави 20% заробітної плати; вироком Добропільського міського суду Донецької області від 31.05.1994 р. за ст.ст. 140 ч. 3, 143 ч. 2, 42, 43 КК України (в ред. 1961р.) до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна; вироком Добропільського міського суду Донецької області від 27.10.2000 р. за ст.ст. 140 ч. 2, 140 ч. 3, 42 ч. 1 КК України (в ред. 1961р.), змінено постановою Кировського районного суду м. Донецька від 21.11.2002 р. за ст.ст. 15-185 ч. 2, 185 ч. 2, 185 ч. 3, 42 ч. 1 до 6 років позбавлення волі; вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06.06.2006 р. за ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06.12.2010 р. за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, постановою Кировського районного суду м. Донецька від 25.12.2012 р. звільнений 02.01.2013 року умовно-достроково, невідбута частина покарання 1 рік 1 місяць 11 днів, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі, -
ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 23 січня 2014 року о 19 годині 03 хвилин, знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , перелив частину наркотичної речовини зі шприцу, проградуйованого на 20 мл. в одноразовий медичний шприц, проградуйований на 5 мл. та незаконно збув її ОСОБА_9 за 150 грн. 00 коп. Вилучена в подальшому рідина, масою 2.965 г. містить особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований. Маса опію ацетильованого в перерахунку на суху речовину становить 0,061 г.
Крім того, 28 січня 2014 року о 16 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , перелив зі шприцу проградуйованого на 20 мл. частину наркотичної речовини в одноразовий медичний шприц проградуйований на 5 мл. та повторно незаконно збув її ОСОБА_9 за 150 грн. 00 коп. Вилучена в подальшому рідина, масою 2,782 г. містить особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований. Маса опію ацетильованого в перерахунку на суху речовину становить 0,020 г.
В апеляції прокурор просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, також суд першої інстанції не призначив ОСОБА_7 обов`язкового додаткового покарання у вигляді конфіскації майна та не навів мотивів цього у своєму вироку, крім того суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_7 судимий вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06.12.2010 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений від відбування покарання УДО 25.12.2012 року не відбута частина складає 1 рік 1 місяць 11 днів, тобто інкримінований злочин був вчинений обвинуваченим у період умовно-дострокового звільнення. Тому просить призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна та з застосуванням ст. 71 КК України призначити остаточне покарання у вигляді 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, а також доповнити вступну частину вироку, вказавши про судимість ОСОБА_7 від 06.12.2010 року.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та закрити кримінальне провадження у зв`язку з незаконністю та недопустимістю отриманих доказів, а також недоведеністю його провини.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи своєї апеляції та просив її задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого просив відмовити, захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого та просили її задовольнити, а у задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, перевіривши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок першої інстанції скасуванню в частині призначення покарання ОСОБА_7 з постановленням нового вироку, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції… може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення.
З матеріалів справи вбачається, що докази які обвинувачений просить дослідити, судом першої інстанції досліджувалися, а тому підстав для їх повторного дослідження у суду апеляційної інстанції немає.
Так, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, яка доведена зібраними у справі та дослідженими судом першої інстанції доказами: показами свідків; ухвалою слідчого судді апеляційного суду, Донецької області; підтвердженням та листом про отримання коштів для проведення оперативної закупки; протоколами огляду грошових коштів; протоколами огляду покупця; протоколами огляду предметів; протоколами перегляду відеозаписів; висновками судових експертиз хімічних засобів; ухвалою суду про обшук; протоколом обшуку; актом амбулаторної судово-психіатричної експертизи; висновком судово-наркологічної експертизи; речовими доказами, та дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України.
Сформульовані у вироку висновки суду про винність ОСОБА_7 в скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, які у своїй сукупності і кожен із них окремо узгоджуються та не вступають у протиріччя, і судом визнані достовірними.
Зокрема це показання свідка ОСОБА_9 , який був безпосереднім очевидцем подій та обставин збуту йому ОСОБА_7 наркотичного засобу, який, в судовому засіданні в суді першої інстанції розповів про обставини придбання ним наркотичного засобу, його кількості, суми грошей, сплачених за наркотик. При цьому показання свідка ОСОБА_9 узгоджуються з рештою письмових доказів, а саме: протоколами огляду покупця, протоколами огляду грошових купюр з додатками, протоколами огляду предмету, протоколами контролю за вчиненням злочину, протоколами перегляду відеозаписів, висновками судових експертиз хімічних засобів та речовими доказами, які підтверджують пояснення свідка ОСОБА_9 про час та обставини при яких обвинувачений збув йому наркотичний засіб.
