АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1547/15 Справа № 192/1034/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали подання адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хиночи Владимирського району Рівненської області

засудженого вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2012 року, за його апеляційною скаргою та апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді справи, на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року,

за участю прокурора: ОСОБА_7

засудженого : ОСОБА_6

В с т а н о в и л а:
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року відмовлено у задоволенні подання адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 .

Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції посилався на те, що незважаючи на працевлаштованість засудженого ОСОБА_6 , за час відбування покарання у виправній колонії № 21 він має лише два заохочення за сумління ставлення до праці (від 29 квітня 2014 року та 31 січня 2015 року), що свідчить про неналежне ставлення до неї. Разом з тим, засуджений ОСОБА_6 приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження» лише з жовтня 2014 року.

За вказаних обставин, суду дійшов висновку, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці за весь період відбування покарання не довів свого виправлення.

В апеляції прокурор, який приймав участь у розгляді справи, просить ухвалу суду скасувати та винести нову, якою задовольнити подання та звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково, на підставі ст. 81 КК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор вказує на те, що суд, всупереч вимогам ст. 81 КК України, а також роз`ясненням, наведеним в ППВСУ «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, не навів достатніх об ґрунтувань та мотивів, що стали підставою для відмови у задоволенні подання.

Разом з тим, на переконання прокурора, суд необґрунтовано залишив поза увагою те, що ОСОБА_6 має позитивну характеристику, жодного разу не допустив порушення режиму утримання та відвідував програму диференційованого виховного впливу «Повернення».

Засуджений ОСОБА_6 в апеляції просить розглянути питання про його умовно-дострокове звільнення. На думку останнього, при винесенні рішення суд не врахував його позитивну характеристику, наявність заохочень, відсутність стягнень, а також й те, що він входить до складу ради засуджених та працює на благо установити.

Вважає, що суд першої інстанції відмовив йому в застосуванні ст. 81 КК України безпідставно, лише на підставі думки, що засуджений на даний час, своєю поведінкою та ставленням до праці за весь період відбування покарання не довів свого виправлення, що не відповідає вимогам для достатнього обґрунтування та мотивів, які стали підставою для відмови у задоволенні подання.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу , доводи ОСОБА_6 , який просив скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу,перевіривши матеріали подання та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку по те, що апеляції прокурора та засудженого підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосоване до особи, яка відбуває покарання у тому числі у виді обмеження волі, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд першої інстанції постановляючи ухвалу про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання та посилався, як на підстави відмови в задоволенні клопотання, на те, що незважаючи на працевлаштованість засудженого ОСОБА_6 , за час відбування покарання у виправній колонії № 21 він має лише два заохочення за сумління ставлення до праці (від 29 квітня 2014 року та 31 січня 2015 року).

На переконання колегії суддів, висновок суду першої інстанції не є обґрунтованим.

Так, з характеристики засудженого /а.с.2/ вбачається, що після прибуття до виправної колонії № 21 засуджений ОСОБА_6 був працевлаштований на виробництві установи прибиральником до котельні установи, до праці ставиться сумлінно, залучений до програми диференційованого виховного впливу (Духовне Відродження, Повернення), бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, підтримує зв`язки з рідними, на профілактичному обліку не перебуває, збитків не має. Отже адміністрацією колонії зазначено, що ОСОБА_6 позитивно характеризується та довів своє виправлення.

Згідно з довідкою про заохочення та стягнення /а.с.3/, яка мається в матеріалах провадження, засуджений ОСОБА_6 за час відбуття покарання має два заохочення, останнє датоване 31 січня 2015 року, стягнень за період відбування покарання не має.

Також в матеріалах провадження наявне зобов`язання засудженого ОСОБА_6 /а.с.7/ з якого вбачається, що в разі застосування до нього ст.81 КК України він зобов`язується сумлінною працею, правослухняною поведінкою та дотриманням соціальних норм виправдати цю довіру, також протягом трьох днів після прибуття до місця проживання зареєструватися до органу міліції.

З довідки про працевлаштування /а.с.8/ вбачається, що ОСОБА_6 постійно працював, до праці відносився сумлінно. За поясненнями представника, засуджений змінні завдання виконує у повному обсязі, за що має два заохочення, що було відмічено в характеристиці /а.с.2/.

Таким чином, за вказаних обставин можливо вважати, що ОСОБА_6 своїм ставленням до праці та сумлінною поведінкою довів своє виправлення.

На момент розгляду апеляційної скарги 19.08.2015 року, відбутий строк покарання засудженого ОСОБА_6 за даними СВК №21 складає 2/3 частини строку покарання, що було підтверджено у поданні /а.с.1/.

Ст.81 КК України передбачає можливість застосування умовно-дострокового звільнення засуджених за умови, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні подання Солонянської виправної колонії № 21 та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, не прийнявши до уваги суттєві обставини, які безпосередньо вплинули на законне та обґрунтоване рішення суду.

Враховуючи вище вказане колегія суддів вважає, що апеляційні скарги засудженого та прокурора підлягають задоволенню, а ухвала Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року, на підставі вимог ст.410 КПК України, ст.411 КПК України, ст.413 КПК України - скасуванню з постановленням, на підставі вимог п.4) ч.1 ст.407 КПК України нової ухвали, якою належить апеляції прокурора та засудженого ОСОБА_6 , подання адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації - задовольнити, застосувати до ОСОБА_6 вимоги ст.81 КК України, тобто звільнити засудженого ОСОБА_6 умовно-достроково від відбування основного покарання, призначеного вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2012 року на не відбутий строк, 1 рік 5 місяців 28 днів.

На підставі викладеного, керуючись 404, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
У Х В А Л И Л А:
Апеляції старшого прокурора прокуратури Солонянського району ОСОБА_9 та засудженого ОСОБА_6 - задовольнити.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року відносно засудженого ОСОБА_6 - скасувати.
Подання адміністрації Дніпропетровської ВК № 89 та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від подальшого відбуття покарання - задовольнити на підставі ст.81 КК України, звільнивши засудженого ОСОБА_6 ., ІНФОРМАЦІЯ_1 , умовно-достроково від відбування не відбутої частини основного покарання, призначеного вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2012 року ,на не відбутий строк 1( один) рік 5( п`ять) місяців 28 ( двадцять вісім) днів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4