Справа № 154/2446/15 Провадження №11-кп/773/434/15 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:: ч.1 ст.185, ч.2 ст.307 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Володимир-Волинської міжрайонної прокуратури на вирок Володимир-Волинського міського суду від 18 вересня 2015 року, яким, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець та житель АДРЕСА_1 , освіта базова середня, не одружений, не працює,

-засуджений за ч. 2 ст. 307 КК України на 6 (шість) років позбавлення волі без конфіскації належного йому майна;

-за ч. 1 ст. 185 КК України на шість місяців арешту.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років без конфіскації належного йому майна.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з 18 серпня 2015 року, зарахувавши у відбутий строк час тримання ОСОБА_7 під вартою з 21 червня 2015 року до 18 серпня 2015 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави витрати за проведення судових експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №3/532 537 грн. 60 коп., №285/285 в сумі 460 грн. 80 коп. та № 366/366 в сумі 307 грн. 20 коп.

Вироком вирішена доля речових доказів.

Переглядаючи справу в порядку апеляційного провадження, апеляційний суд, -

В С Т А Н О В И В :

Цим вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 21 березня 2015 року близько 16 год. знаходячись поблизу житлового будинку АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом, незаконно зберігав при собі з метою подальшого збуту наркотичний засіб - канабіс масою 1,28 г., який під час проведення оперативної закупки, незаконно збув ОСОБА_9 (легендована особа), за ціною 200 грн.

Він же, 15 травня 2015 року, близько 17 год. 25 хв., знаходячись поблизу житлового будинку АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом, незаконно зберігав при собі з метою подальшого збуту наркотичний засіб - канабіс масою 1,91 г., який під час проведення оперативної закупки, незаконно повторно збув ОСОБА_9 за ціною 150 грн.

Він же, 16 червня 2015 року, близько 21 год, керуючись корисливим мотивом, направленим на протиправне заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу з стільця, який знаходився на подвір`ї житлового будинку АДРЕСА_3 , таємно викрав планшет марки «NOMI С07002», вартістю 2500 грн., з чохлом до нього вартістю 250 грн., що належать ОСОБА_10 , чим завдав потерпілій майнову шкоду на загальну суму 2750 грн.

Він же, 21 червня 2015 року, близько 16 год., знаходячись в парку «Слов`янський» в м.Володимир-Волинському Волинської області керуючись корисливим мотивом, незаконно повторно зберігав при собі з метою подальшого збуту речовину, котра в своєму складі містить наркотичний засіб - бупренорфін масою 0,0061 г., який під час проведення оперативної закупки, незаконно повторно збув ОСОБА_9 (дані легендовані), за ціною 1000 грн.

У поданій апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій ОСОБА_7 та доведеності його винуватості у вчинених кримінальних правопорушеннях вказує на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що санкція статті 307 ч. 2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна. В даному випадку призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна є обов`язковим на рівні з основним покаранням, а його незастосування можливе лише з підстав передбачених ст. 69 КК України. Підстав для застосування вказаної статті суд першої інстанції не знайшов. Та обставина, що ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення з корисливих мотивів підтверджується сформульованим судом першої інстанції у вироку обвинуваченням.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України шість місяців арешту, за ч. 2 ст. 307 КК України шість років позбавлення волі з конфіскацією належного обвинуваченому майна. За сукупністю злочинів призначити остаточне покарання у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією належного обвинуваченому майна.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляцію підтримав, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які апеляційну скаргу заперечили, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про вчинення обвинуваченим злочинів, при вказаних у вироку обставинах, ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав правильну юридичну оцінку і кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна та ч. 2 ст. 307 КК України як незаконне зберігання з метою збуту, а також збут особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинене повторно. Така кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюється.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які вчиненні умисно і відносяться до категорії тяжких злочинів та злочинів середньої тяжкості, особу винного, який позитивно характеризується та обставини, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочинів та добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого суд не встановив.

Щодо особи обвинуваченого судом також враховано, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин, а тому підстав для застосування ст. 69 КК України не знайшов, та призначив основне покарання у межах санкцій статей Особливої частини КК України, що є правильним.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку суду усі інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_7 кримінальні правопорушення останній вчинив з корисливих мотивів.

Однак, призначаючи ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі без додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке відповідно до санкції даної статті є обов`язковим, суд першої інстанції свій вирок в частині призначеного покарання не умотивував.

Відповідно до ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК України.

З мотивувальної частини вироку встановлено, що ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення з корисливих мотивів і такі висновки суду першої інстанції в апеляційній скарзі не оспорюються.

Вчинення злочину з корисливих мотивів у чинному законодавстві про кримінальну відповідальність розуміється бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе чи інших осіб, одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат, досягти іншої матеріальної вигоди, тощо.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що винагородою для ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень була його частка наркотичних засобів, яку кожен раз передавала йому невстановлена досудовим слідством особа на ім`я ОСОБА_11 , про що прямо вказував у судовому засіданні сам обвинувачений та на що посилався у вироку і суд першої інстанції.

Зазначене також підтвердив ОСОБА_7 і у суді апеляційної інстанції.

За таких обставин ОСОБА_7 , будучи наркозалежною особою, залишаючи собі частку наркотичного засобу в ході незаконного збуту наркотичних засобів уникав матеріальних витрат на їх придбання, тобто діяв з корисливих мотивів, а тому суд першої інстанції необґрунтовано за ч. 2 ст. 307 КК України не застосував до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке є обов`язковим, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування вироку і ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку.

При постановленні вироку апеляційний суд враховує, що ОСОБА_7 збував наркотичні засоби з корисливих мотивів, а тому щодо нього слід застосувати, передбачене санкцією ч. 2 ст. 307 КК України додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Обговорюючи питання про розмір майна, яке підлягає конфіскації у обвинуваченого ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції виходить з вимог ч. 1 ст. 59 КК України відповідно до якої конфіскації підлягає усе майно обвинуваченого або його частка. При цьому враховує, що у справі є лише пом`якшуючі покарання обставини, а обтяжуючих покарання обставин не встановлено, обвинувачений є особою молодого віку, позитивно характеризується, вину визнав та розкаявся у вчиненому, не має постійного місця роботи.

Тому за ч. 2 ст. 307 КК України з врахуванням вимог ч. 1 ст. 59 КК України застосовує конфіскацію майна у розмірі ? частки належного обвинуваченому на праві власності майна.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 405 407, 420 КПК України, суд, -

УХ В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Володимир-Волинського міського суду від 18 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 307 КК України скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України покарання у вигляді арешту строком на шість місяців, за ч. 2 ст. 307 КК України шість років позбавлення волі з конфіскацією ? частки належного обвинуваченому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією ? частки належного ОСОБА_7 на праві приватної власності майна.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4