№ 336/1577/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ Запорізької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, який зареєстрований і проживає в АДРЕСА_1 , працює охоронником в загальноосвітній школі № 5 м. Бердянська, несудимого,
обвинуваченого за ч. 2 ст. 407 КК України,
В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений вчинив злочин проти встановленого порядку несення військової служби за таких обставин.
ОСОБА_4 , який проходив військову службу відповідно до Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» і на підставі наказу № 165 командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) входив до складу цієї частини на посаді старшого навідника сьомої гаубичної артилерійської батареї третього гаубичного артилерійського дивізіону НОМЕР_3 окремої артилерійської бригади військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до яких військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших, 30 грудня 2014 року у відсутність поважних причин самовільно залишив військову частину, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , і не з`являвся до місця несення служби до 15 січня 2015 року.
В зазначений день обвинувачений добровільно з`явився до військової частини для подальшого проходження військової служби.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав винуватість у вчиненні незаконних дій проти встановленого порядку несення військової служби за вказаних в обвинуваченні обставин і дав детальні показання про мотиви і фактичні обставини вчинення кримінально караного діяння.
Пояснив, що 30 грудня 2014 року самовільно залишив військову частину, направившись до місця свого проживання в м. Бердянськ, де провів час до 15 січня 2015 року; у вказаний день добровільно з`явився до місця несення служби. Поважних причин для залишення частини у нього не було. Таке нехтування обов`язків військовослужбовця пояснює станом емоційного напруження, який виник у нього після перебування в зоні проведення антитерористичних заходів в м. Асланово Донецької області, де він виконував бойові завдання протягом вересня 2014 року.
У вчиненні злочину щиро розкаявся. Заявив, що повністю усвідомив протиправність своїх дій.
В силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази відносно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, зі згоди учасників кримінального провадження при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися.
Суд погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 407 КК України як самовільного залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.
При призначенні покарання суд виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
ОСОБА_4 вчинив кримінально каране діяння середньої тяжкості.
У вчиненому злочині обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, суспільно-небезпечних наслідків від його дій не настало.
Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , і не вбачає обставин, що обтяжують його покарання.
З урахуванням згаданих обставин, а також даних про особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, роботу, суд вбачає всі підстави для призначення йому самого м`якого виду покарання в межах санкції частини статті звинувачення у вигляді штрафу, що, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Відомостей про речові докази суду не надано.
Процесуальних витрат в провадженні немає.
У відсутність клопотань учасників кримінального провадження про обрання запобіжного заходу суд не знаходить підстав для застосування до набрання вироком законної сили запобіжного заходу, який відносно обвинуваченого в цьому провадженні не застосовувався.
Керуючись ст. ст. 373, 374, 395 КПК України, суд
З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, що передбачений ст. 407 ч. 2 КК України, та призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі, кратному ста неоподатковуваним мінімумам доходів громадян, а саме: у сумі 1700 грн.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили не застосовувати.
На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Запорізької області через суд, який ухвалилив вирок, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1