АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7 захисника ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2015 р. щодо продовження строку тримання під вартою відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -

встановила:
Відповідно до наданих органом слідства матеріалів, Бенда підозрюється у тому, що займая посаду старшого інспектора відділення військової інспекції безпеки дорожнього руху ІНФОРМАЦІЯ_2 , 13 серпня 2015 р. об 11 год. 40 хвил., перебуваючи в автомобілі марки «Хюндай-Туссон» на пр. Пушкіна, біля буд. 65, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, одержав від невстановленої особи неправомірну вигоду у сумі 600 доларов США, яку передав ОСОБА_10 за сприяння у відстроченні від призову до лав ЗС України ОСОБА_11 під час шостої хвилі мобілізації.
Після одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_7 було затримано на місці події.
Вищевказані злочинні дії ОСОБА_12 органом досудового слідства кваліфіковані за ст. 368 ч. 3 КК.
14 серпня 2015 р. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК та у цей же день оголошено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 368 ч. 3 КК, а рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська обрано запобіжний захід тримання під вартою до 13 жовтня 2015 р.
12 жовтня 2015 р. заступником прокурора Дніпропетровської області строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000601 від 27 липня 2015 р. за підозрою ОСОБА_12 та ОСОБА_13 продовжено до 4-х місяців, тобто до 13 грудня 2015 р.
Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою у відношенні ОСОБА_12 , суд першої інстанції послався на обгрунтованість підозри у вчиненні останнім інкримінованого йому злочину. Зазначив, що той будучи підозрюваним у скоєнні злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК віднесено до категорії тяжкого, може намагатися ухилитись від органів слідства та суду, впливати на свідків, скоїти дії, направлені на знищення речових доказів чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин злочину.
Оскільки вказані ризики не зменшились, суд прийшов до висновку про можливість продовження строку тримання під вартою ОСОБА_12 , а для забезпечення виконання тим процесуальних обов*язків, з урахуванням тяжкості та обставин скоєного злочину вважав за доцільне визначити розмір застави у сумі 1 827 000 грн.
Захисник оскаржує судове рішення. В апеляції просить його скасувати, ухвалити нове, яким застосувати у відношенні ОСОБА_12 менш м*який запобіжний захід.
Вважає ухвалу суду першої істанції незаконною. Посилається на те, що підозра необгрунтована, що не підтверджується фактичними даними. Стверджує, що матеріали провадження не містять даних про те, що грошові кошти передані ОСОБА_12 являються предметом неправомірної вигоди, щодо сприяння у відстрочці призову Глівінського, статус якого не встановлено органом слідства.
Посилається на відсутність ризику знищення доказів, оскільки під час проведення низки обшуків, усі необхідні для слідства документи та техніка вилучені.
Не враховані судом дані про особу підозрюваного, що його діями не завдано матеріальної шкоди.
Вказує на те, що слідчим складено клопотання з порушенням вимог п. 4 ст. 5 ЄСПЛ, оскільки не містить доводів про необхідність тримання підозрюваного під вартою.
Вважає розмір визначеної застави не співмірним з матеріальним станом ОСОБА_12 .
Посилається на те, що суд не навів виключних обставин для тримання підозрюваного під вартою, не приведено підстав з приводу незастосування більш м*яких запобіжних заходів.
Заслухав суддю-доповідча, захисника та підозрюваного, які підтримали доводи апеляції, прокурора про законність рішення слідчого судді і про безпідставність апеляції, слідчого про необхідність продовження строку тримання під вартою і про неможливість зміни його на менш м*який, колегія суддів, вивчивши надані матеріали за клопотанням слідчого та матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла до висновку про те, що вона не може підлягати задоволенню з наступних підстав.
Слідчий суддя, розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, повинен керуватись вимогами ст. 199 КПК відповідно до правил передбачених для розгляду клопотань про застосування запобіжних заходів.

Обговорюючи доводи скарги про відсутність обгрунтованої підозри, нових ризиків, якіб унеможливлювали обгрутованість висновку про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_12 , колегія звертає увагу на те, що представлені матеріали приводять до висновку про наявність такої підозри у вчиненні ним злочину, і більш того, такий обсяг про викриття останнього у скоєнні кримінально-караних дій збільшився. Не можна залишити без уваги, що суд враховуючи тяжкість відповідальності, яка передбачена за його скоєння, може спонукати ухилитись від слідства і суду, вплинути на відповідних процесуальних осіб з метою уникнути відповідальності за свої кримінально-карані дії. Крім того, сукупність обставин, які ще необхідно встановити і перевірити, за твердженнями органу слідства, унеможливлюють знаходження підозрюваного на волі, оскільки такі обставини пов*язані з встановленням осіб, які можуть викрити ОСОБА_12 у скоєнні додаткових епізодів його злочинної діяльності.

Тому ризики, на які посилається слідчий і прокурор знайшли своє підтвердження. Колегія звертає увагу на те, що вони передбачені ст. 177 КПК.

Посилання підозрюваного і його захисника на те, що по кримінальному провадженню проведено значний обсяг процесуальних дій, в ході яких встановлена достатна наявність свідків, які вже дали покази, а тому на них не можна вплинути, колегія вважає такими, які спростовані твердженнями слідчого і прокурора на встановлення інших осіб, які можуть викрити ОСОБА_12 в додаткових епізодах його злочинної діяльності, що при таких обставинах той зможе негативно вплинути на хід слідства.

Наявність відповідних соціальних зв`язків, не можуть свідчити про те, що вони можуть стати перешкодою для його ухилення від слідства, оскільки тяжкість покарання, яке передбачене за злочин, який інримінується ОСОБА_12 може спонукати того вплинути на хід кримінального провадження, а тому до нього неможливо обрати інший більш м*який запобіжний захід.

Сукупність вищенаведених органом слідства і судом першої інстанції доводів приводить колегію суддів до висновку про безпідставність тверджень захисту про відсутність мотивування про неможливість застосування більш м*якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_12 .

Не може колегія суддів визнати обгрунтованими доводи захисту про незаконність розміру застави призначеного слідчим суддею, оскільки таке рішення грунтується на вимогах ст. 182 ч. 5 КПК.

Віповідно до вказаної норми процесуального закону слідчий суддя у виключних випадках, встановив, що застава у межах вказаних у п.п. 2, 3 не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов*язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів мінімальної заробітної плати, відповідно.

Обирая саме такий розмір застави, суддя прийшов до обгрунтованого висновку, що застава у розмірі 80 мінімальних заробітних плат не зможе забезпечити виконання ОСОБА_12 процесуальних обов*язків, які на нього будуть покладені у разі її внесення останнім.

Колегія вважає, що така сукупність даних, на які послався суд першої інстанції, а також об`єм процесуальних дій, які ще необхідно виконати слідчому, виправдовує подальше тримання ОСОБА_12 під вартою і зміна запобіжного заходу на менш суворий, на думку колегії, є недоцільним.

Таким чином, колегія суддів не знайшла підстав для скасування рішення суду першої інстанції і обрання підозрюваному ОСОБА_12 менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2015 р. про продовження строку тримання під вартою до 13 грудня 2015 р. з визначеним розміром застави у сумі 1 827 000 грн. щодо ОСОБА_15 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_16 .