Ухвала іменем україни 08 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого судді ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 6 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 10 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 6 липня 2015 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Черкаси, громадянина України, який має середню освіту, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,

засуджено за:

- ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_1 покладені обов'язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти зазначені органи про зміну місця проживання, роботи, навчання та періодично з'являтись для реєстрації в ОКВС.

Вироком суду стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави витрати на проведення експертизи та вирішено долю речових доказів.

Ухвалою цього ж суду від 20 липня 2015 року внесено виправлення у резолютивній частині вироку: ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання, в частині основного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов'язати ОСОБА_1 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти зазначені органи про зміну місця проживання, роботи, навчання та періодично з'являтись для реєстрації в ОКВС.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 10 вересня 2015 року вирок суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 без задоволення.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним за те, що він 8 березня 2015 року близько 18 годині 20 хвилин, керуючи автомобілем ВАЗ 21011 д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Р. Люксембург від вул. Чайковського в напрямку просп. Хімків, біля перехрестя з вул. Чіковані м. Черкаси, порушив вимоги п. п. 12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху України, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, своєчасно не зменшив швидкість керованого ним транспортного засобу, аж до повної зупинки, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2, яка переходила проїзну частину з ліва на право, відносно напрямку руху автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток правої гомілки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я.

У касаційній скарзі засуджений просить змінити вирок та ухвалу і виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі, та перевіривши надані до скарги судові рішення, касаційний суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з'ясувати його вік, стан здоров'я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім'ї (наявність утриманців) тощо.

У кожному конкретному випадку суди зобов'язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом'якшують чи обтяжують покарання. Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Основне покарання засудженому ОСОБА_1 обрано відповідно до вимог ст. 65 цього Кодексу і правильність його призначення засудженим також не оспорюється.

Доводи ОСОБА_1 про необґрунтованість призначення йому додаткового покарання є безпідставними. З огляду на те, що санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то суд, урахувавши обставини та наслідки (заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості) вчиненого кримінального правопорушення, прийняв правильне рішення про призначення засудженому зазначеного додаткового покарання, але не у максимальному його розмірі.

Що стосується працевлаштування засудженого на роботу водієм у ПАТ «Черкасиобленерго» і, що на даний час це є його єдиний заробіток, то ці обставини не є достатніми для не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки влаштувався ОСОБА_1 з 20 липня 2015 року, тобто вже після постановлення судом оскаржуваного вироку. Тоді як на час вчинення злочину, досудового розслідування та судового провадження в суді першої інстанції він офіційно працевлаштованим не був.

Призначене ОСОБА_1 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових злочинів. Отже, суд дотримався вимог статей 50, 65 КК України.

Крім того, аналогічні за змістом доводи засудженого були предметом перевірки судом апеляційної інстанції. Як убачається зі змісту ухвали, суд апеляційної інстанції перевірив доводи засудженого в апеляційній скарзі, всебічно їх розглянув і відмовив у їх задоволенні, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення. Ухвала цього суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на викладене обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для витребування матеріалів кримінального провадження немає, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 6 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 10 вересня 2015 року.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5