Справа №11-652/10 Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року грудня 23 дня колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Ященка В.А.

суддів Забари І.К. Моїсеєнко Т.М.

з участю прокурора Кононової Л.Ф.

захисника ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_3 захисника ОСОБА_2 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Роменського міськрайонного суду від 26 жовтня 2010 року, яким,

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не судимий,

засуджений за ст.368 ч.2 КК України на 5 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обовязків строком на 3 роки, з конфіскацією майна належного на праві власності ОСОБА_3

З 30 грудня 2002 року ОСОБА_3 обіймав посаду старшого інспектора відділу інтендантського та господарського забезпечення Роменської ВК №56, мав спеціальне звання «капітан внутрішньої служби» у звязку з чим він являвся працівником правоохоронного органу, а відповідно до наданих йому прав та повноважень він був службовою особою.

У березні 2008 року ОСОБА_3 запропонував засудженому ОСОБА_4, який працював пекарем у відділі інтендантського та господарського забезпечення Роменської ВК №56 і який перебував у його підпорядкуванні, за можливість надання засудженому користуватись його мобільним телефоном для розмов з родичами, а також за вирішення інших особистих проблем засудженого, передати йому хабара в сумі 300 грн. ОСОБА_4 погодився і повідомив своїй сестрі Петуховій, яка проживає у місті Харкові, щоб вона переслала 300 грн. на імя рідної сестри ОСОБА_3, ОСОБА_5, яка мешкає у місті Ромни. 17 квітня 2008 року ОСОБА_5 отримала грошовий переказ в сумі 300 грн. у 5-му поштовому відділенні міста Ромни.

У липні 2008 року ОСОБА_3 запропонував засудженому ОСОБА_6, який працював посудомийником у відділі інтендантського та господарського забезпечення Роменської ВК №56 і який перебував у його підпорядкуванні, за можливість надання засудженому користуватись його мобільним телефоном, а також за те, що він буде клопотатись перед начальником ВК №56 про заохочення засудженого, передати йому хабара в сумі 300 грн. ОСОБА_6 погодився на пропозицію ОСОБА_3 і повідомив своїй знайомій Румянцевій, яка проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, про необхідність пересилання грошей на імя ОСОБА_5 у місто Ромни. 8 липня 2008 року Румянцева переказала 300 грн. до міста Ромни на прізвище ОСОБА_5. 14 липня 2008 року ОСОБА_5 отримала грошовий переказ в сумі 300 грн. у 5-му поштовому відділенні міста Ромни.

У червні 2009 року ОСОБА_3 запропонував засудженому ОСОБА_7, який працював пекарем у відділі інтендантського та господарського забезпечення Роменської ВК №56 і який перебував у його підпорядкуванні, за те що він занесе на територію колонії необхідні ОСОБА_7 речі, а також за те, що він буде клопотатись перед начальником ВК №56 про заохочення засудженого ОСОБА_7, передати йому хабара в сумі 1 000 грн. ОСОБА_7 погодився і повідомив своїй знайомій Джевага, яка проживає у місті Києві, про необхідність переслати 1 000 грн. на адресу рідної сестри ОСОБА_3, ОСОБА_5. 22 червня 2009 року Джевага переказала 1 000 грн. до міста Ромни на прізвище ОСОБА_5. 26 червня 2009 року ОСОБА_5 отримала вказаний грошовий переказ в сумі 1 000 грн. у 5-му поштовому відділенні міста Ромни.

В поданих апеляціях:

Засуджений ОСОБА_3 посилається на те, що засуджені ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не були йому підпорядковані, вказані особи були безпосередньо підпорядковані ОСОБА_8, тобто керівнику інтендантського та господарського забезпечення, а він міг лише клопотатись перед керівництвом ВК про заохочення засуджених. Засуджений також вказує на те, що він особисто ніяких грошових переказів не отримував, а які гроші отримувала його сестра ОСОБА_5 він не знає, тому, що ніяких стосунків з сестрою не підтримує. Окрім цього, ОСОБА_3 вважає, що суд поступив не правильно повіривши особам які були засуджені за вчинення злочинів, а йому, який ніколи не притягувався до відповідальності не повірив. У звязку з цим, він просить вироку суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, звільнивши його з під варти.

Захисник ОСОБА_2 у своїй апеляції також зазначає, що висновок суду про те, що засуджені ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були підпорядковані ОСОБА_3 є неправильним і не підтверджується матеріалами справи. Захисник вважає, що у справі немає доказів того, що ОСОБА_3 пропонував засудженим давати йому хабара за можливість користуватись його мобільним телефоном та за клопотання перед керівництвом ВК про заохочення засуджених. Автор апеляції припускає, що оперативні працівник ВК самі створили умови до того, щоб родичі та знайомі засуджених пересилали гроші сестрі ОСОБА_3. З огляду на це, захисник вважає, що вирок суду є незаконним і просить його скасувати, а провадження по справі закрити.

Прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції у своїй змінений апеляції, просить змінити вирок суду в частині призначення додаткового покарання у звязку з чим призначити засудженому додаткове покарання у виді позбавлення засудженого права обіймати посади повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обовязків в системі Державного департаменту України з питань виконання покарань строком на 3 роки.

Вислухавши доповідь судді, думку прокурора, яка просила змінену апеляцію прокурора задовольнити, а апеляції засудженого та його захисника визнати такими, що задоволенню не підлягають, думку засудженого та його захисника, які просили задовольнити подані ними апеляції, а вирок суду скасувати, а провадження по справі закрити, відмовивши у задоволенні апеляції прокурора, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи викладені у апеляціях, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції засудженого та його захисника задоволенню не підлягають, а апеляція прокурора підлягає до задоволення.

