Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України
12 серпня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого: ОСОБА_1

Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

При секретарі судового засідання: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в м. Рівне кримінальне провадження №0000570 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_5 на вирок Сарненського районного суду від 03 червня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засудженого за ч.2 ст.286 КК України,

З участю прокурора: ОСОБА_7

Захисника: ОСОБА_8 .

Потерпілого: ОСОБА_9 .

Обвинуваченого: ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
26 грудня 2014 року, близько 12 год., у денну пору доби, ОСОБА_6 в порушення вимог п.а п.2.9 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «ВАЗ-2106», н.з. НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю приблизно 40 км/год. по вул.Ясногірській 14, що в с.Вири Сарненського району Рівненської області, зі сторони с.Ясногірка в напрямку с.Олексіївка Сарненського району Рівненської області, в порушення п.б п.2.3, пункту 12.1 Правил дорожнього руху, згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, на заокругленні дороги вправо, по напрямку руху, не вибрав безпечної швидкості руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не впорався з керуванням транспортного засобу та допустив виїзд автомобіля на зустрічну смугу руху вліво, де автомобіль здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка рухалась по лівій смузі руху в зустрічному напрямку з велосипедом марки «Аист».

У результаті дорожньо-транспортної події ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, від яких померла по дорозі в лікувальний заклад, а транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.

В суді обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину за ч.2 ст.286 КК України визнав в повному обсязі, погодився із усіма обставинами та кваліфікацією вчинених ним діянь, щиро розкаюється і просить вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Винність ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, під час керування транспортного засобу, що спричинило смерть потерпілої відповідають фактичним обставинам справи. Такий висновок ґрунтується на зібраних під час досудового розслідування у встановленому порядку та перевірених судом в порядку ст.349 КПК України доказах і в апеляційній скарзі не оспорюється.

Дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України кваліфіковано вірно.

Колегія суддів дійшла висновку про доведеність винності обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину і вважає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_6 ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, або експлуатація транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

За вироком Сарненського районного суду від 03 червня 2015 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочину за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавленням права керування транспортними засобами. На підставі ст..75, 76 КК України його звільнено від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 2 роки і 6 місяців та покладенням обов`язків не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу КВІ, повідомляти КВІ про зміну місця проживання, роботи, або навчання та періодично з`являтись реєстрації в КВІ.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 1375,92 коп..

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 вважає вирок суду незаконним через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. В обґрунтування зазначає, що ухвалюючи вирок, суд не в повній мірі врахував, що злочин відповідно до ст.12 КК України є тяжким та вчинений в стані алкогольного сп`яніння. При цьому не було враховано особу обвинуваченого, який неодноразово притягував до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння. Вказує, що судом не наведено переконливих мотивів для застосування ст.75 КК України, при цьому суд послався на пом`якшуючі обставини. Вважає, що суд І інстанції прийшов до неправильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та застосував до нього інституту звільнення від відбуття покарання без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Крім того, судом не в повній мірі враховано дані про особу обвинуваченого та наявність обставин, що обтяжують покарання, що призвело до необґрунтованого застосування до ОСОБА_6 ст..75 КК україни.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 3 роки.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Ухвалений вирок Сарненського районного суду від 03 червня 2015 року відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню в частині призначення основного та додаткового покарання у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ст.414, ч.2 ст.420 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Тобто особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та яке б запобігало вчиненню нею інших злочинів. У даному кримінальному провадженні цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався, на що обґрунтовано посилається в апеляційній скарзі прокурор.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, приймаючи рішення про звідьнення ОСОБА_6 від покарання з випробуванням на підставі ст..75 КК України, суд врахував лише сукупність пом`якшуючих обставин, зокрема щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, характеристику за місцем проживання, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей часткове відшкодування заподіяної шкоди та його статус потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи. Таке рішення суду не можна визнати обґрунтованим, оскільки, приймаючи його, суд не навів у вироку переконливих мотивів про доцільність звільнення від покарання, а лише послався на обставини, які на думку суду пом`якшують покарання.

На порушення вимог вказаної норми закону, суд не врахував, що відповідно до ст..12 КК України вчинений засудженим злочин є тяжким і вчинений у стані алкогольного сп`яніння, не врахував суд і наявності в його діях кваліфікуючої ознаки, це настання смерті потерпілої, що свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину. Крім того, колегія суддів приходить до висновку, що за змістом вказаної норми закону звільнення від відбування покарання можливе лише тоді, коли суд дійде висновку, що виправлення засудженого можливе без ізоляції від суспільства за наявності цілого комплексу обставин, що пом`якшують покарання з урахуванням особи винного.

Поряд з цим, таких достатніх даних у даній справі не вбачається

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів керуючись ст..50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання у тому числі й щире каяття, визнання своєї винуватості та сприяння цим розкриттю злочину, позитивну характеристику за місцем проживання, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей, часткове відшкодування заподіяної шкоди, з урахуванням думки потерпілого про призначення реального покарання та його статус потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи та вважає за можливе призначити мінімальне покарання передбачене санкцією статті за вчинений злочин.

Обставиною, що обтяжує покарання суд вважає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, відповідно п.4 ст.409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування судового рішення.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.405, 407, 414, 418, 420, КПК України, колегія суддів -

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Сарненського районного суду від 03 червня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 2 роки.

В решті вирок місцевого суду залишити без зміни.

Початок строку відбуття покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_6 ..

Вирок набирає законної сили з моменту її проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3