Справа № 699/662/15-к
Номер провадження 1-кп/699/70/15
УХВАЛА
/ в порядку ст.331 КПК /
27.11.2015 м.Корсунь-Шевченківський

Корсунь - Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання процесуального прокурора ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000170, внесеному до ЄРДР 14.07.2015, який затверджений 14.07.2015 заступником прокурора Корсунь-Шевченківського району ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою строком на 60 днів кожному, щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Агджабеді, Азейрбайджан, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, утриманців немаючого, непрацюючого, раніше судимого, обрано запобіжний захід - тримання під вартою по 01.12.2015 включно,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186 КК України;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Мар`янівка Шполянського району Черкаської області, зареєстрованого по АДРЕСА_3 , а проживаючого по АДРЕСА_4 , з неповною середньою освітою, неодруженого, утриманців немаючого, непрацюючого, обрано запобіжний захід - тримання під вартою по 01.12. 2015 включно,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186 КК України ;

за участі:

з боку обвинувачення:

заступника прокурора Корсунь-Шевченківського району ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

з боку захисту:

обвинувачених: ОСОБА_4 та його захисника, адвоката ОСОБА_8 ; ОСОБА_5 та його захисника, адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

24.07.2015 до Корсунь - Шевченківського районного суду Черкаської області поступив вказаний обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування, копія яких вручена обвинуваченим 14.07.2015, а 07.08.2015 дане кримінальне провадження призначено до судового розгляду в режимі відеоконференції на 14.08.2015, але не проведено у зв`язку з тим, що обвинувачені відмовилися від проведення судового розгляду у режимі відеоконференції, а тому розгляд відкладено на 28.09.2015, а через неявку адвоката на 01.10.2015, але у зв`язку з необхідністю надання обвинуваченому ОСОБА_5 правової допомоги адвокатом, призначеним центром вторинної правової допомоги, відкладено на 30.10., 06.11.2015, але розгляд не розпочато через не доставку обвинувачених конвойною службою.

27.11. 2015 під час розгляду кримінального провадження по суті та при відкладенні у зв`язку із заявленим прокурором клопотанням про виклик свідків та вчинення інших процесуальних дій, прокурор заявив письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обом обвинуваченим строком на два місяці кожному, але не довше 60 днів, мотивуючи це тим, що строк по запобіжному заходу вигляді тримання під вартою закінчується, розгляд кримінального провадження не закінчено, оскільки необхідно вчинити ще ряд процесуальних дій, а тому прокурор просить продовжити саме даний запобіжний захід, бо для обох обвинувачених залишилися ті ж ризики, які були і при обранні вказаного запобіжного заходу.

Прокурор дане клопотання обґрунтував наступним: що обидва обвинувачені обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, не мають роботи, а значить засобів до існування, не мають постійного місця проживання, а також можуть впливати на свідків, мають негативну репутацію, бо були раніше неодноразово судимими,в т.ч. і з скасуванням іспитового строку, можуть переховуватися від суду, вчиняти нові злочини, іншими відділеннями поліції Черкаської області їм вручено підозри у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 186,187 КК України, що також негативно впливає на їх репутацію.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що він має постійне житло, має негативний стан здоров`я - хворобу шлунку, але доказів про це не надав, а також що він не буде ухилятися від явки до суду, не буде впливати на свідків, потерпілих та не буде змінювати місце проживання, вчиняти нових злочинів, а тому просить суд змінити такий на домашній арешт.

Адвокат обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_8 підтримав заявлене обвинуваченим клопотання, пояснивши, що на даний час вже відсутні ті ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу - тримання під вартою, а тому вважає, що даний запобіжний захід необхідно змінити на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 залишив розгляд даного клопотання на розсуд суду.

Адвокат обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_9 такої ж думки що і обвинувачений.

Потерпілі ОСОБА_6 і ОСОБА_7 залишили розгляд даного клопотання на розсуд суду.

Суд, заслухавши заявлене клопотання та думку учасників судового провадження, вважає, що заявлене прокурором клопотання підлягає до задоволення, а клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його адвоката щодо зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, не можуть бути задоволені, при цьому судом враховуються вимоги ст.ст. 177, 178, п. 4 ч. 2 ст.183 ,194 КПК України та рішення Європейського Суду з прав людини.

Так, відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити вказані вище дії.

Відповідно до положень ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у злочині, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; його репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються вказані у клопотанні обставини.

Відповідно до ст.194 КПК, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність хоча би одного з ризиків, передбачених ст.177 КПК, на які вказав прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім вказаних вимог закону, суд враховує і те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції про захист прав людини та ст.17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому, при розгляді вказаного клопотання про продовження строку тримання під вартою обох обвинувачених, суд керується і рішеннями вказаної міжнародної судової установи, які є обов`язковими для виконання судами України.

Так у п.36 свого рішення у справі «Москаленко проти України» Європейський Суд зазначив, що органи судової влади при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та при продовженні строку тримання під вартою посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

У п. 37 вказаного рішення, щодо ризику того, що заявник переховуватиметься від слідства і суду та примушуватиме свідків давати неправдиві показання, то Суд зазначив, що у своїх рішеннях про тримання особи під вартою органи державної влади повинні вказати конкретні причини, на підставі яких вони дійшли висновку про необхідність продовження саме такого запобіжного заходу.

