№ 1-кп/760/31/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.3 ст.368 КК України;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.3 ст.368 КК України,

ВСТАНОВИВ:
відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються в одержанні хабара за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням хабара, за таких обставин.

Наказом Міністра оборони України № 125 від 06 березня 2012 року ОСОБА_10 призначено на посаду директора Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрконверс» (далі ДП МО Україні «Укрконверс»).

Наказом Міністра оборони України № 275 від 23 квітня 2012 року ОСОБА_11 призначено тимчасово виконуючим обов`язки директора Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» (далі ДП МО України «Укрвійськбуд»). Вказані підприємства знаходяться в одній будівлі за адресою: АДРЕСА_5 .

8 лютого 2012 року Господарським судом м. Києва у справі № 8/038-09/11 прийнято рішення, відповідно до якого за Міністерством оборони України визнано право власності на об`єкти нерухомості, які розташовані у Київській області за адресою: АДРЕСА_6 та зобов`язано попереднього власника передати це майно до ДП МО України «Укрконверс».

У зв`язку з вступом в силу вищевказаного рішення господарського суду м. Києва, в червні 2012 року ОСОБА_10 прибув за вищевказаною адресою, де зустрівся з громадянином ОСОБА_12 , який представився підприємцем. Під час зустрічі ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_12 , що ДП МО України «Укрконверс» є власником нерухомого майна за вищевказаною адресою, а тому йому ОСОБА_12 , необхідно прибути до м. Києва для вирішення питання щодо подальшого знаходження за вказаною адресою як підприємця.

В червні 2012 року ОСОБА_12 прибув до ОСОБА_10 за його робочою адресою, де останнім було визначено розмір щомісячної орендної плати в сумі 6 тисяч гривень. Про розмір орендної плати ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_11 .

З метою оформлення права власності на об`єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_6 за ДП МО України «Укрконверс», ОСОБА_10 12 червня 2012 року письмово звернувся до Білоцерківського міжміського бюро технічної інвентаризації та подав відповідні рішення судів.

До серпня 2012 року ОСОБА_12 та інші фізичні особипідприємці, що займали об`єкти нерухомості за цією адресою, орендної плати не сплачували, договорів оренди вказаного нерухомого майна з ДП МО України «Укрконверс» не укладали.

У зв`язку з цим у ОСОБА_11 виник умисел збагатитись за рахунок чужого майна, а саме передачі ОСОБА_12 хабара ОСОБА_10 за надання останнім у подальшому згоди на укладання договору оренди нерухомого майна та подальшого розподілення вказаного хабара між ними.

Про свій намір ОСОБА_11 повідомив директора ДП МО України «Укрконверс» ОСОБА_10 , довівши йому детальний план спільного вчинення злочину та розподіливши при цьому роль кожного з них. ОСОБА_10 погодився на пропозицію ОСОБА_11 .

Діючи відповідно до попередньо розробленого ОСОБА_11 плану вчинення злочину, ОСОБА_10 під приводом укладання договору оренди нерухомого майна, викликав ОСОБА_12 до ДП МО України «Укрконверс».

27 серпня 2012 року, приблизно об 11.40 год., ОСОБА_12 прибув до адміністративної будівлі ДП МО України «Укрконверс» та ДП МО України «Укрвійськбуд» за адресою: м. Київ, вул. Вінницька, 14/39, де зустрівся з ОСОБА_10 , який скерував ОСОБА_12 до ОСОБА_11 .

Того ж дня, ОСОБА_11 приблизно о 13.50 год., перебуваючи у приміщенні свого службового кабінету, висунув ОСОБА_12 вимогу сплатити хабар в сумі 32 тисячі гривень, як обов`язкову умову надання у подальшому згоди на укладення договору оренди. Під час вказаної розмови ОСОБА_11 , в присутності ОСОБА_10 , повідомив ОСОБА_12 що предмет хабара він має передати посереднику.

В подальшому ОСОБА_11 та ОСОБА_10 схема передачі їм хабара була змінена, про що ОСОБА_12 по мобільному телефону повідомив ОСОБА_10 . У зв`язку з цим 30 серпня 2012 року ОСОБА_12 прибув до ДП МО України «Укрконверс» та ДП МО України «Укрвійськбуд» для уточнення способу передачі хабара. Там в своєму службовому кабінеті, приблизно о 13.00 год., ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_12 що він 30 серпня 2012 року має перерахувати предмет хабара грошові кошти в сумі 32 тисячі гривень на банківський рахунок певної юридичної особи.

Після цього ОСОБА_11 надав вказівку своєму підлеглому юрисконсульту ДП МО України «Укрвійськбуд» ОСОБА_13 , надати ОСОБА_12 бланк договору про надання юридичних послуг, в якому зазначити реквізити банківського рахунку ТОВ «ІФТ Розенхайм Україна» в АТ «Сбербанк Росії», на який ОСОБА_12 мав перерахувати предмет хабара. ОСОБА_13 , виконуючи вказівку ОСОБА_11 , роздрукував та надав ОСОБА_12 бланк договору про надання юридичних послуг, в якому стороною зазначив ТОВ «ІФТ Розенхайм Україна» та його банківські реквізити: особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Сбербанк Росії».

