У х в а л а

іменем україни

14 грудня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2015 року у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки та жительки

АДРЕСА_1 ,

засудженої за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК,

у с т а н о в и в :

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2015 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 191 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 75 КК її звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Ухвалою апеляційного суду зазначений вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватою і засуджено за те, що вона в період часу з 31 березня по 05 квітня 2015 року, працюючи продавцем в кіоску ТОВ «ТД Торгівля», що на куті вулиць 1-ї Слобідьської та Севастопольської в м. Миколаєві, будучи матеріально відповідальною особою, привласнила з каси товариства ввірені їй кошти на загальну суму 2010,61 грн. та розпорядилась ними на власний розсуд.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК від відбування покарання, не зазначив, що звільняє її лише від основного покарання, внаслідок чого застосував дану норму закону і до додаткового покарання. Крім того, апеляційний суд усупереч вимогам ст. 419 КПК не зазначив підстав, з яких апеляційну скаргу прокурора визнано необґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину та кримінально-правова оцінка її діянь у касаційній скарзі не оспорюється.

Стосовно ж доводів прокурора про порушення при звільненні засудженої від відбування покарання вимог ст. 75 КК, то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними.

У силу ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення засудженої від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК. При цьому звільнення від покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій, положеннями даної норми закону не передбачено, тому призначене додаткове покарання слід виконувати реально.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення, а стосовно доводів апеляції прокурора, аналогічних доводам його касаційної скарги, навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з чим погоджується й колегія суддів.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_4 .

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3