Справа № 534/2360/15-к
Провадження № 1-кп/534/200/15
Вирок
Іменем України
24 листопада 2015 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську матеріали кримінального провадження №0000150 у відношенні обвинуваченого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ Полтавської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст.89 КК України,

за ч.1 ст.121, ч.1 ст.122, ч.2 ст.345 КК України,
встановив:
Обвинувачений вчинив ряд умисних, в т.ч. тяжкий злочин проти здоров`я особи за таких обставин:
09 лютого 2015 року, близько 17-30 год., ОСОБА_4 , знаходячись в загальному коридорі житлового будинку по АДРЕСА_2 , на грунті тривалих неприязних стосунків з сусідом по будинку потерпілим ОСОБА_6 , 1949 р.н., під час ініційованого обвинуваченим конфлікту, діючи умисно, з метою заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, завдав останньому чисельну кількість ударів руками та ногами по різним частинам тіла, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ зі струсом головного мозку, гематомою голови та шиї, ран на обличчі та лівій руці, синців та саден на голові, шиї, тулубі, верхніх і нижніх кінцівках, контузії лівого ока з крововиливом в білкову оболонку, травматичного злому коронок 11,13 та вивиху 32 зубу, тупої травми пахової ділянки з масивною гематомою статевих органів і нижніх кінцівок та лівобічним орхітом, які за висновком судово-медичної експертизи відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я, і є нехарактерними для виникнення їх, як при вільному падінні потерпілого з висоти власного росту, так і при його падінні, як з раніше приданим тілу прискоренням так і без такого.

В продовження злочинної діяльності, 13 квітня 2015 року, близько 01-00 год., обвинувачений, знаходячись в загальному коридорі житлового будинку по АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних стосунків з сусідом по будинку потерпілим ОСОБА_8 , 1983 р.н., під час знову ж таки ініційованого самим обвинуваченим конфлікту, діючи умисно, з метою заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, завдав останньому чисельну кількість ударів дерев`яною ніжкою від столу по різним частинам тіла, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_8 політравму у вигляді закритої тупої травми живота з розривом селезінки в ділянці її судинної ніжки, що ускладнилась крововиливом в черевну порожнину, закритої травми грудної клітини з забоєм правої легені, крововиливом в праву плевральну порожнину та контузією лівої легені, множинних гематом тулуба, які за висновком судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя в момент їх заподіяння, і є нехарактерними для виникнення їх, як при вільному падінні потерпілого з висоти власного росту, так і при його падінні, як з раніше приданим тілу прискоренням так і без такого.

В продовження свої злочинної діяльності, три дні потому, 16 квітня 2015 року, близько 09-30 год., обвинувачений знаходячись у власному помешканні в квартирі АДРЕСА_3 , умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ДІМ СДІМ Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області старшому лейтенанту міліції ОСОБА_7 під час виконання ним службових обов`язків чергування у складі слідчо-оперативної групи працівників Комсомольського МВ УМВС та здійснення виїзду в складі групи за викликом однієї з мешканок будинку, через наскрізний отвір дверного вічка вхідних дверей власної квартири наніс потерпілому один удар металевим шампуром в область правого ока, внаслідок чого завдав ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді контузії, частково гемофтальма та кололо-рваної рани шкіри нижньої повіки справа, які за висновком судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Свою вину за обвинуваченням, пред`явленим за епізодом заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачений визнав частково.

За епізодом з потерпілим ОСОБА_6 суду показав, що конфлікт був спровокований потерпілим, і в тій ситуації він / ОСОБА_4 / змушений був захищатися від протиправної поведінки потерпілого.

За епізодом з ОСОБА_7 суду показав, що встромляючи шампур в дерне вічко, не мав наміру заподіяти потерпілому будь-які тілесні ушкодження, тим більше не знав і не бачив, що за дверима знаходяться працівники міліції.

Обвинувачення в заподіянні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 . ОСОБА_4 не визнав, заперечивши власну причетність до інкримінованого злочину.

