Справа № 11а-834/10 Головуючий у 1 інстанції: Мулявка М.В.
Провадження № 11а-834/10
Категорія ст.ст.364 ч.2,
209 ч.1 КК України Доповідач: Волинець М. М.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2010 року Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Волинця М.М.

суддів Галапаца І.І., Леона О.І.

при секретарі Мержвінської О.А.

за участю прокурора Войценка А.І.

та засудженого ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді 1-ої інстанції ОСОБА_2 на вирок Радехівського районного суду Львівської області від 29 квітня 2010 року,-

цим вироком:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого,-

-визнано винним у скоєнні злочинів передбачених ч. 2 ст. 364, ч . 1 ст. 209 КК

України та призначено йому покарання:

-за ч . 2 ст. 364 КК України у виді позбавлення волі строком на 4(чотири) роки та 3(три) місяці з позбавленням права обіймати адміністративні посади строком на 1(один) рік;

-за ч. 1 ст. 209 КК України у виді позбавлення волі строком на 3(три) роки та 6(шість)

місяців з позбавленням права обіймати адміністративні посади строком на 1(один) рік.

Згідно ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, засудженому ОСОБА_1 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4(чотири) роки та 3(три) місяці з позбавленням права обіймати адміністративні посади строком на 1(один) рік.

Згідно ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням та призначено йому іспитовий строк терміном на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України на засудженого ОСОБА_1 покладено обов'язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу - підписку про невиїзд, залишено засудженому ОСОБА_1 без змін.

встановила:

за вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що будучи службовою особою, обіймаючи посаду голови правління ВАТ «Радехівський комбінат хлібопродуктів», в повноваження якого у відповідності до п. 8.6.5 Статуту ВАТ «Радехівського комбінату хлібопродуктів» входило здійснення дій від імені товариства. керівництво поточними справами товариства, представництво товариства у його стосунках з іншими фізичними та юридичними особами, укладення угод від імені товариства, тобто організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, зловживаючи службовим становищем, впродовж з лютого по грудень 2006 року, без повідомлення Державного комітету з державного матеріального резерву України, всупереч п.2.2. договору №Юр-2зб/166-2001 незаконно відчужив 202, 06 тон зерна пшениці 4 класу, яка знаходилася на відповідальному збереженні і належала Держкомрезерву України. Після відчуження зерна пшениці належного Державному комітету з державного матеріального резерву України в кількості 202,06 тони, отримані кошти в сумі 143462грн. ОСОБА_1, зловживаючи своїм службовим становищем, не витратив на поновлення нестачі зерна пшениці Державного комітету з державного матеріального резерву України, всупереч п. п. 2 . 2 догрвору №Юр-2зб/166-2001, а розпорядився скерувати їх на господарські потреби товариства. У результаті зловживання з боку голови правління «ВАТ «Радехівський комбінат хлібопродуктів» ОСОБА_1 Держкомрезерву заподіяно збитки в сумі 143462грн.

Крім того, ОСОБА_1, будучи головою правління ВАТ «Радехівський комбінат хлібопродуктів», незаконно реалізувавши 202,06 тони зерна пшениці 4 класу, яка у відповідності до договору №ЮР-2зб/166-2001 знаходилася на відповідальному збереженні і належала Державному комітету України з державного матеріального резерву, кошти, здобуті злочинним шляхом, в сумі 143462грн., дав вказівку реалізувати на господарські потреби товариства ВАТ «Радехівський комбінат хлібопродуктів), а саме виплату заробітної плати, сплати податків, закупівлю паливно-мастильних матеріалів, виплату позики.

На даний вирок суду прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляцію, в якій просить вирок Радехівського районного суду від 29.04.2010 року скасувати, у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання ступені тяжкості скоєного злочину та особі засудженого.

Постановити інший вирок, яким ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 209 КК України та засудити: за ч. 2 ст. 364 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади па 2 роки, за ч. 1 ст. 209 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади на 1(рік) з конфіскацією усього належного на праві приватної власності, майна, згідно ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання призначити у виді позбавлення волі строком на 5(п'ять) років з позбавленням права обіймати керівні посади на 2(два) роки з конфіскацією усього, належного на праві приватної власності, майна.

В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що вирок суду є незаконним та необгрунтованим у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання ступені тяжкості скоєного злочину та особі засудженого. Так, у вироку суду, як підстава для застосування ст. 75 КК України, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням, зазначено що враховується тяжкість вчинених ОСОБА_1 злочинів, особу підсудного, який по місцю проживання характеризується позитивно і хоча тимчасово не працює, однак на останньому лежать обов'язки по утриманню підсобного господарства, а також мету підсудного при вчиненні злочину відновлення фінансово-господарської діяльності товариства, суд вважає за можливе виправлення підсудного ОСОБА_1 без ізоляції від суспільства

(т.2 а.с.240).

