Справа № 136/528/15-к
Провадження №11-кп/772/805/2015 Категорія: крим.
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 24 червня 2015 року, яким

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець

с. Костянтинівка Липовецького району

Вінницької області, проживаючий за адресою:

АДРЕСА_1 , громадянин України, раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України, та засуджений до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на два роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ч. 1 ст.76 КК України, що зазначені у вироку.

Згідно вироку прапорщик ОСОБА_8 призваний під час мобілізації на підставі наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 та проходить військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 .

Під час виконання службових обов`язків прапорщик ОСОБА_8 , відповідно до положень Військової присяги та ст. ст. 11, 16, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституцій України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів, беззастережно виконувати накази начальника, стримувати інших й самому не допускати негідних вчинків.

Відповідно до ст. 37 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаних неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

28.08.2014 року прапорщик військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_8 на підставі припису № 56 від 28.08.2014 року вибув із постійного місця дислокації даної військової частини в зоні АТО до ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшого проходження військової служби та відповідно по прибуттю, а саме з 29.08.2014 року перебуває у підпорядкуванні посадових осіб Вінницького ОВК.

ОСОБА_8 , на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 140 від 29.08.2014 року був прикомандирований до ІНФОРМАЦІЯ_4 для подальшого проходження військової служби та виконання посадових обов`язків.

04 вересня 2014 року військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_3 видано наказ № 351 «Про повернення військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 до місця виконання завдання». Вказаний наказ був виданий повноважною особою, у межах її повноважень, із дотриманням належної форми і порядку його відання, ґрунтується на законі, за змістом не суперечить чинному законодавству та не пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина, і є законним.

Проте, будучи невдоволеним від вибуття до місця постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , розуміючи, що військова частина дислокується в зоні проведення АТО та приймає участь у бойових діях, у прапорщика ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на відкриту відмову від виконання наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 351 від 04 вересня 2014 року «Про повернення військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 до місця виконання завдання», а також відмову від виконання обов`язків за посадою, що підриває боєготовність та боєздатність вказаної військової частини.

Реалізуючи задумане, прапорщик ОСОБА_8 відмовився ставити підпис про ознайомлення його з вищевказаним наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 та відмовився отримати припис про вибуття до місця постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про що було складено комісійний акт засвідчення відмови про ознайомлення з наказом від 06.09.2014 року та комісійний акт засвідчення відмови про отримання припису для убуття до нового місця служби від 08.09.2014 року прапорщика ОСОБА_8 , а також умисно, без будь-яких поважних причин, відкрито відмовився їх виконувати, про що усно заявив ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 ; тобто ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 06 вересня 2014 року близько 9:00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , який знаходився за адресою: АДРЕСА_2 діючи з прямим умислом, відкрито відмовився виконати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 351 від 04 вересня 2014 року « Про повернення військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 до місця виконання завдання» та припис щодо вибуття останнього до постійного місця дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в зоні проведення АТО, які були видані уповноваженою особою, в межах її повноважень, із дотриманням належної форми і порядку їх відання, а також ґрунтується на законі, за змістом не суперечить чинному законодавству, та згідно яких ОСОБА_8 був зобов`язаний 10 вересня 2014 року прибути до місця постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в зоні проведення АТО, тому своїми діями підірвав боєготовність та боєздатність вказаної військової частини.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вважає вирок незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що висновки суду, в частині доведеності його вини, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, їх не можна вважати допустимими, оскільки вони зібрані до початку досудового розслідування, а їх копії, що наявні в матеріалах провадження, не завірені належним чином. На думку обвинуваченого, такі порушення вплинули на рішення суду про його винуватість у вчиненому, на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та незастосування судом першої інстанції положень презумпції невинуватості особи, відповідно до Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Обвинувачений просить вирок скасувати, а кримінальне провадження відносно нього закрити.

