В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.12.2012 Білоцерківський міськрайонний суд в складі:

головуючий суддя Закаблук О. В. ,

при секретарі Шовкопляс С. П.,

з участю прокурора Мазурок Б.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Біла Церква справу про обвинувачення за ст. ст.185 ч.2, 389 ч.2КК України ОСОБА_1, 23.03.1991року народження, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одружений, не працює, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше судимий 23.11.2011 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст.190 ч.1 КК України до 240 годин громадських робіт,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, будучи раніше судимим 23.11.2011 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. 190 ч. 1 КК України до 240 годин громадських робіт, умисно ухилився від відбування громадських робіт за вироком суду, а саме:

23.01.2012 р. вирок Білоцерківського міськрайонного суду від 23.11.2011 року надійшов на виконання до Білоцерківського міськрайонного відділу кримінально виконавчої інспекції (КВІ).

ОСОБА_1, 10.02.2012 року будучи ознайомлений з порядком та умовами відбуття покарання у виді громадських робіт, попереджений про відповідальність за ухилення від його відбування, після вручення цього ж дня йому направлення до Білоцерківської ЗОШ №1 для відпрацювання встановленого судом строку громадських робіт, без поважних причин жодного разу з 09.04.2012 року до 08.05.2012року умисно до Білоцерківської ЗОШ №1 для відбування призначеного покарання у вигляді проходження громадських робіт не з'явився, чим ухилився від відбування зазначеного покарання не пов'язаного з позбавленням волі.

Згідно довідки Білоцерківського МВ КВІ, станом на 16.08.2012 року ОСОБА_1 відбув 76 годин із встановленого йому покарання у вигляді 240 годин громадських робіт.

Крім цього ОСОБА_1, продовжуючи свою злочинну діяльність, в невстановлений судом день в невстановлений час, в квітні 2012 року, перебуваючи в АДРЕСА_1, у своєї неповнолітньої знайомої ОСОБА_2, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу з вази, що стояла на підвіконні в кімнаті, в якій безпосередньо проживає ОСОБА_2, вчинив крадіжку золотих виробів, а саме: золотого чоловічого персня, вагою 6,66 гр., вартістю 3663 грн., золотої обручки, вагою 3,27 гр., вартістю 1798,5 грн., золотого ланцюжка-браслета, вагою 2 гр., вартістю 1100 грн., двох золотих хрестиків, вагою по 1 гр. кожний, вартістю по 550 грн. кожний, належні гр. ОСОБА_3, чим спричинив потерпілому матеріального збитку на загальну суму 7661,5 грн.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, цивільний позов потерпілого ОСОБА_3 на суму 7700 грн. визнав повністю та суду показав, що під час відбування покарання у вигляді громадських робіт самостійно вирішив більше не з»являтись до школи, де виконував громадські роботи, так як йому не забезпечили належної роботи, допомоги в роботі по перенесенню лісів, яку він виконував в школі. При цьому він не звертався до кримінально-виконавчої інспекції з приводу забезпечення йому іншої роботи, а взагалі перестав з»являтись до школи для відбування покарання за вироком суду.

З приводу крадіжки золотих речей вину у вчиненому визнає в повному обсязі, суду показав, що вирішив викрасти золоті речі у своєї знайомої неповнолітньої ОСОБА_4, які як він бачив знаходились

у неї в квартирі в вазі на підвіконні, так як у нього були матеріальні забруднення. Використавши те, що ніхто з присутніх його не бачить, він викрав золоті прикраси та вироби з вази та використавши свого знайомого, здав золоті речі у ломбард, отримані гроші витратив на власні потреби. Зобов»язується відшкодувати спричинені ним збитки у повному обсязі потерпілому.

Визнаючи себе повністю винним та не оспорюючи фактичні обставини справи підсудний просив суд не досліджувати докази, зібрані у справі досудовим слідством, після роз»яснень положень ст.299 КПК України у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Допитавши підсудного, заслухавши прокурора, який підтримав обвинувачення в повному обсязі, дослідивши характеризуючи підсудного матеріали справи, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 дійсно вчинив злочини, передбачені ст.ст.389 ч.2, 185 ч.2 КК України, його дії вірно кваліфіковані органами досудового розслідування за ст.389 ч.2 КК України як умисне ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання, за ст.185 ч.2 КК України як умисне таємне викрадення чужого майна за кваліфікуючою ознакою повторність, так як 23.11.2011 року ОСОБА_1 був засуджений за злочин, передбачений ст.190 ч.1 КК України, його вина у вчиненні зазначених злочинів доведена в судовому засіданні і він підлягає покаранню за санкціями названих статей.

При призначенні покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєних злочинів, обставини, що пом'якшують відповідальність: підсудний свою вину визнав повністю, щиро розкаюється в скоєних злочинах.

Обставин, які б обтяжували відповідальність підсудного судом не встановлено.

За місцем проживання підсудний характеризується позитивно, не одружений, не працює, матеріальні збитки потерпілому ОСОБА_3 у добровільному порядку не відшкодував, а тому суд вважає, що перевиховання підсудного ОСОБА_1 можливе лише в у мовах ізоляції від суспільства, так як підсудний не став на шлях виправлення після того, як був засуджений за вчинення попереднього корисливого злочину, вчинив два нові умисні злочини до повного відбуття покарання за попереднім вироком, а тому суд вважає, що його особа становить суспільну небезпеку, для виправлення ОСОБА_1, попередження нових злочинів проти власності підсудному слід призначити покарання в умовах ізоляції від суспільства у вигляді позбавлення волі в межах санкцій ст.185 ч.2, 389 ч.2 КК України та підсудному слід призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів, згідно ст.70,72 КК України та згідно ст.71 КК України врахувати покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 23.11.2011 року.

Враховуючи визнання цивільного позову підсудним суд вважає, що на користь потерпілого ОСОБА_3 слід стягнути з підсудного ОСОБА_1 7700грн. завданої матеріальної шкоди внаслідок викрадення золотих виробів.

Речові докази, судові витрати по справі відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_1 визнати винним в скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.389 ч.2, 185 ч.2 КК України і призначити покарання: за ст.389 ч.2 КК України у вигляді 1 року обмеження волі, за ст.185 ч.2 КК України у вигляді 2-х років позбавлення волі.

На підставі ст.70ч.1,72 КК України ОСОБА_1 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки.

Згідно ст.71,72 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.11.2011 року, остаточне покарання ОСОБА_1 визначити в 2 роки 10 днів позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 7700 грн. завданої матеріальної шкоди.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою в СІЗО № 13 Державного Департаменту України по виконанню покарань у м.Києві та Київській області .

Строки відбування покарання вираховувати з часу затримання ОСОБА_1, 30.11.2012 року, 11 годин 30 хвилин.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Київської області протягом 15 діб з моменту проголошення вироку.

Суддя: О. В. Закаблук