Провадження № 11/792/1/16
Категорія: ст.ст. 185 ч. 3, 186 ч. 3, 187 ч. 3, 198 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницького області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 ,
засуджених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_14 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_15 та в його інтересах захисника ОСОБА_16 , засудженого ОСОБА_12 та в його інтересах захисника ОСОБА_17 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2013 року,-

В с т а н о в и л а:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2013 року

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького, громадянина України, українця, неодруженого, з професійно-технічною освітою, не працює, проживав по АДРЕСА_1 , в силу ст. ст. 89, 90 КК України не судимого,-
засуджено за:

- ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- ч. 3 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі;
- ч. 3 ст. 187 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_14 визначено остаточне покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла.
Строк відбування покарання ОСОБА_14 постановлено рахувати з 11 грудня 2013 року, зараховано в цей строк час перебування його під вартою з 20 лютого 2012 року по 10 грудня 2013року.
ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Хмельницького, громадянина України, українця, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, інваліда ІІІ групи, з професійно-технічною освітою, не працює, військовозобов`язаного, проживав по АДРЕСА_2 , судимого 5 березня 2010 року Хмельницьким міськрайонним судом за ст. 185 ч. 3 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 pоки,-
засуджено за:

- ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- ч. 3 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі;
- ч. 3 ст. 187 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_12 визначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до даного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду від 5 березня 2010 року і остаточно ОСОБА_12 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла.
Строк відбування покарання ОСОБА_12 постановлено рахувати з 11 грудня 2013 року, зараховано в цей строк час перебування його під вартою з 27 березня 2012 року по 10 грудня 2013 року включно.
ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Мацьківці Хмельницького району, громадянина України, поляка, неодруженого, з середньою освітою,
не працює, військовозобов`язаного, проживав по АДРЕСА_3 , працював водієм ПП «Експерт-Плюс», не судимого,-
засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України (за епізодом розбійного нападу на ОСОБА_21 ) на 7 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла.
Строк відбування покарання ОСОБА_13 постановлено рахувати з 11 грудня 2013 року, зараховано в цей строк час перебування його під вартою з 20 лютого 2012 року по 10 грудня 2013 року.
ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Хмельницького, громадянина України, українця, неодруженого, з середньою освітою, працював водієм ПП «Експерт-Плюс», проживав по АДРЕСА_4 , в силу ст. 89 КК України не судимого,-
засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України (за епізодом крадіжки майна ОСОБА_23 ) на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_24 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки.
Згідно вимог ст. 76 КК України ОСОБА_24 зобов`язано протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти її про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Постановлено зарахувати ОСОБА_24 в строк відбування покарання час утримання його під вартою з 20 лютого 2012 року по 20 квітня 2012 року включно.
ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Іванківці Хмельницького району Хмельницької області, громадянина України, українця, не одруженого, з професійно-технічною освітою, не працює, проживав по АДРЕСА_5 , не судимого,-
засуджено за ст. 198 КК України (за епізодом збуту комп`ютерного обладнання) на 1 рік обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.
За ч. 3 ст. 187 КК України (по епізоду розбійного нападу на ОСОБА_26 ) ОСОБА_14 та ОСОБА_12 виправдано через недоведеність їх участі у вчиненні цього злочину.
За ст. 198 КК України (по епізоду отримання, зберігання та збуту телевізора «LG») ОСОБА_27 виправдано через відсутність в його діях складу даного злочину.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_28 до ОСОБА_14 та ОСОБА_12 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_14 та ОСОБА_12 на користь ОСОБА_28 матеріальну шкоду в сумі 24883 грн. та моральну шкоду в сумі 20000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_21 до ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 на користь ОСОБА_21 в солідарному порядку 3020 грн. завданої матеріальної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь держави судові витрати по справі: з ОСОБА_14 1175 грн. 92 коп., ОСОБА_12 1175 грн. 92 коп., з ОСОБА_13 499 грн. 52 коп., з ОСОБА_24 558 грн. 80 коп.
Долю речових доказів вирішено згідно вимог ст. 81 КПК України (в редакції 1960 року).

Запобіжний захід ОСОБА_24 та ОСОБА_27 до набрання вироком законної сили залишено підписку про невиїзд.
Запобіжний захід ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до набрання вироком законної сили залишено утримання під вартою.
За вироком суду, 1 червня 2011 року близько 2 год. 30 хв. ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за попередньою змовою між собою, усі, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, через вікно проникли у житловий будинок по АДРЕСА_6 , де вчинили напад на ОСОБА_21 , 1932 року народження, під час якого ОСОБА_14 утримував потерпілу, а ОСОБА_12 в цей час клейкою стрічкою (скотчем) зв`язав їй руки і ноги та почав душити, схопивши руками за шию, тим самим застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілої, з вимогою повідомити місце знаходження грошових коштів. В цей час ОСОБА_13 обшукав будинок та знайшов гроші в сумі 4020 грн., про що повідомив співучасникам злочину. Заволодівши грошима, ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 покинули будинок, заподіявши потерпілій ОСОБА_21 матеріального збитку на вказану суму.
6 грудня 2011 року близько 23 год. ОСОБА_14 та ОСОБА_12 за попередньою змовою між собою, обоє перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, вибивши вхідні двері, проникли до житлового будинку ОСОБА_28 , 1943 року народження, що по АДРЕСА_7 , де застосовуючи до останнього насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні потерпілому ударів руками по голові та по різним частинам тіла, вимагали повідомити місце знаходження грошових коштів. Не отримавши відповіді, ОСОБА_14 та ОСОБА_12 обшукали будинок та знайшли грошові кошти в сумі 25 000 грн., мобільний телефон «NOKIA 1600», вартістю 350 гривень, зі стартовим пакетом «Київ-Стар», вартістю 25 гривень, на рахунку якого було 30 грн., мобільний телефон «Sony Ericsson W200i», вартістю 161 грн., зі стартовим пакетом «Київ-Стар», вартістю 25 грн., на рахунку якого було 3 грн., а також телевізор «LG», вартістю 1000 грн. Відкрито викравши вказані речі та грошові кошти в сумі 24950 грн. (окрім однієї грошової купюри номіналом 50 грн., яка випала із загальної кількості купюр та залишилась у будинку), ОСОБА_14 та ОСОБА_12 покинули будинок, заподіявши ОСОБА_28 легкі тілесні ушкодження та матеріального збитку на загальну суму 26 544 грн.
23 січня 2012 року в період часу з 02 год. до 03 год. ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_24 , за попередньою змовою між собою, діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, за допомогою дубліката ключа, попередньо виготовленого ОСОБА_24 , проникли до квартири АДРЕСА_8 , звідки таємно викрали майно, належне ОСОБА_23 , а саме: системний блок «XPREDATOR», вартістю 10297 грн., монітор «SAMSUNG», вартістю 2500 грн., ігрову мишку «STEEL SERIAS», вартістю 790 грн., клавіатуру «STEEL SERІAS GV2», вартістю 790 грн., акустичну систему «Logitich», загальною вартістю 400 грн., а також мобільний телефон «iPhone-4», вартістю 3 774 грн. 40 коп., а всього належне ОСОБА_23 майно на загальну суму 18551 грн. 40 коп.
У січні 2012 року ОСОБА_27 на прохання ОСОБА_14 збув здав у ломбард м. Вінниці комп`ютерний системний блок «XPREDATOR», монітор «SAMSUNG», ігрову мишку «STEEL SERIAS», клавіатуру «STEEL SERIAS GV2», акустичну систему «Logitich», у комплект якої входило 5 колонок та сабвуфер, завідомо знаючи, що дане майно викрадено у ОСОБА_23 .
Засуджений ОСОБА_14 у поданій апеляції та доповненнях до неї просить вирок суду скасувати та направити справу на додаткове розслідування, вважає, що судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, безпідставно покладено в основу вироку суперечливі показання потерпілого ОСОБА_28 , який не впізнав засуджених в судових засіданнях, давав інакші показання, ніж під час досудового розслідування, а потерпіла ОСОБА_21 взагалі не допитана в судовому засіданні, суд не дав оцінки всім доказам в справі, висновки суду ґрунтуються виключно на припущеннях, що є неприпустимим, та такі суперечності, на думку апелянта, не могли бути усунутими під час судового розгляду та були підставою для повернення справи на додаткове розслідування. З цього приводу подавав клопотання його захисник ОСОБА_7 , однак таке клопотання, на думку апелянта, безпідставно не було прийняте до уваги, а під час досудового слідства було порушено право засудженого ОСОБА_14 на захист, в якого були виявлені певні вади здоров`я, що вказувало на наявність підстав для повернення справи на додаткове розслідування.

