Справа №11-471/10 Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року вересня «09» дня. Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Лугового М.Г.,

суддів - Лантушенка Ю.Ф., Гончарова М.В.,

з участю прокурора - Кононенко К.М.,

засуджених - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми кримінальну справу за апеляціями засуджених ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від Об липня 2010 року, яким, -

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканка м.Суми, вул.Псільська,17, кв.З, раніше не судима,

засуджена за ст. 187 ч.2 КК України, з застосуванням ст.69 КК України, до 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

засуджена за ст. 296 ч.2 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 79 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки та зобов'язана повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи, навчання і періодично з'являтися для реєстрації.

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканець м.Суми, вул.Псільська,17, кв.З, раніше не судимий,

засуджений за ст. 187 ч.2 КК України КК України до 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

засуджений за ст. 296 ч.2 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканець АДРЕСА_1, раніше судимий:

28.08.2009 р. за ст. 122 ч. 1, 296 ч. З, 70, 75 КК України Білопільським районним судом Сумської області до 2 років 6 місяців позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців,

засуджений за ст. 187 ч.2 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна;

засуджений за ст. 296 ч.2 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено 7 (сім) років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна.

Вирок Білопільського районного суду від 28 серпня 2009 р., яким він засуджений до 2 років 6 місяців позбавлення волі умовно, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців вироком виконувати самостійно.

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_4,

мешканець с.Никонці Сумського району Сумської області, раніше не судимий,

засуджений за ст. 187 ч.2 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, до 5 (пяти) років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна;

засуджений за ст. 296 ч.2 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання 5 (пять) років, з конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_5,

мешканець АДРЕСА_2, раніше судимий:

1) 27.11.2001 р. за ст.ст.185 ч.3,69 КК України до 2 років виправних робіт;

2) 10.04.2002 р. за ст.ст.185 ч.З, 15. 185 ч.З, 70, 71 КК України до 2 років 9 хмісяців позбавлення волі:

3) 17.06.2004 р. за ст.ст.15,185 ч.З,71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

4) 21.07.2004 р. за ст.ст.185 ч.З,70 ч.4 КК України до 3 років 5 місяців позбавлення волі:

5) 25.03.2008 р. за ст.395 КК України до 1 місяця 15 днів арешту,

засуджений за ст. 187 ч.2 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна;

засуджений за ст. 296 ч.2 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання 7 (сім) років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 і ОСОБА_3 на користь НДЕКЦ при ГУМВС України у Сумській області судові витрати у розмірі 75 грн. 12 коп., - по 15 грн. 02 коп. з кожного, за проведення по кримінальній справі судової експертизи. В разі відсутності заробітку чи майна у засудженої ОСОБА_8, необхідних для сплати судових витрат, стягнути з її батьків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 7 грн. 51 коп.

За вироком суду ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_2Е, ОСОБА_7 і ОСОБА_11 визнані винними і засуджені за вчинення таких злочинів.

17 липня 2009 року близько 22.00 год. неповнолітня ОСОБА_4, спільно зі своїм співмешканцем ОСОБА_6 та їх малолітньою донькою ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6, прийшли до дитячого парку «Казка», який розташований за адресою м. Суми, пр-кт. Шевченка, де, познайомившись з ОСОБА_11, ОСОБА_2 та ОСОБА_7, на літній площадці вживали алкогольні напої до ранку наступного дня. 18 липня 2009 року близько 06.00 год. повз них, займаючись спортом, пробігали раніше незнайомі ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_12

A. Г.. ОСОБА_4 зробила їм зауваження, щоб вони тихіше бігали, та не будили дитину. Після чого ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_12 побігли по великому колу дитячого парку, щоб уникнути конфлікту, відреагувавши на зауваження ОСОБА_4

Незважаючи на це ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_2, ОСОБА_7 перебуваючи у стані алкогольного спяніння, скориставшись незначним приводом до вчинення злочину, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, групою осіб, наздогнавши на біговій доріжці парку поряд з кафе «Казка» ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_12, зупинили їх, ОСОБА_6, гучно виражаючись нецензурною лайкою, вдарив ОСОБА_13 в спину та почав наносити йому удари кулаками по тулубу та обличчю. Злочинні дії останнього підтримали ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_2

