Ухвала іменем україни 03 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002230 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 5 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2015 року,
встановила:
Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 5 травня 2015 року засуджено
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина
України, уродженця смт Ланчин Надвірнянського району Івано-Франківської області, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, такого, що має на утриманні малолітню дитину, не судимого,

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 4 роки із позбавленням права керувати транспортним засобом на 2 роки.
Стягнено із ОСОБА_6 6 137 грн на користь Івано-Франківської обласної клінічної лікарні на лікування потерпілих. Стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_8 50 144 грн матеріальної шкоди та 86 886 грн моральної шкоди; а також з відповідача АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» 20 364 грн 94 коп. матеріальної шкоди на лікування та 49 500 грн відшкодування за пошкодження майна, 21 924 грн страхової виплати, 2 114 грн моральної шкоди.
На користь потерпілої ОСОБА_9 стягнуто 50 144 грн матеріальної шкоди, 86886 грн моральної шкоди, а також з відповідача АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» 21 924 грн матеріальної шкоди, 474 грн 82 коп. моральної шкоди.
На користь ОСОБА_10 89 359 грн моральної шкоди, а також з відповідача АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» 14 100 грн 44 коп матеріальної шкоди та 1 114 грн моральної шкоди.
На користь ОСОБА_11 16 732 грн моральної шкоди, а також з відповідача АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ» 5 360 грн 53 коп. матеріальної шкоди та 268 грн моральної шкоди.
Судом вирішено питання відшкодування судових витрат та долю речових доказів у справі.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він, 24 грудня 2013 року, близько 08 год., в умовах туману, керуючи автомобілем «OPEL VIVARO», під час руху автошляхом Делятин-Раківчик у с. Іванівці Коломийського району, порушив п.п. 1.2, 2.3, 10.1, 11.2, 12.1 Правил дорожнього руху, а саме: проявив неуважність, не врахував дорожньої обстановки та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав безпечної швидкості руху, на слизькому дорожньому покритті не справився з керуванням, допустив занос автомобіля та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «CHEVROLET AVEO» під керуванням ОСОБА_8 . Внаслідок ДТП водій ОСОБА_8 отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, пасажири ОСОБА_9 та ОСОБА_11 середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження.
У касаційних скаргах:
- засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок надмірної суворості, просить скасувати судові рішення з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції. Зазначає, що щиро розкаявся, має на утриманні хвору малолітню дитину, дружину, що перебуває у декретній відпустці, частково відшкодував шкоду потерпілим, сприяв розкриттю злочину;

- захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, просить змінити судові рішення, пом`якшити призначене засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, при цьому звертає увагу, що ДТП сталось через слизьке дорожнє покриття, засуджений намагався уникнути зіткнення, був тверезий, надавав допомогу потерпілим, при цьому сам будучи пораненим, частково відшкодував завдану шкоду, визнав вину та щиро розкаявся, має на утриманні хвору малолітню дитину та дружину, що перебуває у декретній відпустці.
У запереченнях, що надійшли на ці касаційні скарги, потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просять залишити судові рішення без зміни, посилаючись на їх законність і обґрунтованість, а касаційні скарги засудженого та його захисника без зміни.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив залишити касаційні скарги без задоволення, а судові рішення без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг та заперечень на них, колегія суддів визнає їх такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених та належно оцінених судом. Дії засудженого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно.
Що стосується доводів касаційних скарг про суворість призначеного ОСОБА_6 покарання, то вони є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_6 покарання судом, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховано ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу засудженого, щире каяття та часткове відшкодування шкоди. Обставин, які обтяжують покарання встановлено не було.

Наведені дані в їх сукупності, з урахуванням конкретних обставин провадження, наслідків скоєного, думки потерпілих, дають підстави вважати, що призначене ОСОБА_6 покарання, як за видом, так і за своїм розміром є необхідним, справедливим і підстав для його пом`якшення колегія суддів не вбачає.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень кримінального процесуального закону не допущено, то касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення. Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 5 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3