Захисник ОСОБА_7 в апеляції, поданій в інтересах засудженого ОСОБА_14 , просить вирок суду в частині засудження останнього за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 186 КК України скасувати, а провадження в цій частині обвинувачення закрити. Захисник вважає вирок суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону, неповнотою судового слідства та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого. Вважає, що в справі відсутні докази причетності ОСОБА_14 до вчинення розбійного нападу на ОСОБА_21 та до пограбування житлового будинку ОСОБА_28 , оскільки належних та допустимих доказів вини його підзахисного судом не встановлено, під час досудового слідства було порушено право засудженого на захист, ряд слідчих дій було проведено в відсутність захисника, що давало суду підстави для направлення справи на додаткове розслідування, суд безпідставно поклав в основу доведеності вини засудженого суперечливі показання потерпілих та інші докази, не усунувши виявлені під час судового розгляду суперечності, також суд безпосередньо не допитав потерпілу ОСОБА_21 , яка ухилялась від з`явлення до суду, відтак суд не мав права покласти в основу вироку її показання, також не врахував суперечливих показань потерпілого ОСОБА_28 , які судом не спростовані, відтак апелянт вважає, що всі висновки суду ґрунтуються виключно на припущеннях суду та не могли бути покладені в основу доведеності вини засудженого.

Засуджений ОСОБА_13 та його захисник ОСОБА_16 в поданих апеляціях просять вирок суду в частині засудження ОСОБА_13 скасувати, кримінальну справу відносно нього закрити у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказують, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а вирок постановлений з порушеннями вимог КПК України, його причетність до вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_21 не підтверджена дослідженими в суді доказами, докази, на які посилається суд першої інстанції в вироку, є суперечливими, а виявлені під час судового розгляду суперечності судом не були усунуті, всі висновки суду ґрунтуються виключно на припущеннях, що є неприпустимим, та всі сумніви з приводу доведеності вини засудженого ОСОБА_13 повинні були б судом тлумачитись на користь засудженого, а зізнавальні показання засудженого не свідчать про його причетність до вчинення інкримінованих йому злочинів.

Засуджений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_17 у поданих апеляціях просять вирок суду в частині засудження ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу цих злочинів. Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що зізнавальні показання під час досудового слідства він дав внаслідок його обману з боку працівників міліції, та суд не дав належної оцінки суперечливим показанням потерпілих ОСОБА_28 та ОСОБА_21 , в справі відсутні будь-які докази на підтвердження його винуватості у вчиненні цих злочинів, та висновки суду ґрунтуються виключно на припущеннях суду. Захисник вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання засудженому ОСОБА_12 не врахував положень ст. 65 КК України, не врахував пом`якшуючих його покарання обставин та всіх даних, що стосуються його особи, та призначив засудженому покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок його надмірної суворості.

Стосовно ОСОБА_24 та ОСОБА_27 вирок не оскаржувався, відтак щодо цих засуджених апеляційним судом вирок суду першої інстанції не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення з приводу поданих апеляцій засуджених ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , та їх виступ в судових дебатах, які підтримували подані апеляції, доповнивши вимогами про скасування судового рішення в частині цивільних позовів та відмову в їх задоволенні, а також виступ з останнім словом засуджених ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в підтримання поданих апеляцій; пояснення прокурора та його виступ в судових дебатах, який заперечував проти їх задоволення, вирок суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції засуджених та їх захисників підлягають частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_21 підлягає скасуванню з закриттям провадження в частині цього цивільного позову в зв`язку з відмовою цивільного позивача від позову та прийняття такої відмови судом, також засудженим слід зарахувати в строк відбуття покарання час перебування їх в установах попереднього ув`язнення відповідно до ч. 2 ст. 365 КПК України (в редакції 1960 року) з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_14 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України (за епізодом крадіжки майна ОСОБА_23 ), за ч. 3 ст. 186 КК України (за епізодом пограбування ОСОБА_28 ), за ч. 3 ст. 187 КК України (за епізодом розбійного нападу на ОСОБА_21 ); про доведеність вини ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України (за епізодом крадіжки майна ОСОБА_23 ), за ч. 3 ст. 186 КК України (за епізодом пограбування ОСОБА_28 ), за ч. 3 ст. 187 КК України (за епізодом розбійного нападу на ОСОБА_21 ); про доведеність вини ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України (за епізодом розбійного нападу на ОСОБА_21 ), при наведених в вироку обставинах підтверджуються зібраними в справі, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку.

Посилання в апеляціях засуджених та їх захисників про недоведеність причетності засуджених до вчинення злочинів, за які їх було засуджено, про відсутність в їх діях складу злочинів, за які їх було засуджено, невідповідність висновків суду першої інстанції щодо наявності в їх діях ознак злочинів, за які їх було засуджено, фактичним обставинам справи безпідставні.