Водночас винуватість ОСОБА_4 по всім епізодам пред`явленого обвинувачення доведена за матеріалами кримінального провадження такими доказами:
За епізодом заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 .
Сам потерпілий суду показав, що конфлікт 09 лютого 2015 року розпочався як завжди з ініціативи обвинуваченого, який тривалий час закидає йому належність до єврейської національності і під антисемітськми брутальними лозунгами систематично провокує конфлікти. В той день ОСОБА_4 знов почав стукати в двері його квартири з черговою вимогою з`ясування стосунків. Після того, як гуркіт припинився, він відчинив двері з наміром подивитися, де знаходиться обвинувачений, але той раптово ввірвався до його помешкання з гантеллю в одній руці та ножем в іншій, між ними почалася штовханина, в ході якої вони поступово перемістилися в загальний коридор, де ОСОБА_4 почав наносити йому чисельні удари по різним частинам тіла. Їх кількість та механізм не пам`ятає, оскільки втратив свідомість, і до тями прийшов лише в лікарні. За наслідками заподіяних тілесних ушкоджень був прооперований, заявляє у справі цивільний позов.

Судом встановлено, що на місці події, окрім безпосередніх її учасників, фактично були присутні ще двоє свідків мати обвинуваченого ОСОБА_9 та приятель потерпілого - ОСОБА_10 .

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_9 показала, що до подій 09 лютого 2015 року син більше півроку проживав в квартирі один вона залишила жиле приміщення через неможливість спільного з ним проживання.

В той день як зазвичай прийшла провідати сина, і вже спускаючись від нього, сходами почула його крик про допомогу. Піднявшись на поверх, побачила що закривавлений потерпілий лежить долу, а син з пешнею в руці стоїть над ним з наміром нанесення удару. Відтягнувши сина від ОСОБА_6 , подзвонила сусідам з проханням викликати швидку.

Свідок ОСОБА_10 також показав суду, що 09 лютого 2015 року саме піднявся на поверх до квартири ОСОБА_6 , коли побачив, що той закривавлений лежить долу, а ОСОБА_4 з пешнею в руках, стоячи, наносить йому удари ногами з погрозою «вб`ю». Злякавшись, він / ОСОБА_10 / сходами кинувся вниз з наміром викликати міліцію. На поверх повернувся з приїздом наряду міліції.

Наявність галасу та гуркоту в коридорі 09 лютого 2015 року підтвердила суду сусідка обвинуваченого гр. ОСОБА_11 , вона ж на прохання ОСОБА_9 викликала швидку. Суду свідок показала, що через систематичність подібних дій з боку обвинуваченого та певні побоювання не вийшла з власної квартири під час конфлікту.

Наслідки отриманих потерпілим тілесних ушкоджень підтвердив суду його сини ОСОБА_12 , який серед іншого показав суду, що 3,5 роки тому інцидент з ОСОБА_4 вже мав місце, батьку той заподіяв травму голови, але на прохання матері притягнення ОСОБА_4 до відповідальності не було ними ініційоване, обвинуваченого ж з тих пір завжди намагались не чіпати та уникати з ним будь-якого спілкування.

Під час огляду місця події (а.с. 81) були виявлені чисельні плями бурого кольору, а в помешканні обвинуваченого вилучено зроблений самим ОСОБА_13 відеозапис подій 09 лютого 2015 року (а.с. 88-89), із наступним долученням його до матеріалів провадження в якості речового доказу (а.с. 90).

За епізодом заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 :
Потерпілий ОСОБА_8 судом не допитувався в зв`язку із смертю (а.с. 142).

Як вбачається із змісту письмових доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, проведеного на стадії досудового розслідування з участю потерпілого (а.с. 128-134), 13 квітня 2015 року він, повертаючись додому, близько 01-00 ночі зустрівся на сходах з обвинуваченим, в руці той тримав дерев`яну палицю з металевим кріпленням на кінці. На пропозицію обвинуваченого «поспілкуватись» ОСОБА_8 відповів відмовою, у відповідь на що ОСОБА_4 зі сходів потягнув його на загальну площадку 5-го поверху, де почав наносити дерев`яною палицею чисельні удари по різним частинам тіла. Детальний механізм заподіяння тілесних ушкоджень та обставини, за яких опинився у себе в квартирі потерпілий не запам`ятав, вочевидь, як він сам зазначив «через стан больового шоку, в якому знаходився під час події», а його показання, надані під час проведення слідчого експерименту за висновком судово-медичної експертизи (а.с. 135) не суперечать об`єктивним судово-медичним даним, отриманим при проведенні судово-медичної експертизи (а.с.125-127).