B. Е., ОСОБА_7, висловлюючись при цьому нецензурною лайкою на адресу потерпілого, почали бити потерпілого руками та ногами у різні частини тіла . В ході цього побиття вони зігнали потерпілого вниз з доріжки до стадіону парку, де продовжували бити потерпілого впродовж 2-3 хвилин. Цими діями вони заподіяли потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді: забоїв м'яких тканин обличчя, тімяної області голови, лівої щелепи, численних синців на голові, обличчі та тілі, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Безпосередньо, після вчинення хуліганських дій, подавивши волю потерпілого до опору. 18 липня 2009 року близько 6 години 5 хвилин, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_2, ОСОБА_7 за попередньою змовою, групою осіб, реалізуючи єдиний злочинний намір, направлений на противоправне відкрите заволодіння майном потерпілого ОСОБА_13, діючи з прямим умислом, с корисливою метою, направленою на заволодіння майном потерпілого, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння матеріального збитку потерпілому, вчинили напад на ОСОБА_13 з метою заволодіння його майном.

При цьому ОСОБА_4 виказала вимогу потерпілому ОСОБА_13 віддати наявні у нього гроші, на що потерпілий побоюючись, за своє життя та здоровя, віддав ОСОБА_4 наявні у нього гроші у сумі 5 грн. Після цього ОСОБА_4 почала виказувати вимогу потерпілому на передачу його мобільного телефону, що виділявся через кишеню джинсів, та при цьому протягувала руку до кишені потерпілого, щоб витягнути телефон потерпілого, але ОСОБА_13, тримаючи руку біля кишені, утримав мобільний телефон та не допустив заволодіння ОСОБА_4 його телефоном. Далі ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_11, ставши навколо потерпілого, приєдналися до злочинних дій ОСОБА_4 та почали погрожувати потерпілому вбивством та застосуванням насильства. Зокрема ОСОБА_4 погрожувала вивезти потерпілого за місто в поле та закопати, якщо він не віддасть телефон. ОСОБА_6, тримаючи свою руку за спиною, в якій

знаходилася запальничка та давши зрозуміти потерпілому, ніби то в руці ніж, почав висказувати погрози вбивством потерпілого.

ОСОБА_2 став також погрожувати потерпілому вбивством, вказуючи на фрагмент металевого кута, який знаходився поруч на землі, попередив, що в разі якщо потерпілий вчинить опір спробам ОСОБА_4 заволодіти мобільним телефоном, то він цим кутом пробє йому голову. ОСОБА_7 та ОСОБА_3 підтримували злочинні дії ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_2, вимагали негайно віддати мобільний телефон ОСОБА_4

ОСОБА_6, діючи з єдиним умислом з іншими підсудними, запитав у потерпілого, чи розуміє він, що може сьогодні померти і одночасно наніс удар кулаком в обличчя потерпілого, а потім захопив потерпілого руками за голову, почав наносити удари коліном в обличчя потерпілого, одночасно ОСОБА_4, обшукавши кишені потерпілого, заволоділа його мобільним телефоном «Нокія 3110» вартістю 534 грн., який вона передала ОСОБА_6. При спробі потерпілого забрати свій мобільний телефон, ОСОБА_6 ударив його в обличчя, а його злочинні дії підтримати ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_7, котрі стали знову бити потерпілого руками у різні частини тіла. Побиття потерпілого було припинено після появлення працівників міліції. ОСОБА_6 побачивши автомобіль міліції, повернув мобільний телефон потерпілому.

У поданих апеляціях та доповненнях до них:

- засуджений ОСОБА_15, не оспорюючи юридичної кваліфікації його дій, прохає помякшити призначене йому покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, прохає урахувати його молодий вік, визнання ним повністю його вини, те що в нього на утриманні є малолітня донька та дружина від цивільного шлюбу, яка не має працевлаштування, а тому вони потребують матеріального забезпечення та його піклування. Вказує на той факт, що потерпілому було відшкодовано матеріальну та моральну шкоду.

засуджений ОСОБА_2 прохає скасувати вирок суду, посилаючись на те, що судом не було враховано його показів щодо того, що він не погрожував потерпілому застосуванням насильства небезпечного для життя, а також відсутність попередньої змови групи осіб, і що розбійного нападу він не вчиняв, але не заперечує про вчинення ним хуліганських дій. Вказує, що суд не врахував даних про його особу і те, що він раніше не судимий, на утриманні має неповнолітнього сина та вагітну дружину з якою перебуває в цивільному шлюбі. Зазначає, що в порушення ст. 344 КПК України ним не було отримано копії вироку суду, а також в порушення ст. 87 КПК України, їм не було повідомлено про виготовлення протоколу.

