АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 серпня 2010 року судова колегія у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого Марітчака Т.М.

суддів апеляційного суду Калиняк О.М. та Данка В.В.

за участю прокурора Максимчука А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 23.07.2010 року, -

встановила:

адміністрація Держівської виправної колонії № 110 Львівської області спільно із спостережною комісією при Миколаївській райдержадміністрації клопотали про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_1, оскільки такий не допускав порушень режиму утримання, має заохочення за добросовісне ставлення до роботи, чим довів своє виправлення і заслуговує на умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 107 КК України.

Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 23.07.2010 року засудженому ОСОБА_1 відмовлено в умовно-достроковому звільненні з місць позбавлення волі.

Мотивуючи рішення про відмову засудженому ОСОБА_1 в умовно-достроковому звільненні з місць позбавлення волі, суд першої інстанції покликався на те, що засуджений за час відбування покарання допускав порушення встановленого режиму, за що на нього накладались стягнення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_1 просить переглянути судове рішення та прийняти нове рішення, покликаючись на те, що у нього не було* жодного порушення режиму утримання, за сумлінне ставлення до праці та хорошу поведінку заробив чотири заохочення чим і довів, що став на шлях виправлення.

Заслухавши доповідача, прокурора про відмову в задоволенні апеляції засудженого 1. ОСОБА_1. перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого ОСОБА_1 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Мотивуючи своє рішення про відмову засудженому ОСОБА_1 в умовно-достроковому звільненні з місць позбавлення волі, суд першої інстанції помилково покликався на те, що засуджений за час відбування покарання допускав порушення встановленого режиму, за що на нього накладались стягнення і таким чином він не довів свого виправлення.

Однак, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 за час відбування покарання у Держівській ВК № 110 з 18.09.2008 року характеризується позитивно (а.с. 2) і за цей час стягнень не мав, а за добросовісне ставлення до роботи мав 3 заохочення (а.с. 3).

Покликання прокурора під час судового засідання суду першої інстанції та суду в постанові про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_1 від подальшого відбування покарання на те, що ОСОБА_1 під час відбування покарання допускав порушення встановленого режиму не відповідає дійсності, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в СІЗО м. Чортків Тернопільської області допустив одне правопорушення (вилучено гральні карти), за що на нього накладене стягнення (а.с. 3).

Однак, відповідно до ч. 14 ст. 134 КВК України, якщо протягом шести місяців з дня відбуття стягнення засуджений не буде підданий новому стягненню, він визнається таким, що не має стягнення.

Таким чином, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про наявність у засудженого ОСОБА_1 стягнень за порушення режиму відбування покарання, на підставі чого безпідставно відмовив у задоволенні подання адміністрації Держівської виправної колонії № 110 Львівської області і спостережної комісії при Миколаївській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_1 від подальшого відбуття покарання.

Керуючись ст.ст. 372-376 КПК України колегія суддів, -

ухвалила:

постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 23.07.2010 року про відмову в умовно достроковому звільненні засудженого ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в цей же суд, в іншому складі суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

підпис підпис підпис

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4