Справа № 346/2419/15-к
Провадження № 11-кп/779/387/2015
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000968 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 липня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, що не працює, з середньо-спеціальною освітою, неодружений, раніше неодноразово судимий:

- 17.10.2013 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 185, ст.ст. 70, 72 КК України до покарання у виді 1 року 4 місяців позбавлення волі;

- 15.04.2015 року апеляційним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст.289, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 69, ст. 70 КК України до покарання у виді 3-х років позбавлення волі без конфіскації майна,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, зарахувавши частково покарання за вироком Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.04.2015 року у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі, без конфіскації майна. Строк відбування покарання постановлено рахувати з часу обрання запобіжного заходу, тобто з 15.05.2015 року. Запобіжний захід вирішено до вступу вироку в закону силу залишити тримання під вартою.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Жукотин, Коломийського району, Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, що не працює, з середньою освітою, неодружений, в силу ст. 89 КК України несудимий,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України та призначено покарання, з урахуванням вимог ч. 1 ст.69 КК України, у виді двох років шести місяців позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_7 вирішено змінити із домашнього арешту на тримання під вартою, взявши під варту із залу судового засідання. Строк відбування покарання постановлено рахувати з часу затримання.

Постановлено стягнути із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в солідарному порядку на користь ОСОБА_8 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України, -

з участю: прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_10

в с т а н о в и л а :
В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_6 не оспорює фактичні обставини справи та доведеність вини у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, свою незгоду висловив в частині призначення йому покарання. Просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та пом`якшити йому покарання. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що свою вину у вчиненому він визнав повністю, розкаюється, співпрацював із слідством та судом, добровільно дав правдиві пояснення щодо обставин вчинення злочину, попросив вибачення у потерпілого, добровільно повністю відшкодував матеріальну та частково моральну шкоду, має на утриманні вагітну співмешканку. Вважає, що суд першої інстанції мав підстави для застосування відносно нього положення ст. 69 КК України.

- обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду в частині покарання змінити та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі. Вважає призначене судом покарання надто суворим, обраним без врахування того, що він не намагався уникнути відповідальності за вчинене, сприяв розкриттю злочину, визнав свою вину, щиро розкаявся, частково відшкодував заподіяну матеріальну шкоду. Крім того зазначає, що судом не в повному обсязі взято до уваги його роль у вчиненому, а також те, що він, в силу ст. 89 КК України, є несудимим, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, має на утриманні вагітну співмешканку, яка є інвалідом 3 групи з дитинства.

Судом встановлено, що 30.10.2014 року, між 04:00 та 05:00 год., ОСОБА_6 , діючи умисно, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, перебуваючи в м. Коломия по вул. Січових Стрільців, неподалік магазину «ABC» з корисливих спонукань, з метою відкритого викрадення чужого майна ОСОБА_8 , вступив у злочинну змову з ОСОБА_7 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння. Реалізуючи свій злочинний намір, обвинувачені різко наблизилися до ОСОБА_8 , після чого, ОСОБА_6 засунув праву руку у кишеню потерпілого, де знаходився мобільний телефон. Побачивши рух головою потерпілого, який оглянувся, ОСОБА_6 наніс йому удар іншою рукою у голову, а коли той нахилився на огорожу, наніс ще один удар у обличчя ліктем. Знаходячись в безпосередній близькості та спостерігаючи за навколишньою обстановкою, з ціллю усунення можливих перешкод у завершенні протиправних дій, ОСОБА_7 побачивши, що ОСОБА_8 втікає з місця події, став бігти за ним, і зрозумівши, що не наздожене його, кинув навздогін бруківку. Одразу після цього, обвинувачені місце вчинення злочину покинули та розпорядилися викраденим мобільним телефоном на власний розсуд.

Внаслідок злочинних дій обвинувачених, потерпілому були заподіяні легкі тілесні ушкодження та спричинено матеріальну шкоду в розмірі 840 гривень.