Покладені в основу вироку докази повністю викривають засуджених у вчиненні злочинів, за які їх було засуджено, твердження засуджених ОСОБА_14 , ОСОБА_12 про їх непричетність до пограбування потерпілого ОСОБА_28 , а також всіх трьох засуджених ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 про їх непричетність до розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_21 , були предметом перевірки суду першої інстанції та визнані такими, що не відповідають дійсності і вказують на намагання винних уникнути настання відповідальності за скоєне. Суд першої інстанції навів в вироку належне мотивування своїх висновків, з якими погоджується колегія суддів.

Дослідивши зібрані в справі докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини засуджених у вчиненні злочинів, за які їх засуджено, та обґрунтовано відхилив показання ОСОБА_14 , ОСОБА_12 про непричетність до пограбування потерпілого ОСОБА_28 та показання всіх трьох засуджених до непричетність до розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_21 , навів в вироку належне мотивування своїх висновків.

Суд першої інстанції підставно послався в вироку суду на показання потерпілої ОСОБА_21 під час судового слідства (т. 4 а.с. 26-28) про те, що 1 червня 2011 року біля 2 год. 30 хв. вона, перебуваючи за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_6 , почула як розбилось скло в сусідній кімнаті, після чого до неї в кімнату зайшло троє чоловіків в рукавичках та масках. Один з нападників посадив її на ліжко, скотчем зв`язав її руки і ноги та почав душити, при цьому вимагаючи повідомити місце знаходження грошових коштів. Повідомивши, де знаходяться гроші в сумі 4020 грн., нападники їх забрали, проте один з них перемотав їй шию скотчем, знову почав душити та вимагати ще грошей. Зрозумівши, що грошей більше немає, нападники перерізали ножем скотч та залишили будинок через вікно, заволодівши належними їй грошовими коштами в вищевказаній сумі.

Про такі обставини вчинення на неї розбійного нападу потерпіла вказувала під час відтворення нею обстановки та обставин події, вказавши, зокрема, на факт застосування щодо неї насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, а саме здушування шиї, що зафіксовано в протоколі слідчої дії (т. 4 а.с. 206-208).

В ході огляду місця події будинку АДРЕСА_6 (т. 4 а.с. 10-17), працівниками міліції було виявлено та вилучено сліди підошви взуття та тканини, а також клейку стрічку (скотч).

Відповідно до протоколів обшуку за місцем проживання ОСОБА_14 працівниками міліції було виявлено та вилучено три пари взуття, а за місцем проживання ОСОБА_13 сім трап`яних рукавичок (т. 2 а.с. 179, т. 4 а.с. 182).

Відповідно до даних висновку трасологічної експертизи слід тканини, виявлений та вилучений 1 червня 2011 року при огляді місця події за фактом розбійного нападу на ОСОБА_21 по АДРЕСА_6 , залишений тим самими типом тканини, з якого було виготовлено рукавички, які було вилучено під час обшуку в помешканні ОСОБА_13 (т. 4 а.с. 193-200).

Згідно даних висновку трасологічної експертизи слід взуття, виявлений та вилучений 1 червня 2011 року під час огляду місця події, по АДРЕСА_6 , залишений тим самим типом взуття, як і кросівок зеленого кольору на праву ногу (пара взуття № 3), вилучений в ОСОБА_14 (т. 4 а.с. 216-227), а також суд першої інстанції підставно послався на речові докази вищевказані речі та дані протоколів їх огляду (т. 4 а.с. 173-174, 233-236).

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляцій засуджених та їх захисників про неналежність та недопустимість даних висновків цих трасологічних експертиз, зважаючи на ті обставини, що відсутність конкретних індивідуальних ознак сліду та підошви взуття, сліду тканини, по яких можливо було б їх ідентифікувати, не спростовують вини засуджених, а також відповідні індивідуальні ознаки(подряпини, тощо) могли не відобразитись в невеликому сліду взуття на лутці вікна та сліду тканини, вилучених при огляді місця події будинку потерпілої ОСОБА_21 . При цьому слід взуття, який був вилучений з місця події, був визнаний придатним для встановлення групової належності взуття, яким він був залишений (т. 4 а.с. 217). Обгрунтованих підстав визнавати недопустимими чи неналежними дані висновків трасологічної експертизи, апелянти не наводять, оспорюваним апелянтами висновкам експертиз, як доказам, суд першої інстанції давав оцінку в сукупності з іншими доказами по справі, якими в сукупності доводиться вина всіх трьох засуджених у вчиненні злочину щодо потерпілої.

За епізодом пограбування ОСОБА_28 суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілого в суді першої інстанції про те, що 6 грудня 2011 року в вечірній час він, перебуваючи за місцем проживання в будинку АДРЕСА_7 , почув шум в коридорі, після чого до нього в кімнату зайшло двоє невідомих чоловіків, які були з ознаками алкогольного сп`яніння. Вони кинули його на ліжко, нанесли чисельні удари по голові та тулубу та вимагали повідомити, де знаходяться кошти. Не отримавши відповіді, грабіжники обшукали будинок та знайшли грошові кошти в сумі 25000 грн., які були ним заощаджені протягом тривалого часу, а також належні йому телефони «NOKIA 1600», вартістю 350 грн., зі стартовим пакетом «Київстар», вартістю 25 грн. та грошима на рахунку в сумі 30 грн., мобільним телефоном марки «Sony Ericsson W200i», вартістю 161 грн., зі стартовим пакетом «КиївСтар», вартістю 25 грн. та грошима на рахунку в сумі 3 грн., телевізор «LG», вартістю 1000 грн. Заволодівши вказаними речами та грошовими коштами в сумі 24950 грн. (окрім однієї купюри номіналом 50 грн., яка випала з загальної кількості купюр та залишилась в будинку), грабіжники покинули будинок. При цьому потерпілий в суді першої інстанції прямо вказував на ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , як на осіб, які його пограбували.

З протоколу огляду місця події будинку АДРЕСА_7 видно, що обстановка будинку потерпілого була порушена, речі побутового вжитку розкидані по будинку, поламані вхідні двері (т. 2 а.с. 96-108).

Згідно з повідомленням Старокостянтинівської центральної районної лікарні потерпілий ОСОБА_28 з 7 грудня 2011 року перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні цієї лікарні з попереднім діагнозом:забій тіла, гематоми та садна тіла (т. 2 а.с. 111), що також в суді підтверджував свідок ОСОБА_29 лікар-травматолог лікарні.

Свідок ОСОБА_30 колишній голова сільської ради с. Ладиги Старокостянтинівського району Хмельницької області в суді першої інстанції показав, що після вчинення злочину до нього приходив потерпілий ОСОБА_28 , який повідомляв свідку про факт пограбування, під час якого його побили та викрали велику суму грошей, телевізор, при цьому в потерпілого були видимі ознаки побиття (закривавлене обличчя).