Незважаючи на те, що ОСОБА_3 винним себе у вчиненні злочину передбаченого ст.368 ч.2 КК України не визнав, висновки суду про доведеність вини засудженого у вчиненні злочину при обставинах викладених у вироку підтверджуються сукупністю зібраних по справі доказів, які були детально проаналізовані судом та наведені у вироку.

Так, допитані в якості свідків ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 підтвердили, що вони відбуваючи покарання у Роменській ВК №56, на прохання капітана внутрішньої служби ОСОБА_3, який був одним з їх безпосередніх начальників, просили своїх рідних та близьких переслати на адресу сестри підсудного ОСОБА_5 гроші, а саме від ОСОБА_6 та ОСОБА_4 по 300 грн., а від ОСОБА_7 1 000 грн. Свідки зазначили, що вони погодились на такі дії розраховуючи на лояльне відношення до них ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що вона дійсно отримувала грошові перекази, які як потім виявилось надсилали родичі та близькі засуджених, але той час як отримувала вона про це не знала і думала, що гроші від інших людей.

Факт отримання грошей ОСОБА_5 на пошті від Пєтухової, Румянцевої та Джевага підтверджується також поясненнями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, а також цілим рядом письмових доказів (т.1 а.с.81, 188-193, т.2 а.с.25, 90, 21, 30-33, 41-43, 45, 48) і всі ці докази були проаналізовані судом та зазначені у вироку.

За таких обставин, рішення суду про те, що ОСОБА_3, як службова особа отримав хабар, повторно і кваліфікація дій ОСОБА_3 за ст.368 ч.2 КК України є правильними.

Покарання засудженому призначено з урахуванням ступеню суспільної небезпечності вчиненого злочину та даних про особу засудженого при цьому вимоги ст.65 КК України судом першої інстанції були дотримані.

Що стосується доводів апеляцій засудженого та його захисника стосовно того, що засуджені ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не були підпорядковані ОСОБА_3 то вказані обставини перевірялись судом першої інстанції і було встановлено, що зазначені засуджені були дійсно підпорядковані ОСОБА_3 і його вказівки для цих засуджених були обовязковими. Це підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_12, ОСОБА_8 та ОСОБА_13. Ці ж обставини підтверджуються і довідкою Роменської ВК №56 (т.3 а.с.58). З огляду на це, вказані доводи апеляцій є необґрунтованими.

Необґрунтованими є доводи апеляції захисника відносно того, що ОСОБА_3 не пропонував засудженим давати йому хабара, адже зазначені обставини повністю спростовуються, як поясненнями самих засуджених так і рядом інших доказів, які наведені у вироку.

Не може колегія суддів погодитись і доводами апеляції засудженого про те, що він особисто ніяких грошей не отримував, а тому і не повинен нести відповідальності за отримання хабара, а також з доводами апеляції захисника, стосовно того, що пересилання грошей на адресу сестри засудженого є провокацією з боку оперативних працівників виправної колонії з якими у нього склались неприязні стосунки. При цьому колегія суддів виходить з того, що одержання службовою особою незаконної винагороди від підлеглих, а судом було достовірно встановлено, що засуджені були підлеглими ОСОБА_3, за протегування чи потурання, за вирішення питань на їх користь питань, які входять до компетенції цієї службової особи, розцінюється як хабар. Окрім цього, колегія суддів виходить з того, що склад злочину, передбаченого ст.368 КК України, наявний не лише тоді, коли службова особа одержала хабар для себе особисто, а й тоді, коли вона зробила це в інтересах близьких їй осіб ( в даному випадку ОСОБА_3 діяв в інтересах своєї сестри ОСОБА_5). При цьому немає ніякого значення, як саме було фактично використано предмет хабара. Що стосується посилання на наявність неприязних стосунків ОСОБА_3 з оперативними працівниками колонії то на думку колегії суддів це є його субєктивне сприйняття, адже як вбачається матеріалів кримінальної справи ОСОБА_3 перебував на профілактичному обліку як особа яка схильна до позаслужбових звязків з засудженими і ОСОБА_3 про це знав, але це ніяким чином не означає, що оперативні працівники будь яким чином причетні до дій повязаних з отриманням хабарів засудженим.

Зважаючи на це, колегія суддів приходить до висновку, що передбачених законом підстав для задоволення поданих засудженим і захисником апеляцій та скасування вироку суду, немає.

Що стосується доводів апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції то колегія суддів находить їх обґрунтованими з огляду на те, що суд призначаючи додаткове покарання у виді позбавлення певного права розповсюдив це покарання на всі галузі народного господарства, залишивши поза увагою те, що ОСОБА_3 вчинив службовий злочин як працівник Державного департаменту України з питань виконання покарань, а тому колегія суддів вважає за необхідне задовольнивши апеляцію прокурора, вирок суду змінити та зазначити , що ОСОБА_3 позбавляться права обіймати вказані у вироку посади в системі правоохоронних органів та Державного департаменту України з питань виконання покарань.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.362,365,366,367,373,377 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції задовольнити.

Вирок Роменського міськрайонного суду від 26 жовтня 2010 року відносно ОСОБА_3 змінити і вважати його засудженим за ст.368 ч.2 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням його права обіймати посади повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обовязків в системі правоохоронних органів та Державного департаменту України з питань виконання покарань строком на 3 роки та з конфіскацією всього належного йому майна.

В остальній частині вирок суду залишити без змін, а апеляції засудженого та його захисника ОСОБА_2 без задоволення.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_14 ОСОБА_15