Дії обвинувачених кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити її вимоги, вирок суду змінити, зменшити міру покарання;

- захисник, підтримав доводи апеляційної скарги;

- прокурор заперечував з приводу поданих апеляційних скарг обвинувачених, просив залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників процесу з приводу поданих апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених слід залишити без задоволення, вирок суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_6 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, що було поєднано з насильством, яке не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, повторно, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, та ОСОБА_7 - у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, що було поєднано з насильством, яке не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, ніким не оспорюються і в апеляційному порядку, відповідно до ст. 404 КПК України не перевіряються.

Апелянти висловили свою незгоду в частині призначеного їм покарання. Вважають його занадто суворим.

Перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судом першої інстанції призначене в межах, встановлених у санкції зазначеної статті Особливої частини Кримінального кодексу України з урахуванням Загальної частини цього кодексу, з урахуванням ступеню тяжкості скоєного ним злочину, особи винного, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, ролі і дії обвинувачених при скоєнні кримінального правопорушення та є необхідним та достатнім для їх виправлення.

Висновки суду з цього приводу належним чином обґрунтовані у вироку, а саме, судом враховано що обвинувачені вчинили умисний тяжкий злочин проти власності, розмір заподіяної шкоди, та часткове її відшкодування, спосіб вчинення розбою, відсутність тяжких наслідків від вчиненого злочину, наявність одного потерпілого, якому заподіяні легкі тілесні ушкодження, а також враховані данні, що характеризують обвинувачених, які на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, не працюють, неодружені.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченим, суд першої інстанції визнав розкаяння у вчиненому, визнання вини, сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування заподіяної шкоди та наявність на утриманні обвинувачених вагітних співмешканок. Крім цього, суд врахував прохання потерпілого не карати обвинувачених суворо.

До обставин, що обтяжують відповідальність обвинувачених, суд першої інстанції визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував те, що він раніше неодноразово судимий за корисні злочини проти власності, на шлях виправлення не встав, та вчинив новий злочин, зокрема його засудження вироком апеляційного суду від 15.04.2015 року за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 185 КК України, та дійшов правильного висновку про призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів, тобто на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

При обранні виду та міри покарання ОСОБА_7 , враховуючи відсутність у нього в силу ст.89 КК України судимості, а також те, що його співмешканка вагітна та є інвалідом 3 групи, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані обставини у сукупності з обставини, що пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, та призначив йому покарання нижче від найнижчої межі ніж визначеної санкцією статті, за якою він обвинувачується, тобто на підставі ч. 1 ст. 69 КК України, що, на думку колегії суддів, є справедливим, необхіднім і достатнім для його виправлення.

Суд першої інстанції призначив покарання обвинуваченим з урахуванням принципу індивідуалізації, участі та дій кожного обвинуваченого під час вчинення кримінального правопорушення, при цьому, при обранні покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції взяв до уваги, що саме він наносив удари потерпілому та викрав з кишені останнього телефон, в той час як роль обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненому злочині, зводилась до спостерігання за навколишньою обстановкою, з метою усунення можливих перешкод у його завершенні.

Отже, при вказаних вище обставинах, призначення ОСОБА_6 покарання нижче від найнижчої межі ніж визначено санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, тобто на підставі ч.1 ст.69 КК України, є неприпустимим, тому вимоги апелянта в тій частині є безпідставні та задоволенню не підлягають.

Посилання обвинувачених на обставини, що пом`якшують покарання, зокрема щиросердне каяття та визнання ними вини у повному обсязі тощо, були враховані судом першої інстанції при обранні виду та міри покарання.

Враховуючи наведене, доводи апеляційних скарг обвинувачених щодо суворості призначеного ним покарання є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а призначене судом покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , попередження нових злочинів, та підстав для його пом`якшення колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 липня 2015 року у кримінальному провадженні №0000968 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим, що тримаються під вартою - у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4