засуджений ОСОБА_3 прохає переглянути справу, і посилається на те, що між засудженими не було попередньої змови на вчинення злочину, він не був ініціатором бійки та не заволодівав грошима і телефоном потерпілого, йому не погрожував, просить з урахуванням його характеристики, наявності у нього літньої бабусі, малолітнього сина та дружини з якою він перебуває в цивільному шлюбі, що при судовому розгляді справи було допущено ряд порушень процесуального закону.

- засуджений ОСОБА_7, не оспорюючи правильності юридичної кваліфікації його дій за ст. 296 ч. 2 КК України, вважає, що судом було безпідставно засуджено його за ст. 187 ч. 2 КК України. Вказує, що засуджена ОСОБА_8 відкрито заволоділа мобільним телефоном потерпілого, а оскільки він не був знайомим до цього часу з засудженою ОСОБА_4 і не мав ніякого відношення до відкритого заволодіння майном потерпілого, тому вказує на те, що він і не міг діяти за попередньою змовою у діях з метою розбійного нападу. Прохає змінити вироку суду щодо нього, скасувавши вирок в частини притягнення його за ст. 187 ч. 2 КК України. Прохає врахувати дані про його особу, те, що він раніше не судимий, має позитивні характеристики, свою вину в скоєнні хуліганських дій визнав повністю і щиро розкаявся у вчиненому, тяжких наслідків від його дій не настало, має поганий стан здоровя - переніс менінгіт головного мозку.

Вислухавши доповідь судді, засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які підтримали свої апеляції, засуджену ОСОБА_4, яка погодилася з вироком щодо неї, адвоката ОСОБА_5, який підтримав апеляцію засудженого ОСОБА_7, думку прокурора Кононенко К.М. про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

Факти вчинення засудженими ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3 злочинних дій за обставин, викладених у вироку, доведені дослідженими судом першої інстанції такими доказави.

Так, засуджена ОСОБА_8 свою вину у вчиненому при викладених вище обставинах визнала частково, давши суду свідчення, згідно яких ніч з 17 липня 2009 року на 18 липня 2009 року вона провела в дитячому парку «Казка» по пр-ту Шевченко м. Суми, спільно зі своєю донькою ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6, співмешканцем ОСОБА_16 та ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_7, з котрими вживали алкогольні напої - пиво до ранку. Близько 06.00 год. повз них пробігав ОСОБА_13 та дві дівчини спільно з ним, вони займались спортом. Коли вони бігли на наступне коло, вона сказала їм щоб вони тихіше бігали, але вони не відреагували та пробігли мимо. Під час того, як вони бігли на третє коло, вона запропонувала наздогнати вказаних «спортсменів» та запитати в них чому вони не реагують на зауваження. Після її слів, всі встали та побігли доганяти вказаних спортсменів, наздогнали їх, ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_13 кулаком в спину, підбігли ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_2 почали бити його руками та ногами в різні частини тіла.

Потім ОСОБА_4 запитала, що є цінного у потерпілого, той відповів, що лише 5 грн. та мобільний телефон, почала вимагати їх передачі, той передав 5 грн., а коли потерпілий відмовився передати телефон, всі присутні ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_2, ОСОБА_7 почали також її підтримувати та вимагати негайно передати майно. ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_13 в обличчя, а ОСОБА_4 витягла у потерпілого з кишені мобільний телефон та передала його ОСОБА_6. Вину у вчиненому визнає частково, бо вважає, що не було попередньої змови з підсудними про вчинення злочинів, вона не памятає чи були погрози потерпілому вбивством чи інші погрози небезпечні для життя та здоровя потерпілого. Крім того, вона не визнає того, що між підсудними була попередня змова на відкрите заволодіння майном потерпілого.

Засуджений ОСОБА_6 свою вину визнав частково, за ст. 296 ч. 2 КК України провину визнав, а за ст. 187 ч. 2 КК України вину не визнав, пояснивши, що відносно потерпілого не було реальних погроз позбавити життя та нашкодити його здоровю, не було попередньої змови на заволодіння майном потерпілого. Він підтвердив пояснення підсудної ОСОБА_4 і також підтвердив, що держав руку за спиною, коли потерпілий запитав, що в нього там є, він відповів, подивишся.