Згідно з даними висновку судово-медичної експертизи в ОСОБА_28 було виявлено легкі тілесні ушкодження, які не спричинили короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, в вигляді крововиливів обличчя, грудної клітини, верхніх кінцівок, передньої стінки живота, саден носа, які виникли від неодноразової дії в удару твердих тупих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, якими могли бути руки, ноги сторонньої та могли утворитись 6 грудня 2011 року, за вищевказаних обставин пограбування потерпілого (т. 2 а.с. 213).

Свідок ОСОБА_31 під час досудового слідства (т. 5 а.с. 48) і під час судового розгляду в суді першої інстанції (т. 6 а.с. 52), вказував, що до нього звертався його знайомий ОСОБА_14 з проханням здати в ломбард мобільний телефон «NOKIA 1600», не повідомляв при цьому свідку про його належність, на що свідок погодився, та здав мобільний телефон в ломбард «Скарбниця», що по вул. Подільській, 38 в м. Хмельницькому, за 60 грн., які потім віддав ОСОБА_14 . Показання свідка ОСОБА_32 підтверджуються повідомленням ПТ «Ломбард-Скарбниця», згідно з яким останній 9 січня 2012 року здавав в ломбард мобільний телефон «NOKIA 1600», вказане товариство також підтверджувало факт здачі засудженим ОСОБА_14 в ломбард телевізора «LG» (т. 2 а.с. 207-208).

Підсудний ОСОБА_27 підтверджував, що на прохання ОСОБА_14 здавав в ПТ «Ломбард-Скарбниця» мобільний телефон «Sony Ericsson W200i», що підтверджується даними договору надання фінансового кредиту та застави, згідно з яким вказаний факт мав місце 11 грудня 2011 року (т. 3 а.с. 22). Суд першої інстанції також обґрунтовано послався на речовий доказ вказаний мобільний телефон та дані протоколу його огляду (т. 3 а.с. 18-21).