Під час огляду помешкання обвинуваченого були виявлені дві дерев`яні ніжки від столу з металевим кріпленням (а.с. 118-122), із зняттям цитологічних змивів, в яких експертом були виявлені без`ядерні епітеліальні клітини, не придатні для цитологічного дослідження (а.с. 137-141).

За епізодом заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 .
Потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що 16 квітня 2015 року в складі слідчо-оперативної групи працівників Комсомольського МВ УМВС прибув за адресою проживання обвинуваченого на виклик одного із мешканців будинку по факту порушення ОСОБА_4 громадського порядку. По приїзду, в зв`язку із відмовою обвинуваченого відчинити двері квартири, протягом певного часу /через зачинені двері/ вів з обвинуваченим діалог, в ході якого останній вступав в розмову, називав працівників міліції по іменах, цілком орієнтувався в ситуації, знав з ким розмовляє і чого від нього вимагають, та усвідомлюючи, що працівники міліції стоять прямо перед дверима, раптово, в той час коли він / ОСОБА_7 / нахилився, щоби зазирнути у дверне вічко, штрикнув через наскрізний отвір вічка металевим шампуром, завдавши йому одного удару в область ока.

Аналогічні пояснення були надані потерпілим під час проведення слідчого експерименту (а.с. 160-162), які за висновком судово-медичної експертизи (а.с. 163) не суперечать об`єктивним судово-медичним даним, отриманим при проведенні судово-медичної експертизи (а.с.152-153).

В ході обшуку квартири обвинуваченого (а.с. 146-149) був вилучений металевий шампур, слідів крові на якому не було виявлено, знайдені лише без`ядерні епітеліальні клітини, не придатні для цитологічного дослідження (а.с. 166-168).

Згідно із висновком службового розслідування (а.с. 155 - 159), проведеним комісією за фактом отримання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, тілесні ушкодження у вигляді контузії, частково гемофтальма та кололо-рваної рани шкіри нижньої повіки справа отримані ним під час виконання службових обов`язків , безпосередньо пов`язаних з охороною громадського порядку та боротьбою із злочинністю.

Отже, дослідивши представлені сторонами провадження докази, суд, враховуючи, що умисел обвинуваченого у всіх трьох інкримінованих протиправних діяннях був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю потерпілих /з огляду на що відповідальність в даному випадку має наставати за тілесне ушкодження, яке було фактично заподіяне/, кваліфікацію дій обвинуваченого, які виразились в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_14 - середньої тяжкості тілесних ушкоджень, потерпілому ОСОБА_8 - тяжких тілесних ушкоджень та працівнику міліції - потерпілому ОСОБА_7 під час виконання ним службових обов`язків - легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, за ч.1 ст.122, ч.1 ст.121 та ч.2 ст.345 КК України відповідно, суд вважає вірною, а його вину доведеною повністю.

Заперечення ОСОБА_4 власної причетності до заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та часткове визнання ним своєї вини за двома іншими інкримінованими епізодами, розцінене судом нічим іншим, як спробою тлумачити події у вигідному для себе світлі, а наведені ним обґрунтування, які за його посиланням є свідченням його невинуватості, зокрема відсутність прямих доказів його причетності до побиття ОСОБА_8 , не є обставинами які в сенсі вимог ст..84 КПК України виключають інші, представлені у справі докази, в т.ч. непрямі, які у своєму логічному зв`язку, у відповідності до положень ст..85 КПК України за умови їх належності визнаються законом такими, що можуть підтверджувати існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні.

В цьому сенсі встановлені судом обставини вчинених злочинів, за умови, що показання усіх потерпілих фактично підтверджені письмовими матеріалами провадження та представлені у справі на підтвердження схильності ОСОБА_4 до симулятивної поведінки (висновок судово-психіатричної експертизи (а.с. 180) та наявності у останнього певної звички до вчинення порушень громадського порядку, що супроводжувались застосуванням насильства до особи, дають суду право, у відповідності до положень ч.3 ст.88 КПК України вважати дану обставину допустимим доказом тому, що вчинене по відношенню до потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 кримінальне правопорушення узгоджувалось із певною звичкою обвинуваченого до вчинення правопорушень, направлених проти життя та здоров`я особи.