Засуджений ОСОБА_2 вину свою визнав частково та також надав пояснення аналогічні поясненню підсудної ОСОБА_4, повідомивши також,що він дійсно казав потерпілому . вказуючи на металевий кут, що він може проломити йому голову, якщо той буде махати руками, він вважає, що ці погрози не були реальними, що вони не були направлені на заволодіння майном потерпілого . Ніхто з підсудних не висловлював на адресу потерпілого реальні погрози вбивством чи заподіяння шкоди здоровю потерпілого, не було попередньої змови на заволодіння майном потерпілого. Визнає провину повністю в тому, що вони з хуліганських мотивів побили потерпілого.

Засуджений ОСОБА_7 вину визнав частково, визнає повністю вину за ст. 296 ч. 2 КК "України, не визнає вину за ст. 187 ч. 2 КК України, оскільки ні він, ні інші підсудні не виказували на адресу потерпілого реальних погроз позбавлення життя чи заподіяння шкоди здоровю потерпілого, не було попередньої змови з метою заволодіння майном. Надав в судовому засіданні пояснення аналогічні поясненням підсудної ОСОБА_4

Засуджений ОСОБА_11 в судовому засіданні свою вину визнав частково, оскільки він не висловлював відносно потерпілого погроз вбивством чи заподіянням шкоди здоровю потерпілого з метою заволодіння майном потерпілого. Дійсно ОСОБА_4 забрала у потерпілого 5 грн..

мобільний телефон, але він не мав такої мети. Він визнає провину тільки в хуліганських діях відносно потерпілого.

Показаннями потерпілого ОСОБА_13 в судовому засіданні, підтверджується, що 18 липня 2009 року близько 06.00 год. він бігав в дитячому парку «Казка» м. Суми, спільно з ОСОБА_14 та ОСОБА_17, бачив, що в центрі парку за столиками в палатці сиділи підсудні, хтось із них вигукнув, щоб вони тихіше бігали, бо дитина спить. Вони побігли на іншу доріжку, але на доріжці під річкою в районі кафе «Казка» їх перестріли підсудні, ОСОБА_6 наніс удар в спину, потім підбігли решта підсудних, почали всі бити ногами та руками в різні частини тіла.

Потім, після побиття, підсудні обступили його колом, та ОСОБА_4 почала вимагати віддати 5 грн. та мобільний телефон, хтось з підсудних, що були позаду нього, приставляв до спини предмет, запитавши що йому дорожче телефон чи життя. ОСОБА_4 намагалась витягти з кишені мобільний телефон, погрожуючи разом з іншими підсудними, що його вивезуть за місто, закопають у полі, якщо він не віддасть мобільний телефон, він дуже злякався, оскільки всі підсудні були у нетверезому стані, діяли агресивно, навкруги нікого не було, ОСОБА_18 підтримував ОСОБА_6, погрожуючи побити чи вбити. ОСОБА_2, вказуючи на залізний предмет, погрожував його застосувати та пробити йому голову, якщо він не припинить чинити опір спробам ОСОБА_4 забрати мобільний телефон. ОСОБА_6, тримаючи руку за спиною та погрожуючи, казав, що чи розуміє він, що сьогодні він може померти. Він гадав, що у ОСОБА_6 за спиною ніж, злякався, запитав ОСОБА_6 чи в нього за спиною ніж, на що ОСОБА_6 повідомив, що зараз побачиш та наніс удар в обличчя кулаком, а потім схопивши його голову руками, став наносити удари коліном в обличчя потерпілого. ОСОБА_4 з кишені штанів вийняла телефон, котрий віддала ОСОБА_6М,. Він прохав повернути йому мобільний телефон, але його знову ударив ОСОБА_6, а потім стали знову бити всі підсудні кулаками у різні частини тіла. Хтось вигукнув «міліція», він також побачив автомобіль міліції і в цей час ОСОБА_6 повернув йому телефон. Він вважав погрози підсудних про застосування до нього вбивства та фізичного насильства, небезпечного для життя були реальними, вони діяли всі єдино, він їх сприймав як одну групу, яка вимагала у нього гроші та мобільний телефон. Заявлений до підсудних цивільний позов про стягнення 55 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди він не підтримує на даний час і не бажає стягувати з підсудних шкоду.

Свідченнями ОСОБА_14 та ОСОБА_12 на досудовому слідстві, дослідженими в судовому засіданні, підтверджується, що 18 липня 2009 року, близько 06.00 год. вони з ОСОБА_13 бігали в парку, займаючись спортом. В той час, коли вони пробігали повз палатки, помітили компанію молодих людей в кількості 5-6 чоловік, де також була одна дівчина, з дитячою коляскою. Пробігаючи повз них, один з чоловіків, з вище вказаної компанії викрикнув, щоб вони тут не бігали, бо розбудять дитину, що спить в колясці. На зауваження вони відповіли згодою, але дівчина з цієї компанії почала обурюватися та щось образливе вигукнула їм в слід. В той час коли вони пробігали по доріжці, що понад річкою, навпроти центру «Романтика» з одного боку та кафе «Казка» з іншого, перед стадіоном їм назустріч вийшли три чоловіки з компанії, що сиділа в палатці та почали до них вигукувати, щоб вони зупинилися та підійшли до них, загалом їх вигуки були адресовані ОСОБА_13. Потім ОСОБА_6, вдарив ОСОБА_13, потім підбігли інші підсудні, почали бити ОСОБА_13 руками в різні частини тіла. Про вказане вони з ОСОБА_12 зателефонували в міліцію.

Висновком судово-імедичної експертизи підтверджується, що у ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: крововиливів у лівій височній області, нижнього віка лівого ока, в потиличній області зліва, в області правого передпліччя, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

З висновку товарознавчої експертизи вбачається, що вартість викраденого у потерпілого телефону «Нокіа 3110» становить 529 грн.

Висновком судово-медичної імунологічної експертизи підтверджується, що на спортивних штанах підсудного ОСОБА_6 наявні сліди крові, що можуть належати потерпілому ОСОБА_13. Р Р

Таким чином, за дослідженими обставинами справи, суд дійшов до обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3 у вчиненні злочинних дій, зазначених у формулюванні обвинувачення вироку, вірно кваліфікувавши ці дії за ст. 187 ч. 2 КК України, оскільки вони вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечним для життя чи здоровя особи, що зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Судом також вірно кваліфіковані дії вказаних засуджених за ст. 296 ч. 2 КК України, оскільки вони грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, і вчинено групою осіб, та цю кваліфікацію злочинних дій засуджені в апеляціях не оспорюють.

Колегія суддів вважає, що викладені у апеляціях засуджених доводи про те, що вони не вчиняли розбійного нападу і між ними не було попередньої змови про це, спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_13, який до 18 липня 2010 року з засудженими був незнайомий, і у нього не було приводу та підстав обмовляти засуджених про характер і спосіб вчинення ними злочинних дій.

До того ж показання потерпілого ОСОБА_13 обєктивно узгоджуються дослідженими в судовому засіданні показаннями засуджених, даними ними на досудовому слідстві, коли вони по суті визнавали свою вину про їх попередню змову на вчинення розбійного нападу та про вчинення цього нападу, чому суд у вироку дав обєктивну оцінку, належним чином умотивувавши своє рішення про покладення в основу вироку вказаних показань засуджених на досудовому слідстві та показань потерпілого, які є послідовними в ході досудового та судового слідства, і немає підстав для того, щоб ці показання піддати сумніву.

З врахуванням викладеного, у колегії суддів немає підстав для зміни чи скасування вироку в частині засудження вищезазначених осіб за ст. 187 ч. 2 КК України за поданими апеляціями.

Факт несвоєчасного вручення засудженим копій вироку та неповідомлення їх про виготовлення протоколу судового засідання, про що наголошено у апеляції засудженого ОСОБА_2, не може бути підставою для зміни чи скасування вироку.

Призначені засудженим ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3 покарання відповідають вимогам ст. 65 КК України, коли суд врахував ступені тяжкості вчинених злочинів, особи винних, обставини, що помякшують покарання, і ці покарання необхідні й достатні для виправлення та попередження нових злочинів, у звязку з чим немає підстав для помякшення покарань цим засудженим за поданими апеляціями.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 362, 366, 377 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції засуджених ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 липня 2010 року щодо ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3 залишити без змін.

СУДДІ:

ОСОБА_19 ОСОБА_1 ОСОБА_20