РОЗДІЛЬНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 511/1662/15-к
Номер провадження: 1-кп/511/222/15
16.11.2015 року Роздільнянський районий суд Одеської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4 ,
за участі прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального злочину передбаченого ч.3 ст.187 КК України, внесеного до ЄРДР за № 0000018 від 02.12.2013р. -

ВСТАНОВИВ:
До Роздільнянського районного суду Одеської області повторно надійшов для розгляду обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального злочину передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

В ході підготовчого судового засідання, вирішуючи питання, передбачені п.п. 3, 4 ч. 3 ст.314 КПК України, щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, суд приходить до висновку, що судовий розгляд не може бути призначений з наступних підстав.
Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України, суд повинен вирішити питання про відповідність обвинувального акту вимогам цього Кодексу та у разі невідповідності його вимогам , повернути такий обвинувальний акт прокурору.
Ознайомившись з обвинувальним актом та додатками до нього, суд прийшов до висновку про необхідність його повернення прокурору, оскільки він не відповідає вимогам КПК та не підсудний даному суду з огляду на наступне.
Заслухавши думку прокурора, який будь-яких клопотань не заявляв, суд вважає, що вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки вказаний не відповідає вимогам Закону та останній надійшов до Роздільнянського районного суду з порушенням правил територіальної підсудності з огляду на наступне.
Так, згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Зокрема, п.5 ч.2 ст.291 КПК України визначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Вичерпні вимоги до змісту обвинувального акта та його додатків викладені в ст.291 КПК України, а відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення щодо кожного обвинуваченого окремо.
Але всупереч зазначеним вимогам закону, обвинувальний акт щодо обвинувачених містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та його правову кваліфікацію, але в ньому відсутнє формулювання обвинувачення щодо кожного обвинуваченого, що свідчить про недотримання слідчим та прокурором вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, що є підставою для повернення обвинувального акта прокурору зі стадії підготовчого провадження.
Суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинувачених склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.
Викладення фактичних обставин провадження з підсумком про те, що особа вчинила те чи інше кримінальне правопорушення, як це зроблено в обвинувальному акті щодо підозрюваних, не може замінити формулювання обвинувачення, оскільки за змістом п.5 ч.2 ст.291 КПК України формулювання обвинувачення в обвинувальному акті має бути викладено незалежно від викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п.13 ч.1 ст.3 КПК України, а за правилами ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджають судовому розгляду вказаного обвинувального акту.
Крім того, згідно ст. 291 ч.4 КПК України, прокурор направляє в суд обвинувальний акт, до нього додається реєстр матеріалів досудового розслідування, цивільний позов, розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акту, копії цивільного позову, розписка, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений.
В порушення зазначених вимог закону, як вбачається з матеріалів, по зазначеному кримінальному провадженню поданий цивільний позов представником СПД «Стерницька», але до обвинувального акту не додано розписок про підтвердження отримання цивільними відповідачами копії цивільного позову.
Крім того, на думку суду, органом досудового розслідування не в повній мірі встановлені всі потерпілі по справі, оскільки в обвинувальному акті вказано, що діями обвинувачених спричинені матеріальні збитки СПД « ОСОБА_9 » на суму 101795грн, а правовий статус вказаної юридичної особи не визначений, чим порушено ст. ст. 55 та 56 КПК України.
Крім того, в порушення п. 9.5.1. Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України № 3 від 15.01.2013 р., підпис прокурора, який затвердив обвинувальний акт, не завірений гербовою печаткою.
Крім того, всупереч вимогам ст. 291 ч. 2 п. 2 КПК України обвинувальний акт по зазначеному кримінальному провадженню не містить належних анкетних відомостей щодо обвинувачених, оскільки дійсне місце проживання (чи перебування) всіх трьох обвинувачених не встановлено, т.я. згідно листів РС Первомайського ГУДМС в Миколаївській області вказані особи зареєстрованими не значаться; а згідно листа Укрпошти та довідки ЦПЗ № 3 МД УДППЗ «Укрпошта» від 12.11.2015р. на неодноразові виклики до суду на ім`я обвинувачених рекомендовані поштові повідомлення повертаються з відміткою за закінченням терміну зберігання.
В результаті невиконання наведених вимог закону щодо складання обвинувального акту суд був позбавлений можливості запросити всіх обвинувачених у підготовче судове засідання та повідомити їх належними чином, здійснити будь-які інші дії.
Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту та додатків до нього вимогам ст.ст. 109, 291 КПК України, вказані недоліки є істотними, які в подальшому можуть вплинути на прийняття судом рішення, а тому зазначені матеріали підлягають поверненню прокурору з зобов`язанням його усунути виявлені недоліки протягом місячного строку з дня постановлення ухвали, що відповідає засаді розумного строку та є достатнім для виправлення допущених недоліків.
Крім того, у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом (ст. 30 ч.1 КПК України).
Відповідно до частини 1 статті 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.
Питання щодо визначення територіальної підсудності та направлення кримінального провадження з одного суду до іншого віднесено до повноважень колегії суддів апеляційного суду.
Систематизуючи вказані вимоги закону та враховуючи практику ЄСПЛ з аналогічних підстав, суд вважає, що в даному випадку без визначення територіальної підсудності Роздільнянський суд не може бути судом, утвореним на підставі закону, що порушує ст. 6 Конвенції.
Так, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд. Відповідно до п.1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні в справі «Коем проти Бельгії» від 22.06.2000р. ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не був судом, уповноваженим законом, оскільки без вирішення питання підсудності через вищестоящі органи, сам суд самостійно не може вирішувати питання підвідомчості кримінальних справ та констатував порушення пар. 1 статті 6 Конвенції.

Доводи викладені в листі голови Миколаївського районного суду про те, що підсудність вказаного обвинувального акту вже визначена та тому він підлягає розгляду саме в Роздільнянському суді Одеської області - не можуть бути прийняті судом до уваги, так як не ґрунтуються на вимогах закону з огляду на наступне.
Судом встановлено та як вбачається зі змісту обвинувального акту, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочину за 187 ч. 3 КК України, який було скоєно в смт Миколаївка Миколаївського р-ну Одеської області, органом досудового розслідування є СВ Миколаївського РВ ГУМВС України в Одеській області.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.07.2013 року визначено підсудність даного кримінального провадження за обвинувальним актом, затвердженим прокурором прокуратури Миколаївського району 27.05.2013р. за Роздільнянським районним судом Одеської області.
Даний обвинувальний акт розглянутий Роздільнянським районним судом та ухвалою суду від 25.09.2013 року був повернутий прокурору прокуратури Миколаївського району Одеської області для усунення недоліків, тобто кримінальне провадження розглянуте по суті.
Як вбачається з листа прокуратури Миколаївського району № (16-57) вих.15 від 18.06.2015р. прокурором прокуратури ОСОБА_10 після усунення недоліків 24.10.2013р. затверджений новий обвинувальний акт за вказаним кримінальним провадженням, який направлений до розгляду Миколаївського районного суду Одеської області.
Листом голови Миколаївського районного суду № 1630 від 12.06.2015р. вказаний обвинувальний акт був повернутий до прокуратури Миколаївського району у зв`язку з тим, що підсудність вказаної справи вже визначена апеляційним судом Одеської області за Роздільнянським районним судом.
Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним прокуратура Миколаївського району була фактична позбавлена можливості надіслання справи до будь-якого іншого суду та направила вказаний обвинувальний акт для розгляду по суті Роздільнянського районного суду.
Згідно з частиною 1 статті 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо: до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності.
Статтею 314 ч. 3 п.п.3, 4 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти у тому числі таке рішення - направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.
Як встановлено в судовому засіданні, підсудність вказаного обвинувального акту не визначена в порядку, встановленому законом, тому підстав для призначення справи до розгляду не має та вказане кримінальне провадження не підсудне Роздільнянському районному суду Одеської області.
Оскільки судом приймається рішення щодо повернення вказаного обвинувального акту прокурору, тому кримінальне провадження не підлягає направленню для визначення підсудності. Суд вважає, що вказане питання повинно бути вирішено в порядку ст.ст. 32, та 34 КПК України після усунення недоліків обвинувального акту.
Також суд зазначає, що ухвала Роздільнянського районного суду від 07.07.2015р. про не підсудність даного кримінального провадження саме Роздільнянському райсуду набрала законної сили та є обов`язковою для виконання
Приймаючи до уваги викладене та керуючись ст.ст. 7, 9, 30, 32, 34, 314 ч. 3 п. п. 3, 4 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Повернути обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000018 від 02.12.2013р прокурору Миколаївського району Одеської області, в зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України та не підсудний Роздільнянському районному суду Одеської області.
Ухвалу негайно направити прокурору для усунення зазначених в ній недоліків обвинувального акта, встановивши строк у 30 днів для виконання даної ухвали суду.
Ухвала підлягає оскарженню протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3