АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 210/395/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/634/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 і доповнення до неї та апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року у об`єднаному кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 11 грудня 2014 року за № 0001061 та 03.02.2015 року за № 0000061, за яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець м. Кіровокан Вірменії, громадянин України, українець, з середньою

освітою, не працюючий, який не має на утриманні неповнолітніх дітей,

раніше не судимий, зареєстрований та проживаючий за адресою:

АДРЕСА_1 ,

обвинувачений у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 259 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_6

захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок та пом`якшити йому покарання, застосувавши ст.ст. 69, 75 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , не оскаржуючи кваліфікацію дій обвинуваченого, просить змінити вирок та призначити ОСОБА_6 покарання, із застосуванням ст. 75 КК України, не пов`язане з позбавленням волі.

Якщо ж суд апеляційної інстанції прийде до висновку про неможливість перевиховання ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, то, з урахуванням особи винного, просить суд, із застосуванням ст. 69 КК України, призначити ОСОБА_6 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкціях, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України та ч. 1 ст. 259 КК України.

За обставин, встановлених судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та детально викладених у вироку Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року, 10 грудня 2014 року близько 10 год. 00 хв. між раніше знайомими ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неподалік зупинки громадського транспорту «Трампарк» в Дзержинському районі м. Кривого Рогу, на ґрунті побутового пияцтва, виникла сварка, під час якої ОСОБА_9 побив ОСОБА_6 , в результаті чого між зазначеними особами виникла стійка особиста неприязнь.

11.12.2014 року близько 10 год. 25 хв. ОСОБА_6 , неподалік зупинки громадського транспорту «Трампарк» та торгівельного комплексу, розташованого по вул. Тбіліська, 13б, в Дзержинському районі м. Кривого Рогу, зустрів ОСОБА_9 , який перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, проявляючи зневажливе ставлення до ОСОБА_6 в силу стійкої особистої неприязні до нього, почав грубо ображати ОСОБА_6 , погрожуючи черговим побиттям.

Побоюючись даних погроз ОСОБА_9 та будучи обуреним його образливою поведінкою, у ОСОБА_6 посилилося почуття стійкої неприязні до ОСОБА_9 та виник умисел на спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень, за вказаних мотивів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи з метою спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, з мотивів стійкої особистої неприязні до нього, знаходячись на ділянці місцевості поблизу торговельного комплексу по вул. Тбіліська, 13б, в Дзержинському районі м. Кривого Рогу, дістав з правого зовнішнього карману вдягненої на нього куртки кухонний ніж господарсько-побутового призначення, який носив при собі для самозахисту, та, утримуючи даний ніж в правій руці, близько 10 год. 30 хв. 11.12.2014 року умисно завдав потерпілому ОСОБА_9 , який, ухиляючись від удару, повернувся до нього лівою стороною тулубу, один удар клинком вказаного ножа в ліву бокову ділянку грудної клітини, не переслідуючи за мету заподіяти ОСОБА_9 смерть.

Відразу ж після цього ОСОБА_6 припинив свої злочинні дії, а потерпілого ОСОБА_9 бригадою швидкої медичної допомоги, що прибула за викликом потерпілого, було госпіталізовано до КЗ «Криворізька міська лікарня № 11» ДОР, де йому було надано належну медичну допомогу.

Таким чином, своїми злочинними діями ОСОБА_6 умисно спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітини з ушкодженням легені, що викликало пневмоторакс ліворуч, яке згідно висновку судово-медичної експертизи № 102 від 20.01.2015 року за своїм характером відноситься до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Крім того, ОСОБА_6 03.02.2015 року о 15 год. 55 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого постійного мешкання, в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , переслідуючи злочинний умисел, що раптово виник, спрямований на завідомо неправдиве повідомлення правоохоронних органів про підготовку вибуху в громадському місці, що загрожує безпеці громадян, прагнучи викликати занепокоєння, паніку та розгубленість серед населення, зі свого мобільного телефону - НОМЕР_1 , умисно здійснив екстрений виклик на спеціальну лінію 102 - чергової частини Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області, та анонімно повідомив завідомо неправдиві відомості про підготовку вибуху в адміністративній будівлі Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області, розташованого по пр. Карла Маркса, 71, в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, таким чином ОСОБА_6 поширив завідомо неправдиві відомості про загрозу безпеці громадян, знищення чи пошкодження об`єктів власності.

На місці події за фактом повідомлення про загрозу безпеці громадян, знищення та пошкодження об`єктів власності, з метою проведення пошукових заходів, були організовані роботи, спрямовані на обстеження території Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області з пошуку вибухонебезпечних речовин, предметів або пристроїв, з залученням фахівців відділу вибухотехнічних та пожежо-технічних досліджень НДЕКЦ при ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Вищезазначені дії обвинуваченого були кваліфіковані у межах досудового розслідування за ч. 1 ст. 121 КК України, за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, та за ч. 1 ст. 259 КК України, за ознаками завідомо неправдивого повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей та іншими тяжкими наслідками, з чим погодився суд першої інстанції в оскаржуваному вироку.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 259 КК України, та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з відбуванням покарання в кримінально-виконавчому закладі закритого типу; за ч. 1 ст. 259 КК України - у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, з відбуванням покарання в кримінально-виконавчому закладі закритого типу.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з відбуванням покарання в кримінально-виконавчому закладі закритого типу.

