Справа № 635/6881/15-к
Провадження № 1-в/635/577/2015
Харківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
представника колонії - ОСОБА_4 ,
засудженого - ОСОБА_5 ,
розглянувши у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області заяву засудженого ОСОБА_5 , який утримується в Темнівській виправній колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 100) відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, до арешту проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
з а с у д же н о г о: 21.06.2001 р. Харківським обласним судом за ч.2 ст. 142, ч. 1 ст.101, п.п. «ж», «з», «і» ст.. 93, ст.. 100, ст.. 17 - п.п. «ж», «з» ст. 93, ст. 42 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна; Ухвалою Верховного Суду України від 15.01.2002р. вирок змінено: ст.. 100 КК України 1960 року перекваліфікована на ч.1 ст. 129 КК України 2001 року; вважати засудженим за ч. 1 ст. 129 КК України 2001 року, ч. 2 ст. 142, ч.1 ст. 101, п.п. «ж», «з», «і» ст. 93, ст. 17 - п.п. «ж», «з» ст. 93, ст. 42 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього його майна;
про застосування зворотної дії кримінального закону, пом`якшення покарання,-
ОСОБА_5 звернувся до суду за місцем відбування покарання із заявою про застосування зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі, що пом`якшує кримінальну відповідальність та поліпшує становище особи, якою просить застосувати зворотну дію закону про кримінальну відповідальності в частині призначення кримінального покарання за санкцією ст.. 93 КК України в редакції закону 1960 року та пом`якшення покарання з довічного позбавлення волі на певний строк.
В обґрунтування заяви зазначив, що 15.04.2008р. Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо гуманізації кримінальної відповідальності. Цим Законом стаття 5 КК України доповнена частиною 4 щодо зворотної дії в часі закону, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. На момент скоєння ним злочинів, передбачених ст. 93 КК України у квітні 1999 року діяв Кримінальний кодекс 1960 року, згідно якого санкція ст. 93 передбачала покарання позбавлення волі на певний строк або смертну кару. Рішенням Конституційного суду України від 29.12.1999 р., визнана неконституційність такого виду покарання, як смертна кара, у зв`язку з чим смертна кара, як вид покарання - скасована. 29.03.2000 р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України», який кримінальне законодавство було доповнено новим видом покарання - довічним позбавленням волі. Засуджений зазначає, що з часу притягнення його до кримінальної відповідальності, закон про кримінальну відповідальність за санкцією ст. 93 КК України в редакції закону 1960 року, змінювався кілька разів, з 29.12.1999 р. по 29.03.2000 р. санкція ст. 93 КК України в редакції закону 1960 року передбачала покарання у виді позбавлення волі на певний строк від 8 до 15 років та не передбачала покарання у виді смертної кари та довічного позбавлення волі. У зв`язку з вищевикладеним, засуджений вважає, що з урахуванням системного дослідження та аналізу кримінально-правових норм призначене йому довічне позбавлення волі має бути замінено позбавленням волі на певний строк.
Суд, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення заяви засудженого, пояснення засудженого, який підтримав заяву, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
ОСОБА_5 засуджений 21.06.2001 р. Харківським обласним судом за ч. 2 ст. 142, ч. 1 ст.101, п.п. «ж», «з», «і» ст. 93, ст.. 100, ст. 17 - п.п. «ж», «з» ст. 93, ст. 42 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього його майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 15.01.2002 р. вирок Харківського обласного суду від 21.06.2001р. залишено без змін. Цей же вирок приведено у відповідність із Кодексом України 2001 року, перекваліфікувавши дії ОСОБА_5 зі ст. 100 КК України 1960 року на ч. 1 ст. 129 КК України 2001 року. На підставі ст. 42 КК України 1960 року вважати засудженим за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 142, ч. 1 ст. 101, п.п. «ж», «з», «і» ст. 93, ст. 17 - п.п. «ж», «з» ст. 93, ст. 42 КК України 1960 року і ч. 1 ст. 129 КК України 2001 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього його майна.
На даний час ОСОБА_5 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у Темнівській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 100).
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Частиною 4 зазначеної статті КК України передбачено, що якщо після вчинення діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність або іншим змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Рішенням Конституційного Суду України 29.12.1999 р. встановлено неконституційність положень Кримінального кодексу України щодо наявності такого виду покарання, як смертна кара - розстріл.

Законом України від 22.02.2000 р. «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» Кримінальний кодекс приведено у відповідність з вищезазначеним рішенням Конституційного Суду України, з нього виключено ст. 24, яка передбачала смертну кару і доповнено ст. 25-2, якою передбачене довічне позбавлення волі.