За епізодом крадіжки майна потерпілого ОСОБА_23 винуватість ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_24 підтверджується їх показаннями в суді першої інстанції про те, що вони 23 січня 2012 року в період часу з 02 год. по 03 год., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_8 , в яку проникли з допомогою дубліката ключа, попередньо виготовленого ОСОБА_24 , діючи з корисливих мотивів, таємно викрали належне потерпілому ОСОБА_23 майно: комп`ютерний системний блок «XPREDATOR», монітор «SAMSUNG», ігрову мишку «STEEL SERIAS», клавіатуру «STEEL SERІAS GV2», акустичну систему «Logitich», а також мобільний телефон «iPhone-4», вартість викраденого майна не оспорювали, викрадене в подальшому здали в ломбард, а отримані гроші витратили на власні потреби.
Факт викрадення майна в вищевказаному місці та час підтверджував в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_23 , місце вчинення злочину зафіксовано в протоколі огляду місця події квартири АДРЕСА_8 (т. 1 а.с. 6-9).
Засуджений ОСОБА_27 в суді підтверджував, що наприкінці січня 2012 року він разом з ОСОБА_24 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 їздили автомобілем в м. Вінницю, де він на прохання останнього здавав в ломбард вищевказану комп`ютерну техніку.
Свідок ОСОБА_33 в суді показав, що на початку лютого 2012 року до нього телефонував його знайомий ОСОБА_14 та пропонував викупити в ломбарді в м. Вінниця комп`ютерну техніку. Тоді він разом з ОСОБА_27 , ОСОБА_24 , ОСОБА_34 та ОСОБА_14 їздили в м. Вінницю, де ОСОБА_27 за його гроші викупив вказану техніку, яку в подальшому залишив в себе в помешканні. Факт їх поїздки до м. Вінниця підтверджував в суді свідок ОСОБА_35 .
Згідно з даними протоколу обшуку за місцем проживання ОСОБА_36 працівниками міліції було виявлено та вилучено комп`ютерний системний блок «XPREDATOR», монітор «SAMSUNG», ігрову мишку «STEEL SERIAS», клавіатуру «STEEL SERІAS GV2», акустичну систему «Logitich» (т. 1 а.с. 104-105). Відповідно до протоколу добровільної видачі ОСОБА_37 добровільно видав працівникам міліції мобільний телефон «iPhone-4», який йому дав ОСОБА_14 для ремонту (т. 1 а.с. 154), згідно з даними висновку товарознавчої експертизи вартість вказаного мобільного телефону з врахуванням проценту зносу в цінах станом на 23 січня 2012 року могла становити 3774 грн. 40коп. (т. 1 а.с. 163-165).
Згідно з даними висновку комп`ютерно-технічного дослідження монітор, клавіатура лазерний маніпулятор-миша та колонки (за виключенням однієї колонки з пошкодженим роз`ємом) знаходяться в працездатному стані (т. 1 а.с. 176-178). Вартість вказаного комп`ютерного обладнання встановлена проведеною в справі товарознавчою експертизою, згідно з висновком якої вартість системного блоку «XPREDATOR» становить 10297 грн., монітору «SAMSUNG» - 2500 грн., ігрової мишки «STEEL SERIAS» - 790 грн., клавіатури «STEEL SERІAS GV2» - 790 грн., а також суд обґрунтовано послався на речові докази вищевказані речі та дані протоколів їх огляду (т. 1 а.с.196).
Твердження апелянтів про те, що суд першої інстанції дав невірну оцінку показанням потерпілих ОСОБА_28 та ОСОБА_21 , колегія суддів вважає безпідставними. Суд твердження потерпілого ОСОБА_28 про обставини його пограбування та потерпілої ОСОБА_21 про обставини розбійного нападу на неї належним чином перевіряв, усунувши суперечності в показаннях цих потерпілих. Посилання в апеляціях про неточності в показаннях потерпілих, що на думку апелянтів, не дає можливості враховувати їх при обґрунтуванні доведеності вини засуджених у вчиненні злочинів щодо цих потерпілих, безпідставні та не знайшли свого підтвердження в результаті перевірки матеріалів справи, оскільки, як видно з матеріалів кримінальної справи, потерпілі, будучи повідомленими про кримінальну відповідальність під час досудового слідства та в суді першої інстанції за дачу завідомо неправдивих показань, не маючи жодних підстав для обмови засуджених, давали детальні та послідовні показання про обставини вчинених щодо них злочинів.
При цьому несуттєві неточності в показаннях потерпілих, даних на досудовому слідстві та в суді через досить тривалий час після вчинення щодо них злочину, не свідчать про те, що ці показання є недостовірними, суд першої інстанції з`ясовував неточності в їх показаннях, які не спростовують вини засуджених в пограбуванні потерпілого ОСОБА_28 та в розбійному нападі на потерпілу ОСОБА_21 . При цьому колегія суддів враховує, що потерпілі в суді зазначали, що деталей подій вони не пам`ятали в зв`язку з тим, що з часу вчинення щодо них злочинів пройшло багато часу, підтверджували свої показання під час досудового слідства, які давали безпосередньо після вчинення щодо них злочинів та перебували під безпосереднім враженням, та які були оголошені судом першої інстанції.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляції засудженого ОСОБА_14 щодо наявності підстав для скасування вироку суду першої інстанції та направлення справи на додаткове розслідування, позаяк підстави для направлення справи на додаткове розслідування в справі відсутні, а твердження засудженого ОСОБА_14 та його захисника ОСОБА_7 про порушення права засудженого на захист, не дають підстав для скасування вироку суду з наступних підстав.
Згідно даних протоколу судового засідання (т. 7 а.с. 192-219) всі клопотання, заявлені учасниками процесу, були вирішені відповідно до чинного на той час Кримінально-процесуального кодексу України, в тому числі і клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 щодо направлення справи на додаткове розслідування, з приводу чого судом було постановлено вмотивовану ухвалу (т. 7 а.с. 179), при цьому суд першої інстанції правомірно враховував, що під час провадження досудового слідства до пред`явлення обвинувачення був призначений захисник адвокат ОСОБА_38 (т. 4 а.с. 166), з участю якого ОСОБА_14 було пред`явлено кінцеве звинувачення (т. 5 а.с. 32-35), також суд враховував, що вади в засудженого ОСОБА_14 були виявлені вже під час судового слідства, в ході якого також постійно приймав участь захисник. За таких обставин твердження засудженого, що суд першої інстанції не прийняв обгрунтованого рішення за клопотанням захисника про направлення справи на додаткове розслідування, суперечать фактичним обставинам справи. Засуджений ОСОБА_14 не навів в своїй апеляцій обґрунтованих підстав, які б вказували на наявність підстав для скасування вироку суду з направленням справи на додаткове розслідування, не наведено таких підстав засудженим та його захисником в апеляційному суді, відтак такі доводи апелянтів на увагу не заслуговують.
Як видно з матеріалів кримінальної справи всі клопотання учасників справи були розглянуті, також подані зауваження на протокол судового засідання були вирішені в передбачений процесуальним законодавством спосіб (т. 7 а.с. 277), тому доводи апеляцій про порушення судом кримінального процесуального закону та істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, як підстави для скасування вироку суду першої інстанції, на увагу не заслуговують.
Твердження засуджених та їх захисників, що судом першої інстанції не перевірялись їх доводи про непричетність засуджених до вчинення злочинів, відсутність в їх діях складу злочинів, що суд взагалі не дав належної оцінки їх показанням в суді з цього приводу, з приводу застосування незаконних методів дізнання та досудового розслідування з метою отримання зізнавальних показань, не приймаються до уваги з наступних підстав.
В суді першої інстанції засуджені ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вказували на те, що вони не вчиняли розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_21 , засуджені ОСОБА_14 та ОСОБА_12 вказували, що вони не грабували потерпілого ОСОБА_28 , засуджені ОСОБА_14 та ОСОБА_12 в суді вказували, що умисел викрасти майно ОСОБА_23 в них виник безпосередньо в квартирі, в яку вони проникли з метою відпочити. Судом першої інстанції в передбачений кримінально-процесуальним законом спосіб такі показання перевірялись, та суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що такі показання засуджені давали з метою уникнути настання відповідальності та пом`якшити настання відповідальності, позаяк спростовуються сукупністю належних, об`єктивних доказів та допустимих доказів, зокрема, послідовними показаннями потерпілих та свідків, які суд першої інстанції обґрунтовано визнав послідовними, логічними, переконливими, такими, що узгоджуються між собою та з іншими об`єктивними доказами по справі, відтак суд першої інстанції не знайшов підстав ставити їх під сумнів. З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів. Ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді засуджені та їх захисники не навели підстав сумніватись в показаннях потерпілих та свідків, покладених в основу доведеності вини засуджених, не навели підстав для обмови потерпілими та свідками засуджених.
При цьому суд першої інстанції підставно послався на показання засуджених в суді першої інстанції за участю їх захисників (т. 6 а.с. 55-59), де засуджені ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 давали зізнавальні показання, в яких детально та послідовно вказували про обставини вчинення ними розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_21 , а ОСОБА_14 та ОСОБА_12 також і про обставини пограбування ними потерпілого ОСОБА_28 . Суд першої інстанції підставно послався на те, що всі троє засуджених послідовно впродовж тривалого часу стверджували про попередню домовленість про пограбування ОСОБА_21 , вживання перед цим спиртних напоїв, проникнення через вікно до будинку потерпілої, зв`язування її скотчем та викрадення грошей. Також ОСОБА_14 та ОСОБА_12 вказували про попередню домовленість між ними на пограбування потерпілого ОСОБА_28 , проникнення до будинку потерпілого з ціллю пограбування та викрадення грошей, телевізора та мобільних телефонів, а також ОСОБА_14 , ОСОБА_12 вказували, що вони перед вчиненням крадіжки з квартири ОСОБА_23 попередньо домовлялись перед тим, як ОСОБА_24 виготовив дублікат ключа від квартири, в яку вони проникали саме з метою вчинення крадіжки, про що свідчить також узгодженість дій засуджених. Про всі ці обставини засуджені також вказували і під час досудового слідства, в тому числі на допитах віч-на-віч.
Обгрунтованих підстав зміни ними згодом своїх показань, в яких вони заперечували свою причетність до вчинення злочинів, за які їх засуджено, засуджені не навели ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.
Аналіз зізнавальних показань засуджених в суді першої інстанції, досліджених судом першої інстанції, та під час досудового слідства свідчить про їх однаковість та послідовність щодо основних обставин злочину, відповідність іншим об`єктивним доказам. Суть їх зводилась до того, що кожен з засуджених, по своєму відтворюючи, деталі вчиненого ним злочину, наводив такі дані щодо своєї участі, якими, по суті, доповнював інших і в такий спосіб викривав інших співучасників та самого себе у вчиненні злочину. Підстав обмовляти один одного, а так само і самих себе, не встановлено, позаяк вони перебували в дружніх стосунках між собою.

Зазначені докази, на переконання колегії суддів, спростовують твердження засуджених про те, що вони себе оговорили під час досудового слідства та в суді першої інстанції.