Прокурор ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції, подав заперечення на дану апеляційну скаргу в який вважає вирок щодо ОСОБА_8 законним і обґрунтованим та просить відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши доповідь судді, виступи в дебатах: обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити скаргу без задоволення, а вирок суду - без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Юридична кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, є вірною.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_8 вини у вчиненому вона підтверджується зібраними і ретельно дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які засвідчили про відмову ОСОБА_8 проходити службу в зоні АТО, отримати припис, ставити свій підпис про ознайомлення з доведеним до нього наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 та виконувати його; дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами - приписом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 28.08.2014 року № 56, згідно якого прапорщику ОСОБА_8 пропонується 28.08.2014 року вибути до м. Вінниці в підпорядкуванні ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 64); витягом із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29.08.2014 року № 140 (а.с. 70, 72); наказом військового комісара Вінницького ОВК № 351 від 04.09.2014 року, згідно якого військовослужбовцям військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що знаходяться у відрядженні та виконують обов`язки в військових комісаріатах області, за місцем їх призову, наказано до 10.09.2014 року вибути до місця виконання завдань військової частини польова пошта НОМЕР_1 (а.с. 82); актом засвідчення відмови про ознайомлення з наказом № 351 Вінницького ОВК від 04.09.2014 року, згідно якого прапорщик ОСОБА_8 відмовився ставити підпис про ознайомлення з цим наказом, мотивуючи це тим, що відмовляється проходити службу в зоні АТО в Луганській та Донецькій областях та просить звільнити його в запас (а.с. 91); наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 145 від 08.09.2014 року, згідно якого прапорщик ОСОБА_8 перебував у відрядженні у ІНФОРМАЦІЯ_5 , за місцем його призову, а з 08.09.2014 року вважається таким, що вибув до військової частини (а.с. 97, 99, 101); приписом військового комісара Вінницького ОВК № ВП/228 від 08.09.2014 року в якому прапорщику ОСОБА_8 пропонується 08.09.2014 року вибути до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби (а.с. 112); актом засвідчення відмови прапорщика ОСОБА_8 про отримання припису від 08.09.2014 року (а.с. 117), іншими доказами.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції в повній мірі дотримався положень ст.65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення кримінального покарання", відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, судом враховані вимоги ч.2 ст.50 КК України, згідно якої покарання має на меті на тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Призначене винному покарання із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України відповідає вищенаведеним вимогам закону. Судом враховано характер і ступень суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має на утримані двох малолітніх дітей, відсутність обтяжуючих обставин.

Необхідність і достатність такого покарання для обвинуваченого належним чином мотивовані у вироку, воно відповідає положенням Кримінального Закону, а тому апеляційний суд з ним погоджується, а вирок вважає законним і справедливим.

Що стосується доводів обвинуваченого про неповноту судового розгляду яка полягає в тому, що в судовому засіданні не досліджені повноваження ІНФОРМАЦІЯ_6 полковника ОСОБА_12 , правомірність видання ним наказів, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки вони не є предметом судового розгляду у даному кримінальному провадженні і не впливають на повноту судового розгляду.

Дане провадження розглядається судом стосовно прапорщика ОСОБА_8 і лише в межах висунутого йому обвинувачення.

Надані стороною обвинувачення докази ретельно досліджувались судом першої інстанції, вони достатньо проаналізовані у вироку, а тому обґрунтовано покладені в його основу.

Твердження апелянта про недопустимість доказів є безпідставними, оскільки незважаючи на те, що у справі дійсно наявні не завірені копії та ксерокопії наказів, приписів та інших документів, по кожному з них слідчим військової прокуратури Вінницького гарнізону прийняте процесуальне рішення відповідно до положень КПК України у вигляді постанови про визнання вказаних актів документом.

Крім того, в ході апеляційного розгляду прокурором були надані належним чином завірені копії документів, а саме: постанова про виділення матеріалів досудових розслідувань від 06.03.2015 року, реєстр матеріалів досудового розслідування № 000099 від 03.03.2015 року та 2 супровідні листи на адресу військового комісара Вінницького ОВК які, за клопотанням прокурора, судом долучені до справи.

Посилання на недопустимість доказів з приводу того, що, нібито, досудове розслідування по даному кримінальному провадженню розпочалося значно раніше ніж прийняті слідчим постанови про визнання наказів документами, що датовані 16 та 24 жовтня 2014 року, колегія судів вважає хибними, оскільки кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000099 від 03 березня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України. Проте, в реєстрі матеріалів досудового розслідування міститься постанова ст. прокурора військової прокуратури Вінницького гарнізону лейтенанта юстиції ОСОБА_6 від 06 березня 2015 року про виділення матеріалів досудового розслідування із кримінального провадження № 0000065 від 26.09.2014 року.

Згідно ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку, встановленому цим Кодексом.

Перевіривши доводи апелянта, колегія суддів вважає докази обвинувачення допустимими, оскільки порядок їх отримання не суперечить положенням КПК України, а їх достовірність підтверджується прийнятими слідчим процесуальними рішеннями (постановами про визнання документом).

Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують вини обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєному. Невизнання ним своєї провини колегія суддів вважає способом захисту від пред`явленого йому обвинувачення з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в ході апеляційного розгляду не встановлено, а тому підстав для скасування вироку і закриття кримінального провадження апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 24 червня 2015 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді:
З оригіналом вірно: