Справа № 1326/3782/2012 Головуючий у 1 інстанції: Козюренко Р.С.
Провадження № 10/1390/328/12 Доповідач: Гончарук Л. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2012 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Гончарук Л.Я.

суддів Партики І.В., Грищука В.О.

з участю прокурора Дідовського М.Ю.

захисника-адвоката ОСОБА_1

обвинуваченого ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції на постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 16 травня 2012 року,

встановила:

цією постановою відмовлено в задоволенні подання слідчого СВ Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області про обрання ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та обрано останньому запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання.

ОСОБА_2 органом досудового слідства обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 296 ч.4 КК України.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції покликається на те, що рішення суду про відмову у задоволенні подання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_2 необґрунтованим, винесеним без врахування обставин вчиненого злочину, його суспільної небезпечності, а також без врахування особи обвинуваченого.

Вважає, що не можна погодитись із твердженнями суду про те, що ОСОБА_2 є особою молодого віку, оскільки останній ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на момент скоєння злочину обвинуваченому було 30 років, що аж ніяк не може свідчити про його молодість.

Окрім того, відсутність скарг з боку сусідів на ОСОБА_2 не може свідчити про його позитивну характеристику, а стан здоровя не може слугувати підставою для відмови в обранні запобіжного заходу, так як довідки військового комісара стосуються подій 1999-2000 років.

Наголошує, що судом безпідставно прийнято до уваги клопотання мешканців підїзду №4 по вул. Науковій, 94 в м. Львові щодо неправомірної поведінки потерпілих щодо обвинуваченого, оскільки такі адресовані слідчому по справі та мають бути предметом перевірки в ході досудового слідства та не можуть слугувати даними, які характеризують ОСОБА_2 як особу. Такі заяви суперечать матеріалам кримінальної справи, показам потерпілих та свідків і мають бути перевірені в ході проведення подальшого досудового слідства.

Також зазначає, що судом безпідставно не взято до уваги заяви ОСОБА_3 щодо можливості ОСОБА_2 вплинути на хід розслідування справи та чинити тиск на потерпілих і свідків, та обрання останньому запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Крім цього, судом не враховано фактичні обставини вчиненого злочину, а саме те, що ОСОБА_2 після завершення конфлікту з потерпілими, повернувся до останніх та застосував зброю до них, вистрілявши фактично весь магазин, спричинивши вогнепальні поранення трьом особам.

Просить скасувати постанову та направити подання слідчого на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про підтримання апеляції, пояснення обвинуваченого ОСОБА_2 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_4, які заперечили апеляцію та просять залишити постанову судді без зміни, розглянувши матеріали кримінальної, судової справ та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Як вбачається із постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" із відповідними змінами і доповненнями, взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв'язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 149 КПК України, можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов'язків, що випливають із ч.2 ст.148 КПК України і його належної поведінки, при цьому вказується на те, що взяття під варту на стадії дізнання і досудового слідства застосовується лише у випадку, коли є достатні підстави вважати, що ця особа може ухилитись від слідства й суду або виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі чи продовжувати злочинну діяльність.

Згідно із ст. 150 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім обставин, зазначених у статті 148 КПК України, враховуються також тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, її вік, стан здоров'я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують, що передбачено і п.10 згаданої постанови Пленуму Верховного суду України.

Колегія суддів вважає, що суддя районного суду зясував та правильно врахував, що обвинувачений ОСОБА_2 є особою молодого віку, його хворобливий стан здоров'я, що стверджується листом №4/1129 від 10 травня 2012 року військового комісара Яворівсько-Мостиського ОРВК, з якої вбачається, що ОСОБА_2 зарахований в запас за станом здоров'я, а саме через інфекційні та інші запалення шкіри і підшкірні клітковини, поширений псоріаз, поширена абсцедуюча і хронічна виразкова піодермія, має постійне місце проживання та реєстрації, працює на посаді менеджера із збуту в ТзОВ «Світ-Комфорту Львів», позитивно характеризується за місцем проживання та праці, що підтверджується характеристиками з місця праці та проживання, а також колективною заявою жителів під'їзду №4 по вул. Наукова, 94 м. Львова, які звертають увагу досудового слідства на неправомірну поведінку потерпілих щодо обвинуваченого.

Крім цього, обвинувачений до кримінальної відповідальності раніше не притягався, проживає разом із матір'ю, яка є пенсіонером, його батько інвалід II групи.

Отже, на думку колегії суддів, суддя районного суду, відмовляючи в обранні запобіжного заходу у вигляді взяття під варту ОСОБА_2, керувався вимогами ст.ст. 148, 150, 1652 КПК України і прийшов до вірного висновку, що покликання слідчого в поданні про те, що тим досудовим слідством не здобуті дані, що останній, перебуваючи на волі буде ухилятись від слідства і суду, перешкоджати встановленню істини по справі та продовжувати злочинну діяльність.

Крім цього, як пояснила слідча ОСОБА_5 під час розгляду апеляції, до неї скарг про чинення тиску ОСОБА_2 на потерпілих не надходило, а в матеріалах справи є лише копія заяви матері потерпілого ОСОБА_6, в якій вона просить врахувати тяжкість вчиненого ОСОБА_2 злочину і залишити його під вартою.

Також слідча ОСОБА_5 зазначила, що ОСОБА_2 не ухиляється від явок на її виклики.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови судді відносно ОСОБА_2, якою йому обрано запобіжний захід підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Керуючись ст.ст. 362, 366, 382 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 16 травня 2012 року, якою відмовлено в задоволенні подання слідчого СВ Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області про обрання ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та обрано останньому запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання, залишити без зміни, а апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції без задоволення.

Головуючий Судді