Також, вина ОСОБА_7 підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , даними ними в судовому засіданні суду першої інстанції, які в цілому узгоджуються між собою, а незначні розбіжності, на які зокрема в своїй апеляції вказує обвинувачений, не є суттєвими, ніяким чином не впливають на правильне вирішення даної справи, та як вірно зазначив в своєму вироку суд першої інстанції - об`єктивно обумовлені тим, що з моменту проведення оперативних закупівель та до моменту їх допиту в суді минув значний проміжок часу.
Щодо посилань обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі на наявні, на його думку, факти фальсифікації матеріалів кримінального провадження слідчим та прокурором, а також на порушення його прав на стадії досудового розслідування, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що питання щодо оскарження рішень та дій/бездіяльності слідчого, в разі незгоди з ними, є процесуальним та має розглядатися в порядку, встановленому чинним КПК України та на відповідній стадії - підготовчого провадження. Однак, обвинувачений та його захисники у підготовчому судовому засіданні в суді першої інстанції зі скаргами на дій слідчого та прокурора не звертались.
Крім того, питання щодо доцільності призначення судових експертиз, за клопотанням обвинуваченого, було предметом судового розгляду в суді першої інстанції та з цього приводу судом першої інстанції була ухвалена вмотивована ухвала від 20.05.2015 року.
Суд першої інстанції аналізуючи та надаючи оцінку дослідженим доказам, отриманим в результаті оперативних закупівель, вірно встановив, що проведення оперативних закупівель здійснювалося без заведення оперативно-розшукової справи, вказавши, що оперативно-розшукова справа щодо обвинуваченого ОСОБА_7 не заводилася, оскільки після набрання чинності Кримінального-процесуального кодексу України у 2012 році, документування збуту наркотичних засобів можливе без заведення ОРС, шляхом проведення негласних та гласних слідчих дій в рамках КПК України. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», у кожному випадку наявності підстав для проведення оперативно-розшукової діяльності заводиться ОРС. Однак, вимоги ст.9 Закону не можуть бути застосовані при розслідуванні кримінального провадження, а заведення оперативно-розшукової справи відносно особи, щодо якої вже проводиться досудове розслідування, не є доцільним та законним з точки зору вимог КПК України.
Відповідно до ст. 214 КПК України слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Відповідно до ч. 2 ст. 246 КПК України, негласні слідчі (розшукові) дії проводяться у випадках, якщо відомості про злочин та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб. Негласні слідчі (розшукові) дії, передбачені статтями 260, 261, 262, 263, 264 (в частині дій, що проводяться на підставі ухвали слідчого судді), 267, 269, 269-1, 270, 271, 272, 274 цього Кодексу, проводяться виключно у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.
Пунктами 1.11, 1.12 Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні встановлено, що видами негласних слідчих (розшукових) дій, зокрема є: аудіо-, відеоконтроль особи (ст. 260 КПК України), який полягає в негласній (без відома особи) фіксації та обробці із використанням технічних засобів розмови цієї особи або інших звуків, рухів, дій, пов`язаних з її діяльністю або місцем перебування тощо, а також контроль за вчиненням злочину (ст. 271 КПК України), зокрема оперативна закупка, яка полягає в імітації придбання або отримання, у тому числі безоплатного, у фізичних та юридичних осіб незалежно від форм власності товару, обіг якого обмежений чи заборонений чинним законодавством, з метою викриття і документування факту вчинення злочину та особи, яка його вчинила.
Так, згідно рапорту начальника СБНОН Добропільського МВ ОСОБА_14 від 11.01.2014 року про те, що на території обслуговування Добропільського МВ громадянин ОСОБА_17 незаконно збуває наркотичні засоби, що стало підставою для внесення слідчим цих даних з правовою кваліфікацією за ст. 307 КК України до ЄРДР та надання слідчим доручення про проведення слідчих (розшукових) дій від 11.01.2014 року, зокрема, щодо встановлення особи громадянина ОСОБА_17 , який займається незаконним збутом наркотичних засобів та встановлення можливих свідків, які підтвердять цю особу та факт збуту нею наркотичних засобів, а в подальшому, після встановлення особи ОСОБА_17 , й підставою для звернення в порядку ст.ст. 246, 248, 260 КПК України до Апеляційного суду Донецької області із клопотанням про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді: аудіо/відео контролю особи у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .
При розгляді вказаного клопотання слідчий суддя Апеляційного суду Донецької області, в порядку ст. 3 КПК України, яка передбачає здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, перевірив законність та обґрунтованість поданого слідчим клопотання та своєю ухвалою від 14 січня 2014 року дане клопотання було визнано обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки слідчий навів достатньо підстав вважати, що під час проведення слідчої (розшукової дії) можуть бути отримані докази, які самостійно або у сукупності з іншими доказами можуть мати суттєве значення для з`ясування обставин злочину або встановлення осіб, які вчинили злочин. При цьому, слідчий суддя дійшов висновку про те, що отримати відомості у інший спосіб неможливо. Таким чином, отримання слідчим дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді: аудіо/відео контролю особи у відношенні ОСОБА_7 та фактичне здійснення в подальшому такого контролю повністю відповідає вимогам КПК України, незалежно де та в якому приміщенні відбувається така аудіо/відео фіксація, оскільки такий дозвіл був наданий судом на проведення негласної слідчої дії саме відносно ОСОБА_7 ..
Крім того, стосовно посилань ОСОБА_7 в своїй апеляційній на те, що слідчий та працівники Добропільського СБНОН при проведенні оперативних закупівель та їх відеофіксації незаконно проникли до його житла та провели вказані закупівлі та їх відеофіксацію без одержання відповідного дозволу на негласне проникнення до публічно недоступного місця, колегія суддів зазначає наступне, як встановлено в суді першої інстанції та підтверджується показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , які суд взяв до уваги, а ні слідчій, а ні оперативні працівники Добропільського СБНОН, при проведенні оперативних закупівель у ОСОБА_7 та їх відеофіксації до житла ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , не проникали, до тамбуру та до вказаної квартири заходив лише оперативний покупець ОСОБА_18 , який являється приватною особою, що цілком відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки за змістом ч. 1 ст. 271 КПК України контроль за вчиненням злочину може здійснюватись у випадках наявності достатніх підстав вважати, що готується вчинення або вчиняється тяжкий чи особливо тяжкий злочин, та проводиться в таких формах: 1) контрольована поставка; 2) контрольована та оперативна закупка; 3) спеціальний слідчий експеримент; 4) імітування обстановки злочину.
Так, відповідно до частин 2 та 4 ст. 246 КПК України негласні слідчі (розшукові) дії, передбачені статтею 271 КПК України проводяться виключно у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів і виключно прокурор має право прийняти рішення про проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії, як контроль за вчиненням злочину.
Пунктом 2.1 Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, рішення про проведення негласної слідчої (розшукової) дії слідчий, прокурор викладає в постанові, яка має відповідати вимогам ст.ст. 246, 251 КПК України, якщо ця дія проводиться без дозволу слідчого судді, або в невідкладних випадках, передбачених ст. 250 КПК України. Отже, чинне законодавство передбачає, що контрольована закупка є законною при дотриманні наступних умов: здійснення її в рамках кримінального провадження щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину; проведення особою, якій надане таке право; прийняття рішення прокурором.
Кримінальне правопорушення з приводу якого 11.01.2014 року слідчим до ЄРДР було внесено відповідні відомості та щодо якого здійснювалося досудове розслідування, було кваліфіковано за ч. 1 ст. 307 КК України, що, згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином; постанови № 3т від 20.01.2014 року та № 6т від 27.01.2014 року про проведення контролю за вчиненням злочину оперативної закупівлі наркотичного засобу, винесена прокурором, отже колегія суддів, зазначає, що проведення такого виду контролю за вчиненням злочину відбувалося у відповідності з вимогами ст.ст. 246, 271 КПК України.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання ОСОБА_7 на те, що в матеріалах провадження відсутнє документальне підтвердження видачі грошових коштів оперативним працівникам для проведення у нього оперативних закупок, оскільки такі посилання ОСОБА_7 спростовуються: підтвердженням № 349 від 30.12.2013 року; довідкою наданою начальником відділу Добропільського міського відділу від 16.07.2015 року та показаннями свідка ОСОБА_13 , відповідно до яких, він веде літерну справу на отримання коштів, наприкінці грудня 2013 року здавав авансовий звіт та отримав наперед кошти 300 грн., оскільки вони прийшли раніше з Києву. При цьому гроші йому видавалися не як ініціатору закупівлі, а як особі, яка відповідальна за кошти та в подальшому розподіляє їх за належністю.
Також, не заслуговують на увагу посилання в своїй апеляції обвинуваченого на те, що відсутні докази того, що речові докази по справі, а саме шприци в яких знаходились наркотики, належать йому. Вказані шприці видавались оперативному покупцеві оперативними працівниками, та ОСОБА_7 визнано винним у незаконному збуті наркотичної речовини опію ацетильованого, а не медичних шприців.