Аналогічні обставини, на які посилається засуджений в своїй заяві, були предметом розгляду Конституційного Суду України за зверненням ОСОБА_6 про офіційне тлумачення положень Кримінального кодексу України 1960 року із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» від 22.02.2000 р. №1483-111, щодо їх дії в часі у взаємозв`язку із положеннями ст. 8, ч. 1 ст. 58, п. 22 ч. 1 ст. 92, ч. 2 ст. 152, п. 1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, ст. 73 Закону України «Про Конституційний суд України», ч. 2 ст. 4, ч. 1, 3, 4 ст. 5, ч. 3 ст. 74 Кримінального кодексу України 2001 року, за результатами розгляду якого Конституційним Судом України було прийнято рішення від 26 січня 2011 року № 1-рп/2011, згідно якого в аспекті конституційного подання та конституційного звернення положення Кримінального кодексу України 1960 року із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» від 22.02.2000 р. № 1483-111, якими смертну кару як вид кримінального покарання було замінено довічним позбавленням волі, у взаємозв`язку з положеннями ст. 3, 8, ч. 1 ст. 58, п. п. 22 ч. 1 ст. 92, ч. 2 ст. 152, п. 1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, ст. 73 Закону України «Про Конституційний суд України», ч. 2 ст. 4, ч. 1, 3, 4 ст. 5, ч. 3 ст. 74 Кримінального кодексу України 2001 року треба розуміти як такі, що пом`якшують кримінальну відповідальність особи і мають зворотну дію у часі, тобто поширюються на осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини, передбачені Кримінальним кодексом України 1960 року, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» у тому числі на осіб, засуджених до смертної кари, вироки щодо яких на час набрання чинності цим законом не було виконано.

З дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 29 грудня 1999 року і до набрання чинності Законом № 1483 існував проміжок часу, протягом якого Верховна Рада України приймала рішення щодо внесення змін до Кодексу 1960 року стосовно заміни смертної кари іншим видом покарання - довічним позбавленням волі. Цей проміжок був обумовлений неодночасною втратою чинності положеннями Кодексу 1960 року щодо смертної кари і набранням чинності Законом № 1483 стосовно встановлення нового виду покарання та виник у результаті здійснення Конституційним Судом України нормоконтролю за відповідністю Конституції України положень Кодексу 1960 року щодо смертної кари.

Однак наявність зазначеного проміжку часу не означає, що існуючі на той час відповідні санкції статей Кодексу 1960 року втратили альтернативний характер та передбачали лише покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк до п`ятнадцяти років. Це підтверджується, зокрема, тим, що Кодекс 1960 року встановлював безальтернативну санкцію - позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років - за умисне вбивство без обтяжуючих обставин (стаття 94). Проте законодавець не визнавав таке саме покарання співмірним з покаранням за умисне вбивство за обтяжуючих обставин, оскільки вважав, що за вчинення таких злочинів мала існувати можливість призначення судами і більш суворого кримінального покарання (стаття 93 Кодексу 1960 року).

За таких обставин Конституційний Суд України зазначає, що альтернативний характер санкцій статей Кодексу 1960 року, які передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, не давав підстав для призначення судами іншого покарання замість смертної кари до моменту її заміни Верховною Радою України на довічне позбавлення волі, оскільки це порушувало принцип співмірності тяжкості злочину і покарання за його вчинення, не відповідало принципу справедливості в кримінальному праві.

Оскільки довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання, ніж смертна кара, яка була передбачена Кодексом 1960 року на час вчинення особами особливо тяжких злочинів, то положення Кодексу 1960 року із змінами, внесеними Законом № 1483, є такими, що пом`якшують кримінальну відповідальність та іншим чином поліпшують правове становище осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини до набрання чинності цим законом.

Суд також приймає до уваги рішення Європейського суду з прав людини, який визнав, що заміна судами смертної кари на довічне позбавлення волі, встановлене новим кримінальним законом, а не на позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, що як альтернативне смертній карі покарання було передбачене законом під час вчинення злочинів, не є порушенням ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення у справах «Алакрам Хумматов проти Азербайджану» від 18 травня 2006 року, заяви № 9852/03, № 13413/04, «Ткачов проти України» від 13 грудня 2007 року, заява № 39458/02), а також рішення у справі «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року № 10249/03, в якому Європейський суд з прав людини зазначає, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Таким чином, підстав для застосування судом зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі, що пом`якшує кримінальну відповідальність та поліпшує становище особи, судом не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 49, 74 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 , який утримується в Темнівській виправній колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 100) про застосування зворотної дії кримінального закону, пом`якшення покарання відмовити.

Ухвалу направити до Темнівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№100).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку у семиденний строк з моменту її оголошення в апеляційний суд Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Суддя ОСОБА_1