Провадження № 1-кс/344/3876/15
У Х В А Л А
16 жовтня 2015 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність прокуратури Івано-Франківської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення у ЄРДР, -

ВСТАНОВИВ:

в скарзі вказано, що 24/09/2015 р. заявник звернувся до Прокуратури Івано-Франківської області із заявою про вчинення злочину ОСОБА_5 за обставин завідомо неправдивого повідомлення нею про вчинення злочину скаржником, що кваліфікував за ст.ст. 383, 384 КК України. Однак прокуратурою вчинено бездіяльність щодо внесення відомостей в ЄРДР, а тому скаржник просив визнати вказану бездіяльність незаконною та зобов`язати начальника слідчого відділу Прокуратури Івано-Франківської області внести вказані відомості в ЄРДР щодо ОСОБА_5 .

Скаржник не з`явився в судове засідання.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява N 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Процесуальним законом встановлено строки розгляду справ даної категорії.

Скаржник не подав заяву про відкликання скарги, не подав клопотань про оголошення перерви чи, відкладення судового засідання. За цих обставин судом встановлено соціальну важливість скарги для скаржника і з метою реалізації принципу юридичної визначеності суд ухвалив продовжити розгляд скарги.

В судовому прокурор заперечив скаргу з тих підстав, що до ЄРДР вносяться не всі повідомлення, а лише ті, в яких містяться достатні об`єктивні дані щодо інформації про злочин, які відповідають будь-якій із диспозицій статей особливої частини КК України. Оскільки в повідомленні про злочин не вказано на такі об`єктивні обставини, на думку прокурора, заяву засновано на припущеннях і довільних міркуваннях, тому було ухвалено рішення про відмову у внесенні відомостей в ЄРДР за спірною заявою; в заяві не вказано на обставини умислу і завідомої неправдивості повідомлення; постановою про закриття кримінального провадження щодо скаржника не було встановлено завідома неправдивість заяви про вчинення злочину, а саме в ньому вона підлягала встановленню як фактична обставина, що входить до предмету доказування в зазначеному кримінальному провадженні; постанову про закриття кримінального провадження заявником не оскаржено, хоча йому про неї відомо. Тому прокурор просив відмовити в задоволенні скарги.

Судом встановлено наступні обставини.

24/09/2015 р. скаржником складено заяву про вчинення злочину за обставин завідомо неправдивого повідомлення ОСОБА_5 про вчинення злочину скаржником, що скаржник кваліфікував за ст.ст. 383, 384 КК України.

05/10/2015 р. Прокуратурою Івано-Франківської області повідомлено скаржника про відсутність у заяві достатніх об`єктивних даних про вчинення злочину, що зазначено в якості підстави для відмови у внесенні відомостей до ЄРДР і вказано на можливість оскарження зазначеного рішення до слідчого судді.

Відповідно до заяви ОСОБА_5 від 04/06/2014 р. вона повідомила про обставини конфлікту із скаржником.

11/06/2014 р. постановою Прокуратури Івано-Франківської області закрито кримінальне провадження №0000091 за заявою ОСОБА_5 про погрозу скаржника розправою над нею у зв`язку з відсутність складу будь-якого кримінального правопорушення в діях скаржника та посадових осіб Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Звольський та Звольська проти Чешської Республіки» (Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic, заява № 46129/99, п. 46, ЕСПЛ 2002-ІХ вказано, що тлумачення національного законодавства, зокрема, процесуальних правил, що застосовуються у судовому провадженні здійснюється судами.

В ст. 303 КПК України вказано, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

При цьому відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, скаржник вказав в заяві про вчинення злочину та в своїй скарзі про те, що на його думку, зазначені в заяві та скарзі дії підлягають кваліфікації за ст. ст. 383, 384 КК України і просив зареєструвати кримінальне провадження щодо саме ОСОБА_5 .

Однак відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року вказано, що Суд повторює, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява № 37437/97).

Відповідно до ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором. Отже національним законодавством та міжнародно-правовими зобов`язаннями України скаржнику не гарантовано право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою, а також у нього відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України. В свою чергу кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину певною особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно в порядку ст. 22 КПК України органом досудового розслідування.

Разом з цим будь-який вплив на працівника правоохоронного органу щодо здійснення ним дії щодо створення обставин, наслідком яких є оголошення підозри певній особі за певною кримінально-правовою кваліфікацією є кримінально-караним діянням, відповідальність за яке передбачено в ст. 343 КК України.

При цьому відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Так, відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є переслідування особи в кримінально-правовому порядку шляхом внесення повідомлення до ЄРДР щодо конкретної особи за бажаною заявником кримінально-правовою кваліфікацією.

У справі Preda and Dardari v. Italy (1999) Суд вказав, що метою цієї норми є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.

Таким чином працівника правоохоронного органу не може бути зобов`язано зареєструвати повідомлення про злочин щодо конкретної особи за бажаною заявником кримінально-правовою кваліфікацією.

Крім зазначено необхідно вказати, що відповідно до змісту ст. 307 КПК України передбачено компетенцію слідчого судді, якою не встановлено можливості для визнання дій чи бездіяльності органу досудового слідства незаконною чи протиправною.

Тому процесуальним законом не гарантується право скаржника на визнання дій чи бездіяльності прокурора, слідчого протиправними. Також відсутня бездіяльність органу досудового слідства, оскільки ним в розумний строк повідомлено рішення про відмову у внесенні відомостей в ЄРДР.

Таким чином судом встановлено, що скарга позбавлена правових підстав, а тому не підлягає задоволенню.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цій ухвалі, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні скарги відмовити.

Відповідно до ст. 309 КПК України дана ухвала не підлягає оскарженню, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1