Ухвала іменем україни 22 жовтня 2015 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3.,

суддів ОСОБА_4., ОСОБА_5.,

при секретарі ОСОБА_6.,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000071, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2015 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1, який визнаний невинуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 242 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7,

встановив:

у касаційній скарзі прокурор зазначає вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_1 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Свою вимогу обґрунтовує тим, що оскаржуване ним судове рішення не відповідає вимогам ст. 412 КПК України, оскільки суд апеляційної інстанції безпідставно виправдав ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 242 КК України, внаслідок довільного тлумачення диспозиції зазначеної частини статті кримінального закону та порядку визначення матеріальної шкоди, завданої порушенням правил охорони води.

Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 09 грудня 2013 року ОСОБА_1 визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 242 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, а на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 скасовано, а кримінальне провадження закрито за відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 242 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора щодо необхідності скасування ухвали суду апеляційної інстанції з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим і засуджено за те, що він, будучи зареєстрованим як фізична особа - підприємець, 23 березня 2012 року на підставі договору найму (оренди) нерухомого майна, укладеного між ним і Володимирівською сільською радою Запорізького району Запорізької області в особі голови ОСОБА_2, прийняв у строкове платне користування насосні станції №№ 1 і 2 з мережами та обладнанням розташовану по АДРЕСА_2

Після чого ОСОБА_1 без дозволу на спеціальне водокористування, в порушення правил охорони вод, встановлені ст. 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та статей 44, 48, 49 Водного кодексу України в період із 26 квітня по 08 серпня 2012 року здійснював водозабір з річки Дніпро, в результаті чого незаконно добув 507500 м3 води, що спричинило тяжкі наслідки державі у вигляді матеріальних збитків на суму 14489125 грн.

Відповідно до вимог ст. 418 КПК судове рішення повинно бути законним, тобто ухваленим із дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Одночасно ст. 412 КПК України регламентовано, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При цьому згідно зі ст. 439 КПК України визначено, що після скасування вироку або ухвали судом касаційної інстанції суд першої або апеляційної інстанції здійснює судове провадження згідно із загальними вимогами, передбаченими цим Кодексом, в іншому складі суду, а вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

З матеріалів провадження вбачається наступне.

Так, ОСОБА_1 був засуджений вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 09 грудня 2013 року за ч. 2 ст. 242 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Цей вирок був предметом перегляду суду апеляційної інстанції і ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07 лютого 2014 року скасований, а кримінальне провадження закрито за відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 242 КК України.

Зазначена ухвала суду апеляційної інстанції була скасована судом касаційної інстанції з призначенням нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції.

Скасовуючи ухвалу суду апеляційної інстанції Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ указав, що при закритті кримінального провадження щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 242 КК України, Апеляційний суд Запорізької області не дав належну оцінку тим доказам, які підтверджують, що Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області в результаті проведення перевірки виявлено факт самовільного водозабору з річки Дніпра і засвідчено порушення правил охорони вод, а також встановлено, що ОСОБА_1 незаконно добув з річки 507500 м3 води, спричинивши настання тяжких наслідків у вигляді заподіяння матеріальної шкоди державі на загальну суму 14489125 грн.

При новому розгляді провадження суд апеляційної інстанції, скасовуючи обвинувальний вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 09 грудня 2013 року щодо ОСОБА_1 і закриваючи провадження за відсутністю в діях останнього складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 242 КК України, не виконав вказівки суду касаційної інстанції, надані при скасуванні ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 07 лютого 2014 року з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, та постановив рішення, яке не відповідає вимогам законності.

Зокрема, Апеляційний суд Запорізької області довільно визначив диспозицію частини 2 ст. 242 КК України, яка передбачає, що відповідальність за цією частиною статті кримінального закону настає коли суб'єкт злочину вчинив порушення правил охорони вод (водних об'єктів), якщо вони спричинили загибель або захворювання людей, масову загибель об'єктів тваринного і рослинного світу або інші тяжкі наслідки.

Та обставина, що ОСОБА_1 у період з 26 квітня 2012 року до 08 серпня 2012 року, використовуючи насосні станції №№1, 2 з мережами та обладнанням без належного дозволу на спеціальне водокористування самовільно здійснював водозабір з річки Дніпро не заперечувалась учасниками процесу і підтверджується доказами, перевіреними судами першої та апеляційної інстанцій.

Фактичний об'єм води, що використана ОСОБА_1 самостійно без дозвільних документів, визначався стороною обвинувачення на підставі завіреної належним чином довідки, наданої суб'єктом господарювання - фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1

Одночасно збитки, обумовлені самовільним використанням водних ресурсів, були визначені з урахуванням роз'яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» від 10 грудня 2004 року №17, та відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища №389 від 20 липня 2009 року.

Недотримання вимог ст. 439 КПК України, неврахуванням усіх обставини у сукупності, потягли постановлення Апеляційним судом Запорізької області незаконного судового рішення про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_1 у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 242 КК України.

З огляду на це, ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2015 року щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

При новому апеляційному розгляді справи суду належить перевірити доводи апеляцій, дати їм та висновкам суду першої інстанції належну оцінку та з урахуванням усіх обставин постановити законне й обґрунтоване рішення, виклавши його у процесуальному документі згідно з вимогами закону.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні у суді апеляційної інстанції, задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2015 року щодо ОСОБА_1 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_________________________ _____________________ _______________________

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5