А у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" Європейський Суд у своєму рішенні зазначив, що зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" поняття «обґрунтована підозра`означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

У п. 75 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 наголошено, що тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав є несумісним з принципом захисту, а обмеження розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції.

З урахуванням вказаних вимог закону, рішень Європейського Суду, обставин, названих прокурором, обвинуваченим ОСОБА_4 та його захисником, доведених обставин, суд вважає, що строк тримання обвинувачених під вартою необхідно продовжити з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що запобіжний захід - тримання під вартою, був обраний обом обвинуваченим 11.06.2015, продовжувався і остаточно даний строк закінчується 01.12.2015 включно.

А оскільки строк тримання обвинуваченим під вартою спливає на вказану дату, а судове провадження не закінчене розглядом і не буде завершене до вказаного часу, тому суд і вирішує питання щодо доцільності продовження тримання обох обвинувачених під вартою на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Суд, з урахуванням встановлених обставин, вважає, що на даний час так і залишилися ризики, які дають достатні підстави вважати, що обидва обвинувачені можуть перешкоджати будь-яким чином здійсненню кримінального провадження.

Крім того, обвинувачені не мають роботи, а значить засобів до існування, не мають сім`ї, утриманців, постійного місця проживання, оскільки зареєстровані в одному місці, проживають в іншому; кожен обвинувачується у вчиненні 2-х тяжких злочинів, за які передбачено покарання від 4 до 6 років позбавлення волі у разі визнання їх винуватими.

Крім того, суд вважає, що обвинувачені можуть у будь-який час переховуватися від суду, вчиняти інші протизаконні дії, в т.ч. впливати на свідків у справі, понятих, оскільки на даний час допит таких не проведено.

Крім того, у суду маються дані про наявність вручених підозр обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.186, 187 КК України у інших райноах області, що також створює негативну репутацію обвинувачених ( п.10 ч.1 ст.178 КПК)

З урахуванням доведених прокурором ризиків, що передбачені у ст. 177 КПК України, вказаних в ухвалі обставин, які були встановлені вже судом, суд приходить до висновку, що на даний час відсутня позитивна репутація відносно обох обвинувачених та суду не надано доказів, які б давали суду достатні підстави для застосування іншого запобіжного заходу.

Таким чином,з урахуванням ступеня суспільної небезпечності вмінених обвинуваченим злочинів, які є тяжкими; міру покарання за такі, при визнанні їх винуватими; з урахуванням особи кожного з обвинувачених, віку обох обвинувачених, які є відповідно 1971 і 1977 р.н., їх стан здоров"я, тобто при відсутності факторів, які б формували позитивну репутацію обвинувачених, при наявності на даний час ризиків, на які вказав прокурор, які ним доведені та які встановлені судом, суд вважає доцільним продовжити відносно обох обвинувачених строк тримання їх під вартою на 2 місяці кожному, в межах, встановлених ч.1 ст.197 КПК, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст. 176 КПК України, в т.ч. і домашній арешт, не може запобігти доведеним прокурором ризикам.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника, без надання відповідних доказів, про можливість зміни вказаного запобіжного заходу, не є достатньою підставою для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, бо не виключають названих в ухвалі ризиків, а для лікування вказаної хвороби є санчастина у СІЗО.

Крім того, у суду відсутні будь-які дані щодо засудження обвинувачених іншими судами області, тому суд продовжує строк тримання під вартою обом обвинуваченим, який не може перевищувати 60 днів, відповідно до вимог ч.1 ст.197 КПК України.

При продовженні вказаного запобіжного заходу суд виконує вимоги ст.115, ч.1 ст.197 КПК України щодо правильності обчислення таких строків.

Керуючись Законом України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»; РЄСПЛ у справах «Москаленко проти України», «Харченко проти України» та «Нечипорук і Йонкало проти України»; ст.ст. 115, 177, 178, ч.1, п. 5 ч. 2 ст. 183, ч.1 ст.197, ст.ст.194, 196, 203, 205, 331 КПК України,

суд

УХВАЛИВ:

По кримінальному провадженню № 0000170 відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186 КК України, продовжити строк тримання під вартою обом обвинуваченим:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на два місяці, з 27 листопада 2015 по 25 січня 2016 включно;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строком на два місяці, з 27 листопада 2015 по 25 січня 2016 включно.

Дана ухвала відносно обох обвинувачених підлягає негайному виконанню після оголошення і діє по 25 січня 2016 року включно.

Копія ухвали після проголошення підлягає негайному врученню прокурору у даному кримінальному провадженні, обвинуваченим.

Копію ухвали для виконання направити начальнику СІЗО № 30 УДДУ з ПВП у Черкаській області.

Копію ухвали направити прокурору Корсунь-Шевченківського району для відому, а начальнику Корсунь-Шевченківського відділення поліції Звенигородського відділу ГУ Національної поліції в Черкаській області, для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1