Судом проаналізовані також аргументи сторони захисту щодо порушень, які, за посиланням адвоката мали місце при складанні ряду процесуальних документів, зокрема в частині помилкового зазначення «по-батькові» / ОСОБА_15 та ОСОБА_16 / потерпілого ОСОБА_6 та підстави внесення до ЄРДР епізоду з ОСОБА_8 / а саме, дати повідомлення міської лікарні за фактом заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , яка зазначена днем 11 квітня 2015 року /а.с. 112/, що за посиланням сторони захисту ставить під сумнів згадані документи і певною мірою унеможливлює їх доказовість у справі.

Разом з тим, відповідно до положень ст.84 КПК України, яка регламентує поняття доказів та процедуру їх збирання та подання, у суду відсутні підстави визнати згадані докази такими, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, що унеможливлює їх прийняття в якості доказів по справі. Ті незначні, на думку суду, суперечності в правописі «по-батькові» потерпілого ОСОБА_6 , та дати повідомлення міської лікарні за фактом заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , що внесені до ЄРДР, і на які посилається захисник, знайшли своє пояснення та спростування під час дослідження усіх доказів провадження в їх сукупності, і не викликають сумніву в їх достовірності.

Отже, вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, виходячи насамперед з загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.

Суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив три умисних кримінально карних діяння, пов`язаних із застосуванням насильства до особи, одне з яких є тяжким, приймає до уваги суспільну небезпечність злочинів проти особи, та обставини, за яких всі три було вчинено - а саме чисельність та характер нанесених кожному з потерпілих ушкоджень

З матеріалів кримінального провадження чітко простежується, і знайшло своє підтвердження в суді, що обвинувачений тривалий час є дезадаптованим, не працює, за умови, що протипоказань до фізичної праці не має /а.с. 198/, активно вживає наркотичні речовини групи канабіоїдів. Перебуває на обліку у лікаря нарколога (а.с. 197), потребує лікування з приводу наркотичної залежності (а.с. 197). За місцем проживання характеризується вкрай негативно: постійно конфліктує з сусідами (а.с. 189,199-200), систематично порушує громадський порядок та проявляє агресію до оточуючих, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень в галузі порушення громадського порядку (а.с. 119-120,214,217-218). Проживає в родині з матір`ю (а.с.190)

Згідно із висновками судово-психіатричних експертиз (а.с. 166-185) ОСОБА_4 виявляє ознаки розладу особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку комбінованого ґенезу (повторні ЗЧМТ, вживання канабіоїдів) з елементами симулятивної поведінки. Тимчасовим, хронічним розладом психічної діяльності, слабоумством чи іншим хворобливим станом в період інкримінованих йому злочинних діянь не страждав та страждає на даний час . За своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, може постати перед слідством та судом, примусових заходів медичного характеру не потребує.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, приймаючи до уваги всі дані про особу обвинуваченого, який вчинив три умисні злочини проти людини, здоров`я та життя якої у відповідності до положень ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в державі, враховуючи обставини вчинення згаданих злочинів та положення ст. 50, ч.2 ст. 65 КК України, які передбачають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення осіб, які вчинили злочини, а також запобігання вчиненню нових злочинів, суд вважає, що найбільш дієвим заходом примусу для ОСОБА_4 , що насамперед сприятиме запобіганню вчинення ним нових злочинів, має бути призначене тільки реальне покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства з призначенням максимального терміну покарання за кожною із санкцій, передбачених відповідно ч.1 ст.122, ч.1 ст.121 та ч.2 ст.345 КК України.

Вирішуючи питання щодо заявлених прокурором в інтересах держави позовів (а.с. 8,12), суд виходить з наступного:
Відповідно до ст. 129 КПК України, постановляючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє його повністю, частково, або відмовляє в його задоволенні.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна при вирішенні питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну фізичним та юридичним особам.

Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

Прокурором пред`явлено два позови про стягнення матеріальної шкоди на суму 1583 грн., 81 коп., яка складається з сум, витрачених на лікування потерпілого ОСОБА_6 , та 4 270 грн. 84 коп., яка складається з сум, витрачених на лікування потерпілого ОСОБА_8 , що доведене у справі відповідними реєстрами (а.с. 10-11, 14-16), зміст яких ОСОБА_4 не заперечується, а отже, дає суду підставу зробити висновок про їх обгрунтованність.

Покладаючи на обвинуваченого обов`язок відшкодувати понесені закладом лікування витрати, суд виходить з встановленого законом правила про те, що шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позову, заявленого потерпілим ОСОБА_6 (а.с. 37-53) суд виходить з наступного:
Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому витрати, викликані необхідністю посиленного харчування, придбання ліків, стороннього догляду, тощо.

ОСОБА_6 пред`явлено позов про стягнення матеріальної шкоди на загальну суму 30 261 грн. Наявність і розмір завданої матеріальної шкоди за обґрунтуванням потерпілого складається із витрат, понесених ним на придбання ліків під час лікування, вартості витрат, понесених його сином в зв`язку із приїздом на територію України з приводу його побиття і наступного лікування, та вартості відновлення пошкоджених ОСОБА_4 вхідних дверей його квартири.

Розглядаючи справу в межах пред`явленого обвинувачення, та враховуючи роз`яснення, що містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів, щодо позиції, згідно з якою не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення, суд вважає, що вимога потерпілого в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням вхідних дверей не може бути розглянута в даному кримінальному провадженні, оскільки не випливає з пред`явленого обвинувачення, в зв`язку з чим потерпілому суд роз`яснює можливість вирішення даного спірного питання у порядку цивільного судочинства.

З аналогічних мотивів не підлягає розгляду в даному провадженні вимога потерпілого про відшкодування збитків, понесених його рідними в зв`язку з приїздом за наслідками отриманого ним ушкодження. Зацікавлені особи, які понесли відповідні витрати в зв`язку з переїздом, також мають можливість вирішення даного питання у порядку цивільного судочинства.

Розмір понесених на придбання ліків витрат доведений потерпілим відповідними касовими чеками на суму 4352,13 грн. ( а.с. 201-208 ) і підлягає до задоволення в згаданому об`ємі у відповідності до положень ст..1195 ЦК України В іншій частині сума позову про відшкодування завданої матеріальної шкоди потерпілим не доведена і з зазначених підстав задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання щодо вимоги потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного:
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні.

Обґрунтовуючи наявність моральної шкоди, потерпілий зазначив, що через отримані ушкодження зазнав значної фізичної травми, яка потягла за собою погіршення здоров`я та викликала постравматичні фактори, спричинені руйнуванням звичайного укладу життя. Душевні страждання відчуває до наступного часу. Моральну шкоду оцінює сумою 150 000 грн.

Висновок щодо протиправності діяння ОСОБА_4 та його вини у скоєному зроблений судом при наданні правової оцінки його діям.

Фактично наявність моральної шкоди обґрунтована потерпілим обставинами, які є очевидними, натомість, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи також реальну можливість відшкодування ОСОБА_4 завданої моральної шкоди за відсутності у нього постійного джерела доходу, розмір моральної шкоди, що має бути відшкодованим потерпілому, суд визначає в розмірі 80 000 грн.

З аналогічних міркувань судом вирішений позов потерпілого ОСОБА_7 (а.с. 36), а заявлені ним вимоги задоволені судом в повному обсязі.

Питання про речові докази вирішене судом у відповідності до положень ст..100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374, 129 КПК України, суд,

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч.1 ст.122, ч.2 ст.345 КК України із призначенням покарання по кожному з епізодів відповідно:

за ч.1 ст.121 КК України у вигляді восьми років позбавлення волі;

за ч.1 ст.122 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі;

за ч.2 ст.345 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі.

У відповідності до положень ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, за сукупністю вчинених злочинів призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 12 років позбавлення волі.

Запобіжний захід у відношенні засудженого залишити попередній - тримання під вартою. Строк покарання відраховувати з 17 квітня 2015 року з 16-00год.
Цивільні позови прокурора задовольнити повністю.
Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь держави в особі Фінансового управління виконкому Комсомольської міської ради витрати, понесені державою на стаціонарне лікування потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в загальній сумі 5 854 грн. 65 коп.

Позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково. Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на його користь завдану злочином матеріальну шкоду в розмірі 4 352, 13 грн. та компенсацію моральних збитків в сумі 80 000 грн.

Позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити повністю. Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на його користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 3 000 грн.

Речові докази по справі: відеозапис подій від 09 лютого 2015 року (а.с. 92-94) залишити на зберіганні в матеріалах провадження, дві дерев`яні ніжки від столу та металевий шампур (а.с. 123,150) знищити.

Вирок суду протягом 30 днів з часу його проголошення може бути оскаржений сторонами до апеляційного суду Полтавської області.

Суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом.

Суддя ОСОБА_1