В ході судового слідства судом першої інстанції та апеляційним судом були проведені перевірки засуджених про застосування щодо них незаконних методів дізнання та досудового слідства, за результатами яких винесені відповідні процесуальні рішення, згідно яких такі доводи засуджених свого підтвердження не знайшли, відтак твердження апелянтів про недопустимість їх зізнавальних показань, зокрема, в суді першої інстанції, де вони визнавали свою причетність до вчинених злочинів (що також узгоджувались з їх зізнавальними показаннями під час досудового слідства) на увагу не заслуговують. При цьому колегія суддів враховує, що такі показання засуджені давали в присутності своїх захисників, а також в суді в присутності своїх захисників, впродовж тривалого часу не змінюючи їх, продовжували визнавати свою вину і в первісних апеляційних скаргах на вирок місцевого суду від 21 лютого 2013 року, тобто в умовах, що виключали будь-який тиск на них з боку досудового слідства, та й навіть після ухвалення первісного вироку.

Твердження засуджених про те, що суд першої інстанції не вправі був посилатись на показання засуджених під час досудового розслідування, позаяк такі показання вони давали внаслідок незаконних методів дізнання та досудового слідства, колегія суддів не приймає до уваги. Такі твердження були предметом перевірки суду та не знайшли свого підтвердження в суді.
В передбачений кримінальним процесуальним законом спосіб перевірялись заяви засудженого ОСОБА_14 з приводу незаконних, на його думку, дій працівників міліції під час розслідування кримінальної справи. Постановою Старокостянтинівського міжрайпрокурора закрито кримінальне провадження № 0000001, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 3 грудня 2012 року. Правомірність винесення такої постанови перевірялась слідчим суддею Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області та апеляційним судом Хмельницької області, ухвалою якого 28 січня 2013 року залишено без зміни ухвалу слідчого судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 січня 2013 року про відмову в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_39 в інтересах ОСОБА_14 про скасування постанови Старокостянтинівського міжрайпрокурора від 17 грудня 2012 року про закриття кримінального провадження, внесеного 3 грудня 2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000001 (т. 6 а.с. 24-25).
На виконання ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 6 жовтня 2015 року органами прокуратури проводилась перевірка заяв засуджених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з приводу застосування щодо них незаконних методів дізнання та досудового слідства, постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Хмельницької області від 23 грудня 2015 року (чинною на час апеляційного розгляду) кримінальне провадження № 0000140, відомості про яке внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 3 листопада 2015 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (т. 9 а.с. 178-184).
Доводи апеляційних скарг засуджених та їх захисників про те, що суд першої інстанції не вправі був посилатись на показання потерпілої ОСОБА_21 (т. 6 а.с. 66) в суді першої інстанції та під час досудового слідства, а суд першої інстанції не вживав належних заходів для її виклику та безпосереднього допиту на увагу не заслуговують з наступних підстав. Як видно з матеріалів кримінальної справи судом першої інстанції вживались всі передбачені чинним на той час кримінально-процесуальним законом заходи, пов`язані з викликом потерпілої до суду першої інстанції, в тому числі привід в судове засідання (т. 7 а.с. 1, 13, 16, 35, 48, 121), судом також був допитаний медичний працівник ОСОБА_40 з приводу можливості з`явлення потерпілої до суду (т. 7 а.с. 205 (зворот)-206). При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано, з дотриманням приписів ст.ст. 306 ч. 1 п. 2, 308 КПК України (в редакції 1960 року) оголосив її показання під час досудового слідства та в суді першої інстанції. Суд першої інстанції обґрунтовано враховував такі показання потерпілої належним, допустимим та достовірним доказом. Погоджуючись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів враховує, що в справі наявні достовірні об`єктивні докази, які вказували на те, що потерпіла не могла з`явитись до суду в зв`язку з поважними причинами: через її похилий вік (81рік) та стан здоров`я, що підтверджувалось довідками лікарів (т. 7 а.с. 6, 7, 34, 151). Твердження апелянта про те, що суд без достатніх підстав не викликав та не допитав в суді потерпілу ОСОБА_21 , в зв`язку з чим її показання слід сприймати критично, суперечать наявним в справі доказам поважності причин її нез`явлення до суду. При цьому колегія суддів враховує, що фактично зразу ж після ухвалення вироку ІНФОРМАЦІЯ_6 потерпіла ОСОБА_21 померла.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що факт невилучення безпосередньо в засуджених викрадених в потерпілого ОСОБА_28 речей та грошових коштів не спростовує доведеності вини засуджених у вчиненні злочину щодо цього потерпілого, враховує, що потерпілий ОСОБА_28 безпосередньо в суді першої інстанції вказував на ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , як на осіб, які його пограбували.
Твердження апелянтів в апеляціях та в апеляційному суді про те, що потерпілий ОСОБА_28 не вказував на засуджених ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , як на осіб, що його пограбували, спростовуються даними протоколу судового засідання, з якого видно, що потерпілий ОСОБА_28 в суді першої інстанції (т. 7 а.с. 195 (зворот)-196(зворот), вказував на обох засуджених, як на осіб, що його побили та пограбували. Підстав сумніватись в показаннях потерпілого, про що вказують в своїх апеляціях засуджені та їх захисники, колегія суддів не знаходить. Про ті обставини, що саме засуджені ОСОБА_14 та ОСОБА_12 його пограбували потерпілий давав детальні показання в суді першої інстанції, не змінюючи їх, також підтверджував такі обставини і після спливу тривалого часу в своїх запереченнях на касаційні скарги засуджених та їх захисників (т. 8 а.с. 227). Твердження апелянтів про те, що потерпілий в суді першої інстанції не підтверджував факту викрадення засудженими зазначеної в вироку суду суми коштів, що грошові кошти в нього могли викрасти інші особи, яких він начебто обвинувачував, спростовуються даними протоколу допиту потерпілого ОСОБА_28 в суді першої інстанції, з якого видно, що потерпілий чітко вказував розмір викрадених в нього коштів, вказував, що зразу ж після побиття та пограбування пішов до сільського голови ОСОБА_41 та повідомив того про те, що на нього напали, викрали гроші, телевізор та мобільні телефони (т. 7 а.с. 196), що підтверджував в суді свідок сільський голова ОСОБА_42 (т. 7 а.с. 203-204(зворот). Ті обставини, що потерпілий безпосередньо бачив лише, як грабіжники виносили його телевізор, не спростовує доведеності вини засуджених ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , зважаючи, що зникнення двох мобільних телефонів та грошей потерпілий виявив зразу ж, як вони залишили його будинок, про що повідомив сільського голову, що узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_41 в суді першої інстанції (т. 7 а.с. 203). При цьому в суді першої інстанції потерпілий категорично заперечував факт, що його майно міг викрасти хтось інший (т. 7 а.с. 196), відтак твердження апелянтів, що потерпілий звинувачував інших осіб в його пограбуванні суперечить показанням потерпілого в суді першої інстанції.