Цього ж дня, 30 серпня 2012 року, ОСОБА_12 перерахував вказану суму грошових коштів за вищевказаними реквізитами.

3 вересня 2012 року ОСОБА_11 , переконавшись в отриманні грошових коштів в сумі 32 тисячі гривень від ОСОБА_12 на вказаний ним рахунок, надав ОСОБА_10 вказівку вирішити питання з ОСОБА_12 щодо укладання відповідного договору оренди.

Вказані дії ОСОБА_10 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.27, ч.3 ст.368 КК України як одержання службовою особою у співучасті з ОСОБА_11 хабара за виконання в інтересах того, хто дає хабара, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням хабара.

Оскільки ОСОБА_11 організував вимагання та одержання хабара у співучасті з ОСОБА_10 за виконання в інтересах того, хто дає хабара, будь-якої дії з використанням наданої йому влади та службового становища, керував підготовкою та вчиненням вказаного кримінального правопорушення та вчинив одержання хабара за попередньою змовою групою осіб (у групі з ОСОБА_10 ), поєднане з вимаганням хабара, органами досудового розслідування його дії кваліфіковані за ч.3 ст.27, ч.3 ст.368 КК України.

Безпосередньо дослідивши в ході судового розгляду даного кримінального провадження надані стороною обвинувачення докази, суд дійшов висновку, що пред`явлені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачення не знайшли свого підтвердження виходячи з наступного.

Так, допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_10 винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, не визнав і показав, що не вважає себе винуватим в отриманні хабара, так як його посадові обов`язки не давали змоги укласти з ОСОБА_14 договір оренди майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 і він не міг будь-яким чином вплинути на цей процес.

Також з показань ОСОБА_10 вбачається, що в березні 2012 року, згідно з контрактом, він був прийнятий на посаду директора ДП «Укрконверс».

У відповідності до п.1, 2.3. Контракту від 06.03.2012, п. 6.5. Статуту ДП МО України «Укрконверс», ст.ст. 2,7 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992, до його службових обов`язків, як директора ДП «Укерконверс», входило діяти від імені підприємства та в його інтересах, представляти його інтереси у всіх підприємствах, установах та організаціях, видавати довіреності, здійснювати поточне керівництво підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, забезпечувати ефективне використання та збереження закріпленого за підприємством державного майна, забезпечення порядку укладання договорів оренди нерухомого майна підприємства тощо.

Окрім того, ОСОБА_10 у своїх показаннях окремо зупинився на процедурі укладання договору оренди державного майна із посиланням на норми чинного законодавства України в період травнясерпня 2012 року.

Дійсну відповідність показань обвинуваченого ОСОБА_10 нормам законодавства, на які він посилався, була перевірена судом безпосередньо.

Так, у відповідності до ст. 2 Закону України «Про оренду державного майна» від 10.04.1992 № 2269-XII, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ст. 4 даного Закону (далі Закон), серед іншого, до об`єктів оренди також належить нерухоме майно Збройних Сил України.
Одним з орендодавців такого майна, відповідно до ст. 5 Закону, є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна.
Відповідно до ст. 6 Закону, фізична особа, яка бажає укласти договір оренди державного майна з метою використання його для підприємницької діяльності, до укладення договору зобов`язана зареєструватись як суб`єкт підприємницької діяльності. Фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України, відповідному орендодавцеві. Таким чином ОСОБА_10 вважає, що ОСОБА_12 мав підготувати пакет документації та направити його йому, як керівнику підприємства, якому належало майно, чого він, зі слів останнього, так і не зробив.
У разі надходження до орендодавця заяви про оренду нерухомого майна, орендодавець за умови відсутності заборони на передачу майна в оренду, у п`ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном. Таким чином, як показав ОСОБА_10 , що якби ОСОБА_14 направив йому пакет документів, як вказано вище, його обов`язком було б подати ці документи далі, а не одразу укладати з ним договір оренди.
Отже, з показань ОСОБА_10 та норм чинного на той період законодавства України, на яке він посилається, вбачається, що орган, уповноважений управляти державним майном, розглядає подані йому матеріали і протягом п`ятнадцяти днів після їх надходження надсилає орендодавцеві висновки про умови договору оренди або про відмову в укладанні договору оренди. Таким чином, як стверджував ОСОБА_10 в судовому засіданні, від нього не залежали навіть умови договору. Законом також передбачено істотні умови договору оренди однією з яких є склад і вартість майна з урахуванням її індексації. Оцінка об`єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України і передує укладанню договору оренди.
Також, з показань ОСОБА_10 вбачається, що у квітні 2012 року було отримано позитивне рішення Господарського суду, згідно з яким земля та будови за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Гайок, 218Є, були повернуті у власність ДП «Укрконверс» .

Після цього, на початку травня 2012 року він разом з юристом ДП «Укрвійськбуд» ОСОБА_15 поїхав подивитися на вказане майно.

Там вони вперше зустрілися з ОСОБА_12 , якому він показав ухвалу господарського суду і сказав що майно, яким він користується, тепер належить ДП МО України «Укрконверс». Йому необхідно приїхати до м. Києва з документами для вирішення питання щодо використання землі та будівель за цією адресою.

ОСОБА_10 стверджує, що ОСОБА_12 погодився приїхати до м.Київа з усіма документами для укладання договору оренди.

Далі, приблизно 15 або 16 травня 2012 року, ОСОБА_12 приїхав до м. Києва без будь-яких документів та під час бесіди поцікавився як йому взяти в оренду землю та будівлі, якими він користується і не повідомив, що там знаходяться інші орендарі.

Він розповів ОСОБА_14 увесь алгоритм укладання такої угоди, а саме те, що останній повинен звернутися з листом на ім`я керівництва Міністерства оборони України, зробити оцінку майна та подати документи до Фонду державного майна за місцем його знаходження, тобто в даному випадку до Фонду державного майна у м. Білій Церкві.

Після цього ОСОБА_12 приїжджав ще декілька разів і кожного разу без документів, але говорив, що готовий платити оренду в обмін на гарантії його знахождення на вул. Гайок у м. Білій Церкві.

ОСОБА_10 також додав, що протягом червня-серпня 2012 року ОСОБА_12 неодноразово у розмовах заявляв, що привезе готівкові кошти, які він готовий передати йому для отримання гарантій його знаходження на зазначеній території, однак він відмовлявся від неправомірних пропозицій ОСОБА_12 та наполегливо рекомендував йому зробити оцінку майна, а також підготувати інші документи тощо.

З приводу знайомства з обвинуваченим ОСОБА_11 та його участі в обставинах, що лягли в основу обвинувачення, ОСОБА_10 суду показав, що коли він прийшов на роботу до ДП «Укрконверс», у нього не було робочого місця і в якості офісу йому надали робоче місце у приміщенні ДП «Укрвійськбуд», а також можливість отримання там пошти. Крім того, юристи данного підприємства, а саме ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , працювали з питань пов`язаних з поверненням майна Міністерства оборони України на баланс ДП «Укрконверс». Таким чином він познайомився з тимчасово виконуючим обов`язків директора ДП «Укрвійськбуд» ОСОБА_11 .

Як далі показав ОСОБА_10 , в один з днів, коли до нього приїхав ОСОБА_12 , ОСОБА_11 спитав у нього хто цей чоловік і з якого питання він прибув. Він йому розповів ситуацію з майном за адресою: АДРЕСА_6 , що ОСОБА_12 не знає порядку укладання договору оренди державного майна і нічого для цього не вчиняє.

Коли ОСОБА_12 знову приїхав, ОСОБА_11 запросив його до себе. ОСОБА_10 вказує, що під час тієї бесіди не був присутній, оскільки був занятий іншими службовими питаннями.

Наприкінці серпня 2012 року ОСОБА_12 передзвонив йому та повідомив, що він перерахував гроші по договору і попросив повідомити ОСОБА_11 . Він йому запропонував самому зателефонувати останньому. ОСОБА_16 також заявив, що не обізнаний про який договір та гроші йшла мова.

Також, зі слів ОСОБА_10 , 03 вересня 2012 року ОСОБА_12 ініціативно приїхав до м. Києва і під час бесіди з ним декілька разів повторював, що перерахував кошти по договору, а він йому відповів, що йому не потрібні ніякі гроші, що він повинен все зробити у відповідності до закону.

Даний факт також підтверджено в ході дослідження судом відеозаписів, які фіксували зустрічі ОСОБА_12 та ОСОБА_10 .

ОСОБА_10 у своїх показаннях наполягає на тому, що не вимагав ніяких грошових коштів, а також матеріальних благ для себе та свого оточення, за укладання з ОСОБА_12 договору оренди нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_11 теж винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, не визнав, та показав, що в 2012 році він перебував на посаді тимчасово виконуючого обов`язки директора ДП МО України «Укрвійськбуд». Вказане підприємство знаходилось в одному приміщенні з іншим Державним підприємством Міністерства оборони України «Укрконверс», директором якого був ОСОБА_10 .

Оскільки ДП МО України «Укрконверс» не мало в штаті працівників, то юристи ДП МО України «Укрвійськбуд», у тому числі ОСОБА_15 , виконували певну роботу для ДП МО «Укрконверс».

Таким чином ОСОБА_11 пояснив обставини знайомства з обвинуваченим ОСОБА_10 та причини за яких вони постійно спілкувалися з робочих питань.

Стосовно знайомства із свідком ОСОБА_14 , обвинувачений ОСОБА_11 показав, що від ОСОБА_10 був обізнаний про юридичну тяганину щодо повернення у державну власність цілісного майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_6 . Також він неодноразово бачив як ОСОБА_14 приїздив до ОСОБА_10 та спілкувався із ним з приводу укладання договору оренди нерухомого майна за вищевказаною адресою. Оскільки робоче місце ОСОБА_10 вимушено знаходилося в приміщенні ДП МО «Укрвійськбуд», він був свідком даних розмов і не міг зрозуміти чому ОСОБА_14 не виконує законні вимоги ОСОБА_10 щодо підготовки необхідної документація для подальшого укладання договору оренди нерухомого майна.

ОСОБА_10 йому також особисто розповідав що ОСОБА_14 періодично приїжджає до нього, вимагає якихось гарантій та не виконує передбачені законодавством процедурні дії щодо подальшого укладання договору оренди. Таким чином, як показав ОСОБА_11 , він зрозумів, що ОСОБА_12 не орієнтується в юридичних питаннях, а також з якихось причин не звертається за консультацією до юристів щодо роз`яснення йому процедури оренди державного майна.

Так, в один з чергових візитів ОСОБА_12 до ОСОБА_10 , він запросив його до себе та запропонував компанію, яка зможе йому надати юридичну допомогу щодо укладання договору оренди державного майна. На дану пропозицію ОСОБА_12 погодився, проте в подальшому поводився дивно. Він продовжував ігнорувати будьякі конструктивні поради щодо процедури укладання договору оренди державного майна та почав пропонувати готівкові грошові кошти в обмін на гарантії його подальшого знаходження за адресою: АДРЕСА_6 .

ОСОБА_11 показав, що не вимагав у ОСОБА_12 хабара у розмірі 32 тисячі гривень та не отримував його. Більш того, виходячи з його посадових обов`язків тимчасово виконуючого обов`язки директора ДП МО «Укрвійськбуд», він ніяким чином не міг сприяти або вплинути на укладання з ОСОБА_12 договору оренди державного майна. В той же час, він хотів допомогти ОСОБА_10 впорядкувати робочі питання щодо цілісного майнового комплексу за вищевказаною адресою, а тому спілкувався з ОСОБА_12 .

Фактичні обставини викладені в обвинувальному акті, а також показання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо вчинення ними інкримінованих кримінальних правопорушень, були перевірені судом шляхом дослідження наданих стороною обвинувачення та захисту доказів.

Так, допитаний свідок ОСОБА_12 , за заявою якого було відкрите дане кримінальне провадження, показав суду, що приблизно в травнічервні 2012 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вимагали у нього хабар у розмірі 32 тисячі гривень за укладання із ним, як з підприємцем, угоди оренди нерухомого майна, яке належало ДП «Укрконверс» та розташовувалось за адресою: АДРЕСА_6 .

З показань ОСОБА_12 вбачається, що вищевказані грошові кошти він перерахував за вказівкою обвинуваченого ОСОБА_11 на рахунок ТОВ «ІФТ Розенхайм Україна», реквізити якого він, нібито, отримав від підлеглого ОСОБА_11 .

Однак, суд критично ставиться до показань ОСОБА_12 виходячи з наступного.

Так, свідок ОСОБА_12 під час дачі показань не зміг чітко пояснити суду де, коли, за яких обставин, у якій спосіб ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вимагали у нього хабар. Він сам дійшов висновку про вимагання у нього хабара за укладання з ним договору оренди нерухомого майна.

Відповідаючи на запитання, свідок ОСОБА_12 не зміг пояснити суду з яких причин він увів в оману обвинуваченого ОСОБА_10 , який обіймав посаду директора ДП Міністерства оборони України «Укрконверс», представляючись приватним підприємцем, хоча судом встановлено, що станом на травеньчервень 2012 року ОСОБА_12 підприємцем не був.

Також ОСОБА_12 не зміг чітко пояснити суду походження коштів, які він перерахував на рахунок ТОВ «ІФТ Розенхайм Україна» і не дав конкретної відповіді на запитання сторони захисту де знаходяться дані кошти на момент його допиту в суді та чи можуть вони бути досліджені в суді як доказ.

Окрім цього, під час допиту в суді ОСОБА_12 не зміг надати однозначних відповідей на запитання суду та сторони захисту або взагалі посилався на те, що не може відповісти на запитання.

Суд неодноразово, не зважаючи на розумні строки розгляду кримінального провадження, задовольняв клопотання прокурора про відкладення розгляду справи для закінчення допиту свідка ОСОБА_12 , якого сторона обвинувачення так і не забезпечила в судове засідання.

Судом допитано також інших свідків сторони обвинувачення.

Свідок ОСОБА_17 суду показав, що знайомий з обвинуваченим

ОСОБА_11 , проте в останнє бачився з ним в 2011 році.

З обвинуваченим ОСОБА_10 не знайомий і на прохання суду серед присутніх у залі судового засідання осіб впізнати ОСОБА_10 , не зміг.

Зі свідком ОСОБА_12 свідок ОСОБА_17 також не знайомий.

На запитання сторони обвинувачення щодо обставин через які його допитують у суді, ОСОБА_17 показав, що декілька років тому він влаштувався на роботу до ТОВ «ІФТ Розенхайм Україна» на посаду заступника директора з загальних питань. Приблизно в серпні 2012 року знайомий на ім`я ОСОБА_18 йому повідомив, що на рахунок ТОВ «ІФТ Розенхайм Україна» надійдуть кошти у розмірі 32 тисячі гривень, які необхідно зняти з рахунку підприємства та передати йому.

Вказані грошові кошти після їх надходження на рахунок ТОВ «ІФТ Розенхайм Україна» були зняті з рахунку ОСОБА_19 за допомогою чекової книжки, які він в подальшому передав ОСОБА_20 .

Однак на запитання сторони обвинувачення чи переконувався ОСОБА_17 що грошових коштів було саме 32 тисячі гривень, свідок показав що не перераховував їх.

Також із показань свідка ОСОБА_17 випливає, що через деякий час ОСОБА_18 повернув вказані грошові кошти, а він, в свою чергу, передав їх слідчому прокуратури, до якого був доставлений співробітниками Служби безпеки України, які і повідомили йому, що грошові кошти, які останній йому повернув, є хабаром, але про те, для кого і за що, йому не роз`яснювали.

Крім того, свідок ОСОБА_17 на запитання сторони обвинувачення та суду не зміг повідомити чи має якесь відношення до даних коштів ОСОБА_11 .

Заслухавши показання свідка ОСОБА_17 , суд дійшов висновку, що обставини, які він повідомив в судовому засіданні, не підтверджують вину обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Окрім свідків сторони обвинувачення, за клопотанням сторони захисту, суд викликав та допитав осіб які були допитані під час досудового розслідування даного кримінального провадження та могли бути обізнані про важливі обставини у справі.

Так, допитаний свідок ОСОБА_21 показав суду, що йому по даному кримінальному провадженню щодо обставин вимагання та отримання хабара ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у ОСОБА_12 нічого невідомо.

В той же час свідок повідомив, що приблизно влітку 2012 року йому на мобільний телефон подзвонив незнайомий йому чоловік з проханням надати юридичні послуги, але оскільки такі послуги він не надавав, то порадив звернутися до свого знайомого ОСОБА_17 . Через деякий час ОСОБА_17 зателефонував йому та повідомив, що все виходить, але що саме не уточнював. Також свідок повідомив, що передавав ОСОБА_17 якійсь пакет, але що у ньому було йому невідомо.

Таким чином дана особа теж не надала суду свідчень, які б підтверджували вину обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вимаганні та отриманні хабара від ОСОБА_12 .

Зокрема, свідок ОСОБА_22 повідомила, що є приватним підприємцем і займає приміщення площею 163 кв. м. за адресою: АДРЕСА_6 . Також за даною адресою займають приміщення підприємці ОСОБА_23 , ОСОБА_12 та ще один підприємець.

Приблизно навесні 2012 року ОСОБА_12 повідомив, що на вказану територію приїздили представники ДП МО «Укрконверс» та повідомили про необхідність укласти договір оренди займаних приміщень. ОСОБА_22 повідомила, що особисто з ними не зустрічалася і всю інформацію з цього приводу отримала від ОСОБА_12 , у зв`язку з чим без надання письмової довіреності попросила ОСОБА_12 представляти її інтереси щодо укладання договору оренди. ОСОБА_14 декілька разів їздив до

м. Києва і постійно називав різні суми орендної платні від 6 до 8 тисячі гривень на місяць, а також повідомив їй, що необхідно сплатити 32 тисячі гривень нібито за те, щоб з ним вели розмову щодо суми оренди. При цьому свідок ОСОБА_22 не назвала прізвища конкретних осіб, з якими ОСОБА_12 мав вести дану розмову, а про обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вперше почула під час допиту на досудовому розслідуванні.

Ніяких фактичних даних щодо вимагання та отримання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 хабара у ОСОБА_12 свідок суду не повідомила, оскільки не обізнана.

Таким чином показання свідка ОСОБА_22 не можуть бути враховані як належний доказ вини обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_23 суду показав, що є підприємцем і користується нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_6 . Разом із свідком ОСОБА_22 він уповноважив ОСОБА_12 представляти їх інтереси щодо питань оренди приміщень.

Також йому відомо, що влітку 2012 року на територію, де вони займають приміщення для здійснення підприємницької діяльності у м. Біла Церква, приїздили представники ДП МО «Укрконверс».

Хто саме з представників ДП МО «Укрконверс» приїздив та спілкувався з ним, пригадати не зміг.

З обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 він не знайомий, про обставини вимагання ними хабара у ОСОБА_12 повідомити будь-яких фактів не зміг, оскільки обізнаний про дану подію поверхнево та виключно зі слів ОСОБА_12 .

Отже, суд оцінює показання даного свідка як такі, що не підтверджують вини обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Із показань свідка ОСОБА_24 вбачається, що він працює на підприємстві у своєї дружини свідка ОСОБА_22 . З обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не знайомий, щодо вимагання ними хабара у свідка ОСОБА_12 йому нічного невідомо. Зі свідком ОСОБА_12 знайомий як «старшим» на території за адресою: АДРЕСА_6 .

Зі слів ОСОБА_24 , ОСОБА_12 повідомляв йому про те, що приїздили представники ДП «Укрконверс» та наполягали на необхідності укласти договір оренди нерухомого майна за вищевказаною адресою.

В той же час, на питання прокурора, які ґрунтувалися на цитуванні показань свідка ОСОБА_24 на досудовому розслідуванні, останній підтвердив, що ОСОБА_12 повідомляв, що у нього вимагають 32 тисячі гривень в «Укрконверсі у Києві» за укладання договору оренди майна.

Більше ніякими питаннями щодо укладання договору оренди він не цікавився і не зміг суду повідомити будьякі інші фактичні обставини стосовно суті пред`явленого обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачення.

Суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_24 , оскільки він плутався в обставинах щодо яких дає свідчення та не зміг дати жодної конкретної відповіді на поставлені запитання. Таким чином суд не може враховувати показання свідка ОСОБА_24 як такі, що підтверджують вину обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Допитаний як свідок ОСОБА_15 , який працює директором Державного підприємства Міністерства оборони України «Центр правового аналізу та супроводження» показав, що з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 він знайомий як з працівниками державних підприємств Міністерства оборони України.

З показань свідка ОСОБА_15 вбачається, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не могли вплинути на процес укладання договору оренди державного майна з фізичними особами підприємцями, а саме щодо цілісного майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_6 , оскільки площа нерухомого майна за вказаною адресою перевищує 200 кв. м.

Відповідно до чинного в 2012 році законодавства, особа, яка мала намір орендувати нерухоме майно, належне Міністерству оборони України, мала направити письмове звернення до регіонального органу Фонду державного майна України, в даному випадку у м. Біла Церква. Після цього, регіональний орган Фонду державного майна України мав би звернутись до Міністерства оборони України, де звернення щодо оренди майна розглядається Департаментом правового забезпечення та економіки і відповідно до пропозицій якого, за підписом Міністра оборони України, до регіонального органу Фонду державного майна України направляється письмова згода або відмова в укладанні договору оренди державного майна з конкретною фізичною особою.

Про факти звернення свідка ОСОБА_12 з пропозицією укласти договір оренди нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_6 , відповідно до оголошеної процедури, свідку ОСОБА_15 нічого не відомо.

На уточнюючі запитання сторони захисту свідок ОСОБА_15 наголосив, що Міністерство оборони України не приймає участі в укладанні договорів оренди нерухомого майна. Також свідок підтвердив, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не могли вплинути на діяльність та прийняття рішення Департаментом правового забезпечення та економіки Міністерства оборони України.

Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні показав, що в 2012 році він займав посаду тимчасово виконуючого обов`язки директора Департаменту економічної та господарської діяльності Міністерства оборони України. Про обставини вимагання та отримання хабара обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від ОСОБА_12 йому нічого невідомо.

Своїми показаннями свідок ОСОБА_25 підтвердив показання свідка ОСОБА_15 щодо порядку укладання договору оренди державного майна, а також те, що ОСОБА_10 , як керівник ДП МО України «Укрконверс» та ОСОБА_11 , як керівник ДП МО України «Укрвійськбуд», не мали відношення до юридичної процедури укладання договору оренди нерухомого майна за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Гайок, 218 Є.

Із показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що він працював юристом в ДП МО «Укрвійськбуд» з травня по жовтень 2012 року.

Наприкінці серпня 2012 року до нього в кабінет зайшов незнайомий чоловік, як він згодом зрозумів ОСОБА_12 і повідомив, що він від керівництва і що йому потрібно зробити типовий договір. Він підготовив даний договір, передав ОСОБА_12 і останнього більше ніколи не бачив.

Також свідок ОСОБА_13 стисло розповів про процедуру укладання договору оренди державного майна. Його показання з цього приводу співпали з показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_25 .

Про обставини вимагання та отримання обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 хабара у ОСОБА_12 свідок нічого не повідомив, оскільки не обізнаний про такі обставини.

Допитаний як свідок ОСОБА_26 суду показав, що опосередковано знайомий зі свідком ОСОБА_17 , який іноді надавав йому роботу. Зокрема, йому доводилося виконувати якісь доручення щодо діяльності ТОВ «ІПФ Розенхайм Україна» коли директор даного товариства був у відрядженні.

03 вересня 2012 року на прохання ОСОБА_17 у відділенні

АТ «Сбербанк Росії» він отримав готівкою грошові кошти у розмірі біля 30 тисячі гривень та передав їх ОСОБА_17 .

Більше по обставинам кримінального провадження свідок повідомити нічого не зміг. З обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 він не знайомий. Про вимагання та отримання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 хабара у ОСОБА_12 йому нічого невідомо.

Таким чином показання даного свідка теж, на думку суду, не підтверджують вину обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Допитаний як свідок ОСОБА_27 головний інженер комунального підприємства Київської обласної Ради «Південне БТІ» показав, що з обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 він не знайомий, проте повідомив, що в липні 2012 року до нього зверталися представники Міністерства оборони України щодо державної реєстрації власності на об`єкти нерухомого майна цілісного майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_6 .

З особою на прізвище ОСОБА_12 він також не знайомий. Орендарі приміщень за вищевказаною адресою ні з якими пропозиціями та проханнями до нього не зверталися.

Окрім допиту свідків, в ході судового розгляду були досліджені відеоматеріали, які сторона обвинувачення надала суду як доказ вини обвинувачених.

Так, на відеозаписах зафіксовано зустрічі, які мали місце 27.08.2012, 30.08.2012 та 03.09.2012 між ОСОБА_12 з обвинуваченим ОСОБА_10 та іншою особою, яка за показаннями ОСОБА_12 та згідно з описом наданих відеоматеріалів, є обвинуваченим ОСОБА_11 .

В ході перегляду даних відеозаписів, судом не було встановлено факту вимагання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за попередньою змовою, групою осіб, з прямим умислом та корисливим мотивом, протягом 27 серпня 03 вересня 2012 року у ОСОБА_12 хабара в сумі 32 тисячі гривень за укладання із ним договору оренди нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_6 .

В той же час, має місце провокування ОСОБА_12 обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на отримання готівкових грошових коштів. Під час розмов з обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 постійно, перебиваючи останнього, намагається звести розмову до вручення грошових коштів, оголошує різні суми не дивлячись на те, що ОСОБА_10 наголошує на тому, що фінансові питання його не цікавлять і йому потрібні від ОСОБА_12 документи, а саме оцінка нерухомого майна, яку останній бажає винаймати.

До того ж слід зауважити, що на даних відеозаписах через їх низьку якість неможливо однозначно ідентифікувати одного із співрозмовників, якого ОСОБА_12 вказує як ОСОБА_11 .

Оскільки під час оцінки доказів недопустимо керуватися припущеннями, суд критично ставиться до вищевказаних відеозаписів та вважає, що вони не підтверджують вину обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні ними пред`явлених їм кримінальних правопорушеннях.

Поряд з іншим, в ході судового розгляду судом досліджені письмові докази, які надані стороною обвинувачення.

Так, протокол за результатами проведення оперативно-технічного заходу за оперативно - розшуковою справою від 10.09.2012 фактично є друкованою стенограмою відеозаписів, що надавалися стороною обвинувачення та були досліджені в суді.

Оцінивши зміст цього протоколу, суд дійшов висновку, що зафіксовані в ньому розмови ОСОБА_12 з обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не містять однозначного підтвердження факту вимагання та отримання хабара від ОСОБА_12 .

Протокол огляду від 12.10.2012, яким зафіксовано огляд мобільного телефону свідка ОСОБА_12 , на сім-картці якого міститься смсповідомлення зі змістом, який не підтверджує вину обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Інформаційна записка № 14/4 від 01.08.2012 на ім`я тимчасово виконуючого обов`язки директора Департаменту економічної та господарської діяльності Міністерства оборони України, зі змісту якої вбачається, що обвинувачений ОСОБА_10 дійсно був призначений на посаду директора ДП МО України «Укрконверс» 06.03.2012 року.

Протокол огляду від 20.09.2012, яким зафіксовано огляд інвентаризаційної справи нежитлової будівлі у мікрорайоні «Гайок», 218 у м. Біла Церква. На сторінці 96 даної справи міститься заява про реєстрацію права власності на майно від 24.05.2012 № 15/юр, згідно з якою директор ДП МО України «Укрконверс» ОСОБА_10 прохав зареєструвати на підставі рішення Господарського суду Київської області від 08.02.2012 за очолюваним ним підприємством право власності на об`єкти нерухомості за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Гайок, 218-Є., а також інші документи, що підтверджують показання обвинуваченого ОСОБА_10 щодо його роботи на посаді директора ДП МО України «Укрконверс», спрямованої на повернення у державну власність нерухомого майна за вказаною адресою.

Протокол огляду від 22.10.2012, яким зафіксовано огляд виписки руху грошових коштів по особовому рахунку ТОВ «ІФТ Розенхайм Україна», згідно з якою 31.08.2012 на рахунок зазначеної юридичної особи від свідка ОСОБА_12 надійшли грошові кошти у розмірі 32 тисячі гривень.

03.09.2012 з рахунку ТОВ «ІФТ Розенхайм Україна» свідком ОСОБА_26 знято грошові кошти у сумі 30 700 гривень для купівлі товарів, оплату послуг та за виконані роботи.

Оцінивши даний доказ суд дійшов висновку, що хоча він і підтверджує окремі показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_26 , ОСОБА_17 , проте не доводить причетність обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до вимагання та отримання хабара від ОСОБА_12 .

Висновок експерта № 46/4 від 21.11.2012 за результатами проведення фоноскопічної експертизи, відповідно до якого на фонограмах аудіо та відео записах наданих на дослідження, присутній голос та усне мовлення свідків ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_10 . Встановити чи присутній на фонограмах, аудіо та відеозаписах наданих на дослідження голос та усне мовлення обвинуваченого ОСОБА_11 , не виявилося за можливе.

Оцінюючи висновок експерта як доказ, суд дійшов висновку, що він не може бути достатнім для підтвердження вини обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вимаганні та отриманні ними хабара у ОСОБА_12 , оскільки висновок експерта не дає однозначної та вичерпної відповіді про учасників розмов, записи яких надавалися на дослідження.

Заяви свідка ОСОБА_12 подані до Служби безпеки України від 27.08.2012, 28.08.2012 та 31.08.2012, в яких він вказує на факти та обставини вимагання у нього хабара обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Дослідивши дані заяви як докази та оцінивши їх, суд дійшов висновку, що вказані заяви свідка ОСОБА_12 не можуть бути належним доказом, оскільки під час допиту його як свідка у суді, він не зміг дати однозначну та чітку відповідь про те де, коли, за яких обставин, у якій спосіб обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вимагали у нього хабар та отримали його. Крім того, дані заяви надруковані, ідентичні і не були написані власноруч заявником.

Відповідь на запит № 51/7/1-5678 від 03.09.2012, яка надійшла з Департаменту економічної та господарської діяльності Міністерства оборони України, згідно з якою надано копії документів, зокрема Наказ міністра оборони України № 125 від 06.03.2012, яким обвинуваченого ОСОБА_10 призначено на посаду директора ДП «Укрконверс» та контракт з керівником державного підприємства «Укрвійськбуд».

Суд оцінив даний доказ як такий, що підтверджує деякі обставини, які повідомив суду обвинувачений ОСОБА_10 , а також свідок ОСОБА_15 .

Протокол явки з повинною ОСОБА_10 від 04.09.2012, в якому останній добровільно зізнався в отриманні хабара та повідомив про обставини вчинення даного кримінального правопорушення.

Суд визнав даний доказ неналежним, оскільки відібрання явки з повинною є слідчою дією і відповідно до норм Кримінального процесуального Кодексу України, слідчі дії мають проводитись у денний час доби, а вказаний протокол складено в проміжок часу між 02.20 год. та 02.47 год., тобто вночі, що є суттєвим порушенням норм вказаного Закону, а тому, відповідно до ст. 86 КПК України, такий доказ, на думку суду, теж не може бути визнаний допустимим.

Протокол огляду документів від 15.09.2012, яким зафіксовано огляд речей вилучених під час обшуку у ОСОБА_10 та визнано, що всі речі не мають доказового значення, окрім факсокопії надісланої ОСОБА_10 від імені ОСОБА_12 25.07.2012 з проханням надати дозвіл на укладення оренди майна за адресою: АДРЕСА_6 .

Оцінивши даний доказ, суд вважає його неналежним, оскільки факсокопію від імені ОСОБА_12 могли надіслати інші особи, тобто достовірність даного доказу викликає у суду сумнів.

Так само дослідивши протокол особистого обшуку ОСОБА_10 від 04.09.2012, протокол огляду від 22.10.2012, протокол огляду від 18.09.2012, суд дійшов висновку, що вказані докази, надані стороною обвинувачення, не підтверджують вину обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 у вимаганні та отриманні хабара за попередньою змовою групою осіб, з корисливим мотивом та прямим умислом від ОСОБА_12 .

В судових дебатах прокурор, посилаючись на надані ним докази, просив засудити обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та призначити їм покарання.

Обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судових дебатах, посилаючись на досліджені в суді докази, просили їх виправдати.

Захисники обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 звертали увагу суду на недостатність та неналежність зібраних стороною обвинувачення доказів та просили виправдати своїх підзахисних.

Безпосередньо дослідивши та оцінивши сукупність наданих стороною обвинувачення та захисту доказів, з точки зору допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що в діях обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відсутній склад злочину, в якому вони обвинувачуються.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст.ст.85, 94, 369 - 371, п .3 ч.1 ст. 373, п.2 ч.1 ст.284, ст. 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_10 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.3 ст.368 КК України, кримінальне провадження закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутність в його діянні складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_11 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.3 ст.368 КК України, кримінальне провадження закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутність в його діянні складу кримінального правопорушення.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасувати, грошові кошти, внесені у вигляді застави, повернути заставодавцям.

Скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_10 :

-телевізор Sumsung LE 320 400;

-домашній кінотеатр JVC;

-телевізор Panasonic;

-гараж багатобоксового № НОМЕР_2 , площею 16,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_7 , в ГБК «Мостовик»;

-гараж № НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_8 , гаражний кооператив «Берізка 2»;

-квартиру АДРЕСА_9 ;

-квартиру АДРЕСА_10 ;

-квартиру АДРЕСА_11 ;

-автомобіль марки «Mazda 3» номер кузова НОМЕР_4 , 2006 року випуску.

Скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_11 :

-автомобіль марки Toyota Prado шасі № НОМЕР_5 , 2006 року випуску;

-телефон S-Tell чорного кольору;

-мобільний телефон Sumsung GT-E1080W IMEI НОМЕР_6 ;

-мобільний телефон Sumsung GT-E1200M IMEI НОМЕР_7 ;

-мобільний телефон Нокіа 6700с-1 IMEI НОМЕР_8 ;

-мобільний телефон Нокіа N-80 IMEI НОМЕР_9 ;

-флеш карту чорного кольору з написом Transcend 8GB;

-флеш карту пам`яті блакитного кольору з написом DT101G2 4GB;

-флеш карту пам`яті сірого кольору;

-ноутбук Fujitsu computers Siemens Serial # DW1TFCCFM61908A803.

Речові докази у кримінальному провадженні зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1