Дата документу Справа № 334/8407/15-к

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єд. унікальний № 334/ 8407 /15-к
№ пров. 11-сс/ 778/774/15 Головуючий в 1-й інст.- ОСОБА_1
Категорія - ст. 183 КПК Доповідач в 2-й інст. - ОСОБА_2

21 вересня 2015 року судова палата з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6

адвоката - ОСОБА_7 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляцією адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2015 року, якою
задоволено клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, за таких обставин.

27 серпня 2015 року приблизно о 20-00 години неповнолітні вихованці КУ "Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей" ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , за попередньою змовою між собою, знаходячись в приміщенні вказаного Центру, розташованого по вул. Узбекістанській, 13 в м. Запоріжжі, грубо порушуючи норми поведінки в суспільстві, вчинили хуліганські дії щодо іншого вихованця того ж Центру, малолітнього ОСОБА_10 , 2001 року народження, який в той час знаходився на ліжку, до якого почали беспричинно чіплятися і ображати в присутності інших вихованців, прагнучі самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, якому ОСОБА_8 заздалегідь приготовленою дерев`яною битою, тобто, предметом, спеціально прилаштованим для спричинення тілесних ушкоджень, наніс близько 8 ударів по ногам потерпілому, після чого вихопив з-під його голови подушку і почав нею душити останнього, а ОСОБА_11 , в свою чергу, також почав наносити кулаками удари по ногам ОСОБА_12 .

Аналогічні дії були вчинені ОСОБА_8 із застосуванням тієї ж дерев`яної бити, а також ОСОБА_11 , щодо малолітнього ОСОБА_12 і 28 серпня 2015 року.

Продовжуючи свої знущання над малолітнім потерпілим, 06.09.2015 року у вечірній час в приміщенні ігральної кімнати Центру ОСОБА_8 примусив ОСОБА_12 шляхом залякування одягти боксерські рукавички і стати з ним у спаринг, а коли останній, зважаючи на явну фізичну перевагу ОСОБА_8 , вимушений був підкоритися, почав наносити йому удари кулаками обох рук по голові, тулубу і ногам потерпілого, а ОСОБА_11 в цей час підбурював ОСОБА_8 до продовження хуліганських дій, висловлюючись при цьому грубою нецензурною лайкою на адресу присутніх.

За наслідками вищевказаних хуліганських дій потерпілому ОСОБА_12 були спричинені численні тілесні ушкодження у вигляді синців та садна в області тулуба і кінцівок, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.

08 вересня 2015 року відомості про вказаний злочин, який кваліфікований за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 296, ч.4 КК України, внесені до ЄРДР за № 120 150 4, 14.09.2015 року ОСОБА_8 було затримано в порядку ст. 207 КПК України, 11.09.2015 року його повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного злочину.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 вересня 2015 року слідчий СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_13 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя ОСОБА_14 , про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою строком на 60 днів, мотивуючи клопотання тим, що він обгрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, законних джерел для існування не має, а тому, знаходячись на волі, може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на свідків та потерпілого, може також переховуватися від органу досудового розслідування та суду або вчинити новий злочин.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2015 року клопотання задоволено, щодо ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто, до 12 листопада 2015 року, встановлений розмір застави в сумі 24 360 гривень, а також в разі внесення застави покладені на підозрюваного обов`язки, передбачені ст. 194,ч.5 КПК України.

В апеляції адвокат ОСОБА_15 просить скасувати вказану ухвалу, як незаконну, посилаючись на те, що дії підозрюваного, на думку захисника, неправильно кваліфіковані за ч.4 ст. 296 КК України, які слід, на його думку, розцінювати лише, як прояв дитячої неслухняності та неналежної поведінки з боку вихованців учбового закладу, доводи слідчого в його клопотанні про можливість наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, нічим не підтверджені, проте суд з ними безпідставно погодився, неможливість застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу прокурором не доведена, судом також проігнорована думка представника органу опіки про небажаність ув`язнення неповнолітнього підозрюваного, не звернуто судом уваги і на дані про особу підозрюваного, який позбавлений батьківського піклування внаслідок смерті в травні 2015 року своїх батька та бабусі, що здійснювала над ним опіку.

Заслухавши доповідь судді по справі, доводи захисника, який підтримав свою апеляцію, думку прокурора, який вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обгрунтованою, перевіривши доводи апеляції, судова колегія вважає, що апеляція не підлягає задоволенню за таких підстав.

Задовольняючи клопотання слідчого про необхідність обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя мотивував своє рішення посиланням на те, що ОСОБА_8 обгрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, що підтверджується наданими до клопотання матеріалами, доведена прокурором також і наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України щодо можливості з боку підозрюваного, який після вчинення вищевказаного злочину самовільно залишив учбовий заклад, де виховувася після смерті своєї бабусі-опікуна, тобто, постійного місця проживання та джерела доходів не має, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, тому дійшов висновку про те, що в даному випадку застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обгрунтованим, доцільним та достатнім, а також відповідає принципу винятковості даного запобіжного заходу, при цьому також у відповідності до ч. 3 ст. 183 КПК України знайшов за можливе встановити відносно ОСОБА_8 мінімальний розмір застави.

Висновки слідчого судді в повній мірі випливають з матеріалів справи, з яких вбачається, що обгрунтованість підозри ОСОБА_8 у причетності до вищевказаного кримінального діяння підтверджується насамперед поясненнями потерпілого ОСОБА_12 , аналогічними поясненнями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , протоколами огляду місця події та вилучення дерев`яної бити, яка визнана в даному провадженні речовим доказом, висновком судово-медичного експерта про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень та іншими доказами, доведена прокурором також і наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, враховуючи той факт, що підозрюваний на даний час не працює і законних джерел для існування не має, місце свого останнього мешкання самовільно залишив, будь-яких соціальних зв`язків не має, крім того, вищевказані злочини були вчинені ним під час знаходження під слідством за скоєння іншого злочину проти здоров`я особи, кримінальне провадження за яким на даний час вже знаходиться на стадії судового розгляду, тобто, може вчинити новий злочин або переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, тому доводи апеляції захисника про відсутність в матеріалах справи доказів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є хибними і такими, що не відповідають дійсності.

Не менш хибним є також посилання захисника і на безпідставне ігнорування слідчим суддею думки представника органу опіки щодо недоцільності обрання щодо неповнолітнього підозрюваного вищевказаного запобіжного заходу, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що перебування ОСОБА_8 в стінах учбового закладу, де він знаходився на вихованні, не запобігло вчиненню ним тяжкого злочину саме в цих стінах, що свідчить про неналежний контроль за поведінкою вихованців з боку працівників цього учбового закладу, в даний же час підозрюваний взагалі залишив стіни цього виховного закладу, тобто, вийшов з-під його контролю і нагляду, в зв`язку з цим думка представника органу опіки, яка ці обставини не враховує, є суто декларативною і такою, що не заслуговує на увагу.

Що ж стосується посилання захисника в його апеляції на невідповідність обставинам злочину кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.4 ст. 296 КК України, то це питання не є компетенцією апеляційного суду на даній стадії процесу.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення слідчого судді щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам кримінального та процесуального законів і матеріалам справи, тому підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 392, 422 КПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2015 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою - без змін.

Ухвала Апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: судді: