Справа №592/6227/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/550/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Ковпаківського районного суду міста Суми від 03 серпня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
У поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 порушує питання про скасування ухвали місцевого суду та постановлення нової ухвали про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .

Ухвалою Ковпаківського районного суду міста Суми від 03 серпня 2015 року в задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , засудженого вироком Обухівського районного суду Київської області від 27 грудня 2010 року за ст.ст. 121 ч. 2, 186 ч. 1, 309 ч. 1 КК України до 8 років позбавлення волі, відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відносно засудженого ОСОБА_8 в особовій справі міститься переважна більшість річних характеристик посереднього характеру, що говорить про ситуативний характер поведінки засудженого, а разом із врахуванням тяжкості вчинених злочинів засудженим, у своїй сукупності вказує на відсутність виправлення засудженого.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги захисник зазначає, що за час відбування покарання засуджений мав лише 1 стягнення, яке було знято в порядку ст. 134 КВК України, а також мав 4 заохочення, які свідчать про його сумлінне ставлення до праці. Із характеристики від 29 травня 2015 року вбачається, що засуджений став на шлях виправлення та відсутні жодні застереження в цій характеристиці щодо можливості застосування ст. 81 КК України. Вказує, що судом в ухвалі зазначено про наявність рівня суспільної небезпеки у поведінці засудженого, проте жодних доказів на підтвердження цього факту наведено не було.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник зазначає, що суд посилаючись на річні характеристики не врахував, що в них зазначено про працевлаштованість засудженого та добре його ставлення до праці, а в характеристиках: від 24 лютого 2015 року, 15 березня 2015 року, 15 липня 2015 року і про те, що засуджений довів своє виправлення.

Характеристики засудженого вказують на те, що ОСОБА_8 почав ставати на шлях виправлення, а з часом довів своє виправлення, тому про ситуативний характер поведінки говорити не можна.

Заслухавши доповідь судді, адвоката, який підтримав доводи апеляційної скарги, висновок прокурора, котрий вважав, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 вироком Обухівського районного суду Київської області від 27 грудня 2010 року засуджений за сукупністю злочинів, передбачених ст.ст. 121 ч. 2, 186 ч. 1, 309 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. Початок строку відбування покарання з 14 жовтня 2009 року року, на день розгляду судом першої інстанції клопотання захисника ОСОБА_8 відбув більше 2/3 частин основного покарання.

Відповідно до положень ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Згідно роз`яснення, що міститься в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року № 2, зазначено, що судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також наміри засудженого щодо залучення до суспільно корисної праці.

Розглядаючи клопотання адвоката суд першої інстанції повно і об`єктивно дослідив наявність підстав необхідних для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, в т. ч. і його поведінку та ставлення до праці в процесі відбування покарання і прийшов до переконання про відсутність дострокового виправлення ОСОБА_8 .

Судом встановлено, що ОСОБА_8 за час відбування покарання мав як стягнення зняте в установленому законом порядку так і заохочення. Посередній характер поведінки засудженого підтверджується характеристиками: від 15 березня 2012 року, 15 березня 2013 року, 15 жовтня 2013 року, 24 лютого 2015 року; позитивний характер поведінки засудженого підтверджується характеристиками: від 15 березня 2014 року; 5 серпня 2014 року, 15 березня 2015 року. Із характеристик на засудженого в сукупності вбачається, що характер поведінки останнього змінювався з посереднього на позитивний, а потім знову становився посереднім, потім позитивним, що вказує на відсутність сталості позитивних змін, тому доводи апеляційної скарги захисника в частині відсутності ситуативності в поведінці засудженого вважати обґрунтованими не можна.

Суд першої інстанції взяв до уваги пояснення представника органу, який відає виконанням покарання, дослідив особову справу засудженого, з якої встановлено ставлення засудженого до вчиненого злочину, додержання ним вимог режиму відбування покарання, наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Так, єдиною і достатньою підставою застосування умовно дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення через сумлінну поведінку і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Разом з тим сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма поведінки: активна участь у суспільному житті, сумлінне виконання доручень, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинення злочину.

Із матеріалів особової справи засудженого не вбачається дотримання ним вище зазначених умов необхідних для застосування умовно дострокового звільнення, оскільки з характеристик: від березня 2012 року, 15 березня 2013 року, 15 жовтня 2013 року, 15 березня 2014 року; 5 серпня 2014 року, 24 лютого 2015 року; 15 березня 2015 року слідує, що засуджений активної участі у суспільному житті не приймає, як і не відвідує регулярно програми диференційованого виховного впливу, лише характеристика від 15 липня 2015 року містить дані про те, що ОСОБА_8 почав активно брати участь у суспільному житті та регулярно відвідувати програми диференційованого виховного впливу.

В матеріалах провадження також наявна довідка на засудженого ОСОБА_8 , згідно якої у бухгалтерії установи на виконанні знаходяться виконавчі листи на відшкодування збитків, що спричинені злочином, на суму: 169 202 грн. 41 коп., засудженому за 2014 2015 роки було нараховано заробітну плату у сумі 1375 грн. 06 коп., з яких жодних коштів не було направлено на добровільне погашення позовів. Лише при апеляційному розгляді адвокат надав копію квитанції про перерахування 150 грн. в рахунок відшкодування завданих збитків ОСОБА_9 .

Відмовляючи в задоволенні клопотання захисника, суд першої інстанції належним чином аргументував своє рішення, в тому числі послався і на обставини про які зазначає в своїй апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник, зазначивши, що характеристики, які вказують на те, що засуджений довів своє виправлення охоплюють досить нетривалий проміжок часу, з якого однозначно говорити про сталість поведінки засудженого не можливо.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про безпідставне зазначення судом про наявність рівня суспільної небезпеки у поведінці засудженого, то їх вважати обґрунтованим не можна, оскільки з матеріалів особової справи на засудженого, а саме з характеристик: від 15 березня 2012 року та 15 березня 2015 року вбачається, що в особистості ОСОБА_8 залишається деякий рівень суспільної небезпеки.

На думку колегії суддів, зазначені обставини в їх сукупності в достатній мірі не свідчать про виправлення засудженого, а тому ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, скасуванню чи зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Ковпаківського районного суду міста Суми від 03 серпня 2015 року про відмову в умовно достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 залишити без зміни, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4