Однак, призначаючи покарання із застосуванням ст. 75 КК України, судом неприйнято до уваги наступне:

-злочини які інкримінуються ОСОБА_1, а саме ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 209 КК України, згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів;

- в результаті вчинених злочинів Держкомрезерву України заподіяно збитки в сумі 143 тис. 462 грн., які наданий час не відшкодовано;

- вивчаючи особу підсудного, судом не враховано, що ОСОБА_1 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ст. 175 КК України (т.2 а.с.94-96);

- вину свого у вчиненні злочину визнав частково (т.2 а.с. 140, 236).

Заслухавши доповідача, думку прокурора про обгрунтованість апеляції, виступ засудженого, який просить вирок суду першої інстанції залишити без зміни, а апеляцію прокурора без задоволення, провівши судове слідство в межах, встановлених постановою попереднього розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає до часткового задоволення.

Висновок районного суду про доведеність винності засудженого у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обгрунтованим,

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 визнано винним в умисному, в особистих інтересах та інтересах третіх осіб, використання службовою особою влади та службового становища, всупереч інтересам служби, що заподіяло істотну шкоду державним інтересам та використання коштів, здобутих завідомо злочинним шляхом для здійснення господарської діяльності, а злочинні дії засудженого кваліфіковані за ч. 2 ст. 364 та ч. 1 ст. 209 КК України.

Разом із тим за ч.2 ст.364 та ч.1 ст.209 КК України призначено додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати адміністративні посади строком на 1(один) рік, а за сукупністю цих злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, на підставі ст. 70 КК України йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки та три місяці з позбавленням права обіймати адміністративні посади строком на 1(один) рік.

В районному суді ОСОБА_1О, свою вину у вчиненому визнав повністю.

Доведеність винності засудженого та правильність кваліфікації його злочинних дій не оспорюється в апеляції, які, на думку колегії суддів, правильно кваліфіковані місцевим судом за ст.ст. 364 ч.2, 209 ч.1 КК України.

Разом із тим відповідно до п. 21 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24.10.2003 р. № 7 при призначенні покарання за сукупністю злочинів однакові за видом та розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей КК України.

Відповідно до ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до пяти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.

Цей принцип ст. 70 КК України судом першої інстанції порушено, оскільки додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати адміністративні посади не є максимальним за санкцією статті 55 КК України, а тому суд не мав права призначати засудженому ОСОБА_1 покарання шляхом поглинення однакових за видом та розміром покарань.

Тому доводи апеляції про те, що покарання за сукупністю злочинів засудженому ОСОБА_1 призначено з порушенням вимог ст. 70 КК України колегія суддів вважає обгрунтованим.

Аналізуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що основне покарання засудженому призначене з дотриманням вимог ст. 65 КПК України, яке відповідає характеру тяжкості вчинених злочинів і даним про особу ОСОБА_1

Обране судом основне покарання, на думку колегії суддів є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання із внесеними

змінами та доповненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 8, зазначено, ідо частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт. службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п'яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Колегія суддів вважає, що в цій частині призначення покарання судом першої інстанції також було порушено вимоги кримінального закону, оскільки ОСОБА_1 було звільнено від відбування покарання з випробуванням як від основного так і від додаткового.

Відповідно до п. 19 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, якщо додаткове покарання у виді конфіскації майна санкцією статті (санкцією частини статті) є обов'язковим, то у разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням воно не застосовується, оскільки статтею 77 КК України передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня, а тому виходячи з наведеного до ОСОБА_1 конфіскацію майна слід не застосовувати.

Керуючись ст.ст. 362, 366, 378 КПК України, колегія суддів,-

засудила:

апеляцію прокурора задовольнити частково.

Вирок Радехівського районного суду Львівської області від 29 квітня 2010 року відносно ОСОБА_1 в частині призначення додаткового покарання -скасувати.

Призначити ОСОБА_1 покарання за ст. 364 ч.2 КК України на 4(чотири) роки та 3(три) місяці позбавлення волі з позбавленням права обіймати адміністративні посади строком на 2(два) роки.

За ст. 209 ч.1 КК України на 3(три) роки 6(шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати адміністративні посади строком на 1(один) рік 6(шість) місяців.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_1 визначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4(чотири) роки 3(три) місяці з позбавленням права обіймати адміністративні посади строком на 2(два) роки.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_1 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком терміном на 1(один) рік.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом одного місяця.

Головуючий:

Судді: