Справа №490/4244/15-к 10.02.2016 10.02.2016 10.02.2016
10 лютого 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати в кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
секретаря судового засідання: ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, не працює, не одружений, не судимий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
-який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -
прокурора: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7
законного представника: ОСОБА_8
Провадження № 11-кп/784/97/16 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ч. 1 ст. 185 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_1
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції
Прокурором подана апеляційна скарга, в якій він просить ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвалою суду задоволено клопотання слідчого СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, ОСОБА_10 про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричний заклад з посиленим режимом відносно ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
На обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор послався на те, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 513 КПК України, п. 14 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 03.6.2005р. «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд першої інстанції не з`ясував чи вчинене це кримінальне правопорушення ОСОБА_5 , не послався на перевірені в судовому засіданні докази, якими обґрунтовує свої висновки, а також не вмотивував прийнятого ним рішення по суті.
Обставини, встановлені судом першої інстанції
Судом першої інстанції встановлено, що 13.02.2015р. приблизно о 12 год 45 хв. ОСОБА_11 , перебуваючи у бібліотеці «Філіал для юнаків» за адресою: вул. Шевченка, 49-В, м. Миколаїв, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_12 знаходилась в іншій кімнаті, шляхом вільного доступу, таємно викрав мобільний телефон марки «Nokia-200», вартістю 370 грн., який знаходився на стелажі біля книг. Після цього ОСОБА_5 з викраденим майном з місця скоєння суспільно небезпечного діяння зник, розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_12 матеріальний збиток на суму 370 грн.. Таким чином, своїми діями, що виразилися в таємному викраденні чужого майна, ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.
Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_5 страждає хронічним психічним розладом шизофреноподібним психічним розладом, галюцинаторним синдромом внаслідок вживання снотворних речовин. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізації в психіатричний заклад з посиленим режимом.
З врахуванням того, що ОСОБА_5 підозрюється в тому, що в стані неосудності скоїв суспільно-небезпечне діяння (злочин невеликого ступеню тяжкості) і за своїм станом потребує лікування, суд прийшов до переконання про необхідність застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричний заклад з посиленим режимом, як це рекомендовано висновком судово-психіатричної експертизи.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній; думку захисника та законного представника, які вважають обґрунтованою апеляційну скаргу прокурора; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступного висновку.
Згідно з вимогами ст. 370 ч.1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом (ст. 370 ч.2 КПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.513 КПК України, суд під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання:
-чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення;
-чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою;
-чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності;
-чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання;
-чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Крім того, апелянт цілком обґрунтовано послався у скарзі на положення п. 14 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 03.06.2005р. «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», згідно з якими, ухвала (постанова) у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінально-процесуального закону і містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.
Так, аналіз мотивувальної частини ухвали судді (а.с. 104) свідчить про те, що в даній ухвалі не міститься висновків суду про доведеність вини ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, вчинення саме ним цього суспільно-небезпечного діяння, відсутній взагалі аналіз наявних в матеріалах провадження та перевірених в судовому засіданні доказів по суті.
Тому, слушними є доводи апелянта про те, що вказані порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та є підставою для скасування або зміни ухвали відповідно до вимог ст. 409 ч.1 п. 3 КПК України.
Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду І інстанції і призначає новий розгляд у суді І інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п.п. 2,3,4,5,6,7 ч.2 ст. 412 КПК України. Отже, постановлена ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді І інстанції в іншому складі суду, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 412, 415, 416, 424, 513, 532 КПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 листопада 2015 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, ОСОБА_10 про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричний заклад з посиленим режимом відносно ОСОБА_5 , скасувати. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції, проте в іншому складі суду.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_13