Крім того, колегія суддів не приймає посилання ОСОБА_7 на те, що під час розгляду його кримінального провадження йому не було забезпечено належного права на захист, оскільки таку поведінку обвинувачений ОСОБА_7 , щодо постійних клопотань про заміну захисників, обрав з метою затягування розгляду кримінального провадження відносно нього, оскільки заміна захисника тягне за собою витрачання значного часу на його заміну, ознайомлення захисника з матеріалами провадження та одночасно з цим ОСОБА_7 звертався зі скаргами до Апеляційного суду Запорізької області з зазначенням того, що його справа навмисно тривалий час не розглядається, та крім того, в матеріалах провадження відсутні свідчення того, що призначені захисники, ОСОБА_7 , дійсно неналежним чином виконували свої обов`язки з надання захисту обвинуваченому по даному кримінальному провадженню та крім того, сам ОСОБА_7 зі скаргами до відповідних органів на бездіяльність (неналежне виконання своїх обов`язків) призначених йому захисників не звертався.
Що стосується посилання в своїй апеляції ОСОБА_7 на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги того, що а ні до, а ні після проведення оперативних закупок не був оглянутий автомобіль, який використовувався при проведенні оперативних закупок, то колегія суддів зазначає, що прийняття рішення про проведення тієї чи іншої слідчої дії зумовлене можливістю максимально швидко та повно вирішувати завдання поставлені перед органами досудового розслідування. Основою такого процесуального рішення є законність та доцільність запланованих дій. Враховуючи викладене, під правовими підставами проведення огляду слід розуміти сукупність передбачених кримінальним процесуальним законом умов, що надають слідчому право проводити цю слідчу дію з метою одержання інформації, що має значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні. Крім того, підставою для проведення огляду є обґрунтоване припущення про те, що у визначених місцях, під час його проведення можуть бути виявлені сліди злочину або встановлені обставини, що мають значення для з`ясування обстановки події і правильного вирішення справи. З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає в огляді транспортного засобу по даному кримінальному провадженню доцільності, з огляду на відсутність підстав проводити цю слідчу дію з метою одержання інформації, що має значення для встановлення об`єктивної істини у даному кримінальному провадженні та виявленні у вказаному транспортному засобі слідів злочину для правильного вирішення даної справи.
Відповідно до вимог ст. 374 КПК України, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку» у вступній частині вироку суду належить зазначати відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи, зокрема дані про непогашену і не зняту судимість. Дані про зняту чи погашену судимість не повинні заноситись до вступної частини вироку.
Так, у вступній частині та 3-му абзаці, на 10-му аркуші вироку, мотивувальної частини вказаного вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2015 року, зайво (двічі) вказана судимість ОСОБА_7 Добропільським міськрайонним судом Донецької області від 06.06.2006 року за ст. 185 ч. 3 КК України, яку необхідно виключити з вироку та у вказаних абзацах взагалі не вказана судимість ОСОБА_7 Добропільським міськрайонним судом Донецької області від 06.12.2010 р. за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, постановою Кировського районного суду м. Донецька від 25.12.2012 р. звільнений 02.01.2013 року умовно-достроково, на 1 рік 1 місяць 11 днів, якою необхідно доповнити вирок.
Що стосується міри покарання призначеної судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 , то вона йому призначена з порушенням вимого ст. 65 КК України, оскільки судом першої інстанції при призначенні покарання не взята до уваги судимість ОСОБА_7 Добропільським міськрайонним судом Донецької області від 06.12.2010 року та безпідставно не застосовані вимоги ст. 71 КК України та крім того судом першої інстанції безпідставно не призначене, обвинуваченому ОСОБА_7 , обов`язкове відповідно до ч. 2 ст. 307 КК України додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, мотивів не призначення зазначеного покарання у вироку не наведено.
Крім того, колегія суддів при призначенні покарання обвинуваченому бере до уваги його фізичний стан та те, що він має тяжкі захворювання.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
На підставі вищевикладеного, погоджуючись в цій частині із доводами прокурора, викладеними в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановою нового вироку в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
В задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 - відмовити.
Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - скасувати.

ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України призначити покарання у вигляді 7 років позбавлення волі, з конфіскацією усього майна, яке є його власністю.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 грудня 2010 року до даного вироку, остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього майна, що є його власністю.

Виключити з вступної частині та мотивувальної частини вказаного вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2015 року, зайво (двічі) вказану судимість ОСОБА_7 Добропільським міськрайонним судом Донецької області від 06.06.2006 року за ст. 185 ч. 3 КК України.

Доповнити вступну частину та мотивувальну частину вказаного вироку вказівкою про судимість ОСОБА_7 Добропільським міськрайонним судом Донецької області від 06.12.2010 р. за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, та про його звільнення постановою Кировського районного суду м. Донецька від 25.12.2012 р., звільнення 02.01.2013 року умовно-достроково, на 1 рік 1 місяць 11 днів.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому із заліком досудового ув`язнення обчислювати з 28.01.2014 року.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

На вирок сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня проголошення цього вироку, а засудженим, який перебуває під вартою, в той самий строк, з дня вручення йому копії вироку.

Судді: