Дата документу Справа № 337/7843/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1153/15
Єдиний унікальний № 337/7843/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002834, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 з урахуванням доповнення її обвинуваченим ОСОБА_8 , на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2015 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середньо - технічну освіту, працює на посаді менеджера у ПП «ВіВас», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:19.12.2014 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 122 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2014 року ухвалено виконувати самостійно.

До вступу вироку у законну силу запобіжний захід обвинуваченому змінено з домашнього арешту на тримання під вартою. Був узятий під варту в залі суду. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання. Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, 27 жовтня 2014 року, приблизно о 13 годині 20 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, розпочав конфлікт з будівельниками, які з використанням альпіністського спорядження проводили висотні роботи з ремонту фасаду будинку АДРЕСА_3 , з приводу забруднення ними вікон його квартири.

Під час вказаного конфлікту, у ОСОБА_8 виник умисел, направлений на умисне вбивство одного із робітників ОСОБА_9 , який в той момент висів на двох альпіністських мотузках під вікном ОСОБА_8 між четвертим та п`ятим поверхом будинку, на висоті 12 метрів над рівнем землі, шляхом перерізання мотузок, на яких висів ОСОБА_9 і, як наслідок, вільного падіння останнього з вищезазначеної висоти на асфальтовану поверхню тротуару.

Того ж дня, приблизно о 13 годині 25 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого проживання у вищезазначеній квартирі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з метою реалізації свого злочинного наміру, направленого на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тримаючи у руці кухонний ніж, який він підшукав у приміщенні кухні, та перехилившись через відчинене вікно власної квартири, схопив іншою рукою одну з мотузок, на якій висів ОСОБА_9 , однак перерізати її не зміг, через те, що в той же час потерпілий почав чинити активний опір протиправним діям ОСОБА_8 та силою висмикнув мотузку з його рук.

Одразу після цього, ОСОБА_8 , діючи умисно та не зупиняючись на досягнутому, усвідомлюючи, що останній перебуває на висоті 12 метрів над рівнем землі і що падіння з вказаної висоти є небезпечним для життя потерпілого, таким чином прагнучи настання смерті останнього від падіння з висоти, схопив рукою іншу мотузку на якій висів ОСОБА_10 та кухонним ножем, що перебував у нього в руці, перерізав її на рівні вікна шостого поверху, внаслідок чого потерпілий втратив рівновагу та, розгойдуючись на мотузці, яку ОСОБА_8 не вдалося перерізати, спустився на землю, залишившись не ушкодженим.

Таким чином, ОСОБА_8 , прагнучи заподіяти смерть ОСОБА_9 від падіння з висоти, не виконав всі необхідні дії, які вважав за необхідні для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_9 , шляхом чинення йому опору, зумів вирвати з рук останнього мотузку на якій висів, а після перерізання ОСОБА_8 іншої мотузки, шляхом розгойдування, зумів спуститися на землю не ушкодженим.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 посилається на незаконність і необґрунтованість судового рішення через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого.
При цьому зазначає, що суд не надав належної оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про відсутність у ОСОБА_8 умислу на заподіяння смерті потерпілому, внаслідок зокрема обізнаності обвинуваченого через наявність досвіту монтажника висотника, що у разі перерізання однієї мотузки на спорядженні, друга виконує роль страховки, яку перерізати ОСОБА_8 не мав наміру, а також через відсутність належних доказів вільного падіння потерпілого від перерізання обвинуваченим мотузки, у зв`язку з чим неправильно кваліфікував дії останнього. Крім того, не врахував, що ОСОБА_8 визнав вину у вчиненому, офіційно працевлаштований, отримує офіційний доход, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має на утриманні малолітню дитину доньку, повністю відшкодував потерпілому матеріальний та моральний збиток, думку потерпілого, який не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання і навпаки зазначив, що простив останнього та претензій немає, внаслідок чого безпідставно не застосував до ОСОБА_8 положення статей 69, 75 КК України.
На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції змінити та кваліфікувати дії ОСОБА_8 за статтею 296 КК України та (або) пом`якшити останньому покарання.
В доповненнях до апеляційної скарги захисника, обвинувачений ОСОБА_8 також посилається на неправильну кваліфікацію його дій вказуючи на те, що його умисел був спрямований лише на пошкодження альпінійського спорядження потерпілого, а не на спричинення смерті останньому. Крім того, зазначає, що під час досудового розслідування та судового розгляду він повністю визнав вину у скоєному, активно сприяв слідству в установленні істини у провадженні, надав правдиві показання, які узгоджуються з показаннями потерпілого та свідків, повністю відшкодував завдану шкоду, через що потерпілий будь-яких претензій до нього немає та просив суворого покарання не призначати, має малолітню дитину, внаслідок чого просить його дії перекваліфікувати з ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 296 КК України та пом`якшити покарання шляхом застосування до нього положень статей 69, 75 КК України.
Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який вважав, що до обвинуваченого необхідно застосувати ст. 69 КК України і вирок суду в цій частині змінити; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 з урахуванням доповнення її обвинуваченим ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 в скоєнні замаху на вбивство ОСОБА_9 при обставинах, викладених у формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, ґрунтуються на повному і всебічному дослідженні наданих доказів, в тому числі і показах самого обвинуваченого, їх ретельному аналізі, і не викликають сумнівів в своїй правильності.
Суд першої інстанції дослідив в судовому засіданні покази потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , з яких встановлені фактичні обставини події, викладені у формулюванні обвинувачення, що визнане судом доведеним. Навівши у вироку аналіз досліджених доказів, суд першої інстанції спростував твердження обвинуваченого про відсутність у нього наміру на спричинення шкоди життю потерпілого. Колегія суддів, однак, вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував проти правильності встановлених фактичних обставин, але заперечував проти кваліфікації його дій як замах на вбивство, при цьому він підтвердив, що перерізав мотузку, яка утримувала потерпілого на значній висоті, однак такі дії пояснив бажанням пошкодити майно будівельників.
Колегія суддів вважає, що зміст досліджених доказів і їх аналіз спростовує позицію захисту щодо неправильності кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки дії ОСОБА_8 очевидно створювали загрозу життю потерпілого, який перебував на висоті 12 метрів над рівнем землі і вважає кваліфікацію за ст. ст. 15 ч. 3, 115 ч. 1 КК України правильною.
Колегія суддів не вбачає достатніх підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_8 на ст. 296 КК України, оскільки сам обвинувачений стверджував, що причиною такої його поведінки стали особисті неприязні стосунки з ОСОБА_9 , тобто намагання завдати шкоду громадському порядку він не переслідував.
В той же час колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання за своїм розміром не відповідає ані особі винуватого, ані обставинам злочину і є надто суворим. Так, хоча скоєний ОСОБА_8 злочин є особливо тяжким, вчинений останнім у стані алкогольного сп`яніння, але здоров`ю потерпілого не спричинено будь-якої шкоди, матеріальні збитки обвинуваченим відшкодовані. Окрім того, суд першої інстанції не взяв до уваги і не навів у вироку дані про особу ОСОБА_8 , який позитивно характеризується за місцем проживання і місцем роботи, має малолітню дитину 2013 року народження, а також думку потерпілого, який просив не призначати обвинуваченому суворого покарання. Оскільки суд у вироку зазначив про те, що обвинувачений визнав себе винним, здійснив заходи щодо відшкодування завданої матеріальної шкоди, що колегія суддів розцінює як щиросердне каяття, а також враховуючи відсутність наслідків злочину, колегія суддів такі обставини визнає пом`якшуючими покарання та такими, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину і можуть бути підставами для застосування покарання більш м`якого, ніж передбачено законом згідно із положеннями ст. 69 КК України, а тому зменшує міру покарання до 4 років позбавлення волі. В той же час колегія суддів не обговорює питання про застосування до ОСОБА_8 звільнення від відбування покарання, оскільки вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2014 року йому призначене покарання з застосуванням ст. 75 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 з урахуванням доповнення її обвинуваченим ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання, знизивши міру покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 4 років позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Зазначена ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4