АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/1092/15-к Номер провадження 11-кп/786/622/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 186 КК Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000432, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , групи прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 10 червня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольська Полтавської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-28.02.1991 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.2 ст.141 КК УРСР до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

-09.10.1991 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.3 ст.117, ч.2 ст.141, ст.42, ст.43 КК УРСР до 8 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 майна;

- 05.12.2003 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.3 ст.187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 08.04.2005 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.1 ст.309, ч.4 ст.70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі;

- 11.10.2005 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавленні волі. Звільнився 10.04.2015 року по відбуттю строку покарання.

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст. 186 КК України на 6 років позбавлення волі; за ч.2 ст. 162 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді семи років позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задоволено повністю. Стягнуто з засудженого на її користь завдану злочином матеріальну шкоду в розмірі 2100 грн. та моральну шкоду 5000 грн.

За вироком суду, 11 квітня 2015 року, близько 16 - 00 год., ОСОБА_8 під час виниклої між ним та потерпілою ОСОБА_12 суперечки, долаючи опір останньої, із застосуванням насильства, проник до її житла - в кв. АДРЕСА_2 , де під час з`ясування стосунків з приводу зниклого телефону, з метою заволодіння майном потерпілої, відкрито, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_12 , завдавши останній декілька ударів руками по різним частинам тіла, долаючи опір потерпілої та утримуючи її на дивані, зірвав з її шиї шнурок із срібним хрестиком вартістю 100 грн. та золотою підвіскою у формі ікони «Божої матері» вартістю 2000 грн. і з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з вироком суду щодо кваліфікації його дій з проникненням в житло. Вказує, що судом безпідставно не взято до уваги його показання з приводу безконфліктної розмови з потерпілою ОСОБА_11 , про що також вказував і свідок ОСОБА_13 у своїх показаннях.

На переконання обвинуваченого ОСОБА_8 , в судово-медичному висновку не вказані побої чи ознаки насильства у потерпілої ОСОБА_11 , що виключає факт пограбування.

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку суду через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На переконання прокурора, ОСОБА_8 жодним чином не намагався знайти свій мобільний телефон, а відразу почав наносити потерпілій численні удари, поваливши тим самим її на диван та відкрито заволодів її речами, що підтверджує корисливу мету обвинуваченого, яка слугувала причиною проникнення до квартири потерпілої.

Прокурор вказує, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі винного. Обвинувачений п`ять разів засуджений за вчинення умисних злочинів, останній раз за ст. 186 ч.2 КК України, немає місця роботи та постійного законного джерела доходів для існування.

Таким чином, прокурор просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 за ч.3 ст. 186 КК України та призначити покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.

При цьому, в апеляційній скарзі прокурор ставить питання про повторне дослідження письмових доказів, а саме заяви потерпілої ОСОБА_11 про вчинення злочину, протоколу слідчого експерименту за участю потерпілої, протоколу пред`явлення для впізнання потерпілій ОСОБА_11 , висновки судово-медичної експертизи.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляцію та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу та просили її задовольнити, обговоривши доводи апеляційних скарг і дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суду не знайшла підстав для їх задоволення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 в незаконному, із застосуванням насильства проникненні до житла потерпілої та в повторному, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, відкритому викраденні її майна, грунтуються на зібраних у кримінальному провадженні доказах, які безпосередньо були досліджені в суді першої інстанції.

Так, потерпіла ОСОБА_12 в суді пояснила, що ОСОБА_14 в той день прийшов до її квартири та зав`язав суперечку щодо місцезнаходження втраченого ним телефону і намагався зайти до її квартири. Потім незважаючи на її опір та штовхаючи її, зайшов в квартиру та продовжив вимагати телефон. Коли вона пригрозила обвинуваченому викликом міліції, той наніс їй декілька ударів по різним частинам тіла та утримуючи за шию, зірвав з неї золоту підвіску та срібний хрестик, з якими і пішов від неї.

Сам обвинувачений не заперечує, що в той день неодноразово ходив до потерпілої, вважаючи, що в неї залишився його телефон, так як він був в її квартирі напередодні. Сварка між ним та ОСОБА_12 щодо телефону розпочалась біля квартири, а потім продовжилась в квартирі. Заперечував факт пограбування.

Свідок ОСОБА_15 , донька потерпілої, підтвердила суду показання матері, від якої в той же день дізналась про обставини нападу та пояснила, що ювелірні вироби, які відкрито викрав обвинувачений, були придбані саме нею.

За висновком судово-медичної експертизи у потерпілої ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у вигляді рани, крововиливів, синців на губах, мочці лівого вуха, на лівому передпліччі, плечі, стегні, та за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень(а.п.36-38).

Окрім того показання потерпілої перевірялись при проведенні слідчого есперименту, і можуть відповідати об`єктивним судово-медичним даним, отриманим при судово-медичній експертизі ОСОБА_12 (а.п.46).

Свідок ОСОБА_16 підтвердив факт знаходження обвинуваченого в квартирі потерпілої та бачив при цьому на обличчі ОСОБА_12 сльози та кров.

За таких обставин доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що тілесних ушкоджень він потерпілій не наносив та не забирав в неї ювелірні вироби є безпідставними та заперечуються вище приведеними доказами, яким судом дана належна оцінка.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, то вони також не грунтуються на зібраних у справі доказах, так як приведені вище докази свідчать про те, що ОСОБА_8 прийшов до ОСОБА_12 розібратися за телефон, насильно проник до її житла, де і виник у нього умисел на вчинення грабежу.

Так, твердження апеляції прокурора, що ОСОБА_8 жодним чином не намагався знайти свій мобільний телефон, заперечуються окрім наведених доказів ще й показаннями свідка ОСОБА_17 , який бачив як обвинувачений розмовляв з потерпілою під дверима її квартири.

Тому суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.162, ч.2 ст.186 КК України, як незаконне, із застосуванням насильства проникнення до житла потерпілої та повторне, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, відкрите викрадення її майна.

Покарання винному призначене у відповідності до ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, особи винуватого, в межах санкції даних статтей та підстав для його зміни не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги групи прокурорів у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 10 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3