Питання з речовими доказами вирішене.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги та доповнення до неї обвинувачений ОСОБА_6 просить пом`якшити йому покарання, врахувавши такі обставини: він раніше не судимий, визнав вину у повному обсязі, розкаявся, сприяв розкриттю злочину, має на утриманні хвору матір, перебуває на обліку у лікаря-нарколога та знаходився на лікуванні в наркологічному відділенні, але агресивно в стані алкогольного сп`яніння себе не поводить, що підтверджується характеристикою з місця проживання, потерпілий не звертався з заявою відносно нього та фактично сам спровокував подію, що відбулася.

Також апелянт зазначає, що не була проведена судово-психіатрична експертиза, йому не дали прослухати диск із записом його телефонного дзвінка та вирок не відповідає матеріалам його кримінального провадження.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 зазначає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_6 , не взяв до уваги всі обставини провадження та особу обвинуваченого, який вину визнав повністю, в скоєному щиро розкаювався, чим активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував потерпілому матеріальний збиток, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, та призначив йому занадто суворе покарання.

Під час апеляційного розгляду прокурор заперечував проти апеляційних скарг і доповнення та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін; обвинувачений і його захисник, кожен окремо, підтримали апеляційні скарги і доповнення та наполягали на пом`якшенні покарання.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги і доповнення учасниками судового провадження подані не були.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах і доповненні доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 і доповнення до неї та апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Згідно технічного запису судового засідання, журналу судового засідання та вироку суду, обвинувачений ОСОБА_6 при розгляді кримінального провадження повністю визнав себе винним у скоєних кримінальних правопорушеннях і не оспорював фактичні обставини провадження та кваліфікацію його дій.

ОСОБА_6 були роз`яснені положення та наслідки застосування ст. 349 КПК України, зокрема, і те, що в разі не дослідження судом доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, і останній дав свою згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому, судом було з`ясовано, чи правильно він розуміє зміст обставин провадження, чи не має сумнівів в добровільності його позиції.

Після роз`яснення судом обвинуваченому ОСОБА_6 положень ч. 3 ст. 349 КПК України, він, відповідно до вимог ч. 4 ст. 349 КПК України, був допитаний та дав показання щодо обставин скоєних ним кримінальних правопорушень, визнавши свою вину в повному обсязі.

Слід зазначити, що суд першої інстанції дотримався вимог змісту ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників судового розгляду визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

У зв`язку з вищевикладеним доводи обвинуваченого, викладені у доповненні до його апеляційної скарги щодо невідповідності вироку суду матеріалам кримінального провадження, чим він безпосередньо оскаржує докази кримінального провадження, колегія суддів не розглядає.

Між тим, на думку колегії суддів, доводи обвинуваченого та його захисника щодо суворості призначеного покарання не заслуговують на увагу.

Так, згідно ст. 69 КК України, на застосуванні положень якої наполягали обвинувачений та його захисник, суд за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією відповідної статті (частини статті) КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції даної статті (частини статті) КК України.

Також, обвинувачений та його захисник просили призначити покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, відповідно до положень якої, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд достатньою мірою взяв до уваги обставини, що підлягають врахуванню відповідно до ст. 65 КК України, а саме те, що останнім були вчинені кримінальні правопорушення - злочини, що згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином; характеристику особи цьогообвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно (т. 1 а.к.п. 73), не перебуває на обліку у лікаря-психіатра (т. 1 а.к.п. 68), знаходиться під наглядом лікаря-нарколога з 2013 року з приводу вживання алкоголю зі шкідливими наслідками (т. 1 а.к.п. 70), має постійне місце проживання та реєстрацію, а також, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 259 КК України, в період застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту; обставини, що пом`якшують покарання повне визнання вини, щире каяття в скоєному, активне сприяння розкриттю зл очину, добровільне відшкодування завданих збитків; обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, в стані алкогольного сп`яніння, та призначив покарання на рівні нижчої межі, передбаченої санкціями ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 259 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, втім з реальним його відбуванням.

Колегія суддів погоджується з тим, що це покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , та з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування при призначені покарання цьому обвинуваченому положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Доводи апеляційних скарг і доповнення обвинуваченого та його захисника цього висновку не спростовують, оскільки обставини, на які вони посилаються, - повне визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, відсутність судимостей, перебування на утриманні обвинуваченого хворої матері, перебування обвинуваченого на обліку у лікаря-нарколога та його знаходження на лікуванні в наркологічному відділенні, поведінка потерпілого напередодні часу скоєння злочину, добровільне відшкодування потерпілому матеріального збитку, позитивна характеристика обвинуваченого за місцем проживання - вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та у сукупності не є достатньо вагомими для визнання їх такими, що істотно знижують ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, та є достатньою підставою для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Крім того, характеристика особи цього обвинуваченого, а саме, те, що він скоїв злочин середньої тяжкості проти громадської безпеки та тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи; вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 259 КК України, в період застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту та в стані алкогольного сп`яніння; офіційно не працевлаштований, на думку колегії суддів, виключає можливість застосування при призначенні йому покарання положень ст.ст. 69, 75 КК України.

За викладених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг і доповнення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, адвоката ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 і доповнення до неї та апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року у об`єднаному кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 11 грудня 2014 року за № 0001061 та 03.02.2015 року за № 0000061, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 259 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4