Твердження апеляцій з приводу тих обставин, що органом досудового розслідування не було встановлено та доведено викрадення засудженими в потерпілого ОСОБА_28 мобільних телефонів та його показання з приводу марок та ІМЕІ мобільних телефонів різняться, в зв`язку з чим показання потерпілого в цілому є недостовірними, а провадження в справі підлягає закриттю, не приймаються судом до уваги. Як видно з даних протоколу судового засідання потерпілий вказував, що в нього грабіжники викрали два мобільні телефони, послідовно та детально вказував про назви мобільних телефонів, як під час досудового слідства та в суді; також підтверджував, що органом досудового слідства йому було повернуто саме той телефон марки «Sony Ericsson», який в нього був викрадений 6 грудня 2011 року. Як видно з даних протоколу судового засідання суд першої інстанції з`ясовував неточності з приводу ІМЕІ на мобільному телефоні та коробці. Як видно з матеріалів справи такі обставини з`ясовувались і слідчим під час досудового слідства (що спростовує доводи апелянтів про нез`ясування органом досудового слідства обставин, передбачених ст. 64 КПК України (1960року), а також судом в ході судового слідства, при цьому потерпілий ОСОБА_28 підтверджував такі свої показання, дані ним під час досудового слідства, які були оголошені судом (т. 2 а.с. 116-118, 199-201, т. 7 а.с. 196 (зворот). При цьому потерпілий наполягав, що йому повернутий саме той телефон, який в нього був викрадений (т. 7 а.с. 195(зворот). Як видно з показань потерпілого ОСОБА_28 (т.2 а.с.116 (зворот) мобільний телефон марки «Sony Ericsson» він використовував лише для прослуховування музики, а інший телефон для дзвінків, відтак відсутність в справі даних про використання цього мобільного терміналу для телефонних з`єднань, в тому числі і відповідно до ухвали апеляційного суду, не спростовує висновків суду першої інстанції та не вказує на наявність підстав сумніватись в показаннях потерпілого про належність повернутого йому мобільного телефону. Апелянти не наводять обгрунтованих підстав сумніватись в таких показаннях потерпілого, в тому числі з приводу належності йому повернутого мобільного телефону, не встановлено таких і апеляційним судом, відтак такі доводи апелянтів не вказують на наявність підстав визнавати показання потерпілого недостовірними та скасування з цих підстав вироку суду щодо ОСОБА_14 та ОСОБА_12 .. Апелянт ОСОБА_14 та його захисники не змогли надати суду ґрунтовних пояснень, чому в разі непричетності їх до вчинення злочинів, за які він засуджений, частково відшкодовувались збитки ОСОБА_28 та ОСОБА_21 ОСОБА_8 , що встановлено вироком суду, при цьому правомірність передання коштів цим потерпілим в передбаченому законодавством порядку (в разі безпідставного набуття потерпілими таких коштів) засудженим та його захисниками не було оспорено ні в суді першої інстанції під час допиту потерпілого, ні в передбаченому цивільним законодавством порядку, враховуючи тривалий час судового розгляду справи.
Твердження апеляційної скарги засудженого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_16 з приводу відсутності в вироку суду оцінки доводів засудженого ОСОБА_13 щодо його алібі та доводів апелянтів щодо відсутності самої події розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_21 не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів з наступних підстав.
Судом першої інстанції належним чином перевірялись такі твердження обвинуваченого та його захисника, що стверджується даними протоколу судового засідання, та такі доводи засудженого не знайшли свого підтвердження в суді. Суд навів мотиви своїх висновків, з якими погоджується колегія суддів. Суд першої інстанції правомірно послався на ті обставини, що під час досудового розслідування та в суді першої інстанції засуджений ОСОБА_13 (т. 6 а.с. 56) сам вказував про обставини своєї участі в розбійному нападі на потерпілу ОСОБА_21 , при цьому взагалі не вказував про існування алібі. Суд першої інстанції в суді, перевіряючи алібі засудженого, та визнаючи такі доводи засудженого та його захисника неспроможними, критично оцінив показання свідка ОСОБА_43 , про те, що напередодні розбійного нападу той напередодні був з ОСОБА_13 аж до 24-01 год., що підтверджувала матір засудженого, що не змінює факту вчинення злочину та не спростовує вини засудженого, зважаючи, що злочин було вчинено біля 02 год.30 хв. Також свідки вказували, що на час вчинення злочину вони спали. Ті обставини, що свідок ОСОБА_44 в суді першої інстанції показала, що вона не чула звуку розбитого скла та шуму в сусідньому будинку, де проживала потерпіла ОСОБА_21 , а також невиявлення слідів на скотчі, вилученому з місця події, не вказують на відсутність події злочину та не спростовують висновків суду першої інстанції з цього приводу, про що вказували в своїй апеляції засуджений ОСОБА_13 та його захисник ОСОБА_16 . При цьому колегія суддів враховує, що свідок ОСОБА_44 в суді першої інстанції також підтверджувала в час вчинення нападу на ОСОБА_21 вона спала, та зранку бачила, як кудись побігла потерпіла, а через деякий час до села приїхали працівники міліції (т.7 а.с. 202 зворот). З показань потерпілої ОСОБА_21 видно, що та послідовно вказувала про вчинений на неї напад саме 1 червня 2011 року, а повідомила сусіда про вчинений на неї напад після 06 год. ранку, а не зразу після нападу, так як до того часу боялась вийти з будинку (т. 4 а.с. 27), а в протоколі огляду місця події (т. 4 а.с. 10-17) зафіксовано порушення обстановки її будинку, вийняті рами та відсутність скляної тафлі в рамі. Підстав сумніватись в її показаннях апелянти не наводять. Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянтів про недоведеність факту, що під час нападу потерпілу ОСОБА_21 здушували за шию, зважаючи на ті обставини, що потерпіла послідовно підтверджувала такий факт під час досудового та судового слідства, при цьому відсутність тілесних ушкоджень на шиї не спростовує таких тверджень потерпілої та не дає підстав сумніватись в її показаннях, зважаючи, що допитаний в суді судово-медичний експерт ОСОБА_45 підтверджував, що під час огляду потерпіла підтверджувала, що їй ганчіркою стискали шию, а прояви чи відсутність певних тілесних ушкоджень можуть залежати від предмету, яким стискається шия. (т. 7 а.с. 198). Факт невиявлення слідів на скотчі, яким була зв`язана потерпіла, не вказує на відсутність події злочину, про що вказують апелянти, а також на відсутність складу цього злочину, при цьому суд враховує, що напад на потерпілу вчинявся в рукавичках, що підтверджується дослідженими доказами.
Зібрані та досліджені судом першої інстанції докази давали суду першої інстанції прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини засуджених у вчиненні злочинів, за які їх засуджено, відтак твердження апеляцій засуджених та їх захисників про незаконність та необґрунтованість вироку суду, та невідповідність його в зв`язку з цим вимогам ст. 334 КПК України, про відсутність доказів їх вини, а також події злочину (за епізодом обвинувачення щодо потерпілої ОСОБА_21 ), що висновки суду ґрунтуються виключно на припущеннях, колегія суддів не приймає до уваги.

Давши вірну оцінку зібраним в справі доказам суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 за епізодом розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_21 за ч. 3 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням в житло, та з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, що зазнала такого нападу, - ОСОБА_14 та ОСОБА_12 за епізодом пограбування ОСОБА_28 - за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням в житло, та з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, - ОСОБА_14 та ОСОБА_12 - за епізодом крадіжки майна ОСОБА_23 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в житло, вчинене повторно.
Твердження апелянтів ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_17 про те, що суд першої інстанції призначив покарання засудженим з порушенням вимог ст. 65 КК України, не приймаються судом до уваги з наступних підстав.
При призначенні покарання засудженим ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини, що пом`якшують та обтяжують їх покарання, дані про особи засуджених.
Суд першої інстанції в повній мірі врахував, що ОСОБА_13 вперше притягувався до кримінальної відповідальності, ОСОБА_12 має на утриманні малолітню дитину, є інвалідом ІІІ групи, визнавши ці обставини такими, що пом`якшують їх покарання.
Суд при призначенні покарання враховував, що засуджені ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вчинили злочини (розбійний напад та пограбування відповідно) щодо осіб похилого віку, в стані алкогольного сп`яніння, що обтяжує їх покарання.
При призначенні покарання суд враховував, що ОСОБА_13 характеризувався позитивно, ОСОБА_14 та ОСОБА_12 посередньо, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 є раніше не судимими особами.
Засуджені вчинили особливо тяжкий корисливий злочин, а ОСОБА_14 та ОСОБА_12 ще і умисний тяжкий корисливий злочин, при цьому суд першої інстанції обґрунтовано враховував, що ОСОБА_12 вчинив злочин, будучи раніше засудженим за вчинення умисного тяжкого корисливого злочину, в період іспитового строку, ОСОБА_14 раніше притягувався до кримінальної відповідальності.
З врахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання засуджених можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та їм слід призначити покарання в виді позбавлення волі, з конфіскацією всього належного їм на праві власності майна, крім житла. При призначенні покарання суд першої інстанції, належним чином умотивувавши своє рішення, врахувавши роль кожного з засуджених у вчиненні злочинів, дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення засудженим покарання в межах санкцій статей кримінального закону, за які їх засуджено, ОСОБА_13 в межах мінімального розміру, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 187 КК України, засудженим ОСОБА_14 та ОСОБА_12 в межах більше мінімальних розмірів, передбачених санкціями ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України, та остаточно визначив покарання ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , за сукупністю злочинів з дотриманням положень ч. 1 ст. 70 КК України, а засудженому ОСОБА_12 призначив остаточне покарання з дотриманням положень ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 березня 2010 року.
Погоджуючись з таким рішення суду, колегія суддів вважає, що призначене засудженим покарання буде необхідним та достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а твердження апеляційних скарг засудженого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_17 про те, що призначене засудженому ОСОБА_12 покарання є несправедливим внаслідок суворості, не знайшли свого підтвердження, суд при призначенні покарання в повній мірі врахував дані, що стосуються здоров`я засудженого ОСОБА_12 , що той має сім`ю, дані, що характеризують його. Доводи захисника ОСОБА_17 про те, що суд не взяв до уваги пом`якшуючі покарання засудженого ОСОБА_12 обставини, про які вказувала апелянт в апеляції, не можуть бути враховані апеляційним судом, як пом`якшуючі покарання обставини, зважаючи на те, що вони стосуються лише особи засудженого, та не пом`якшують його покарання. Навіть з врахуванням тих обставин, що засуджений ОСОБА_12 вчинив злочин в молодому віці, має постійне місце проживання, має сім`ю та батьків, які хворіють, доглядав за дідусем та бабусею похилого віку, в колегії суддів відсутні підстави для пом`якшення покарання засудженому ОСОБА_12 .
Судом вірно були вирішені цивільні позови потерпілих ОСОБА_21 та ОСОБА_28 . Однак, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянтів про необхідність скасування вироку суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_21 до засуджених ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 про відшкодування 3020 грн. заподіяної злочином майнової шкоди знайшли своє підтвердження в апеляційному суді. Як видно з матеріалів кримінальної справи вже після ухвалення судом першої інстанції вироку суду (11 грудня 2013 року) та до набрання вироком законної сили щодо засуджених цивільний позивач ОСОБА_21 , на користь якої стягнуто матеріальну шкоду, померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджено даними свідоцтва про смерть (т. 7 а.с. 268). Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 8 вересня 201 5року (т. 9 а.с. 110) до участі в справі як правонаступник цивільного позивача була залучена спадкоємиця померлої ОСОБА_21 ОСОБА_46 , яка в суді апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України заявила про свою відмову від цивільного позову, та судом апеляційної інстанції така відмова прийнята, що в силу положень п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України тягне за собою скасування судового рішення в цій частині та закриття провадження в частині вимог позивача ОСОБА_47 .

Також відповідно до приписів ч. 2 ст. 365 КПК України (в редакції 1960 року), відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) в строк відбуття покарання засудженим ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 слід зарахувати час попереднього ув`язнення під час судового розгляду кримінального провадження. При цьому засудженим такий строк слід рахувати з моменту їх затримання ( ОСОБА_14 - з 20 лютого 2012 року, ОСОБА_13 з 22 лютого 2012 року, ОСОБА_12 з 27 березня 2012 року) по 13 березня 2014 року включно (до моменту ухвалення апеляційним судом Хмельницької області рішення про залишення без змін вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2013 року). Вказаний період часу підлягає зарахуванню засудженим з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, зважаючи, що в цей період часу щодо всіх трьох засуджених був застосований запобіжний захід в виді тримання під вартою (п. «в» абз. 4. ч. 5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII). Також до строку попереднього ув`язнення та зарахуванню в строк відбуття покарання з розрахунку: одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі слід зарахувати період перебування засуджених в установі попереднього ув`язнення (в Київському слідчому ізоляторі) під час судового розгляду даного кримінального провадження (відповідно до п. «ґ » абз. 4 ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) та в установах відбування покарання засуджених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а згодом в Хмельницькому слідчому ізоляторі та ОСОБА_14 в Хмельницькому слідчому ізоляторі (відповідно до п. «в» абз. 4 ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) після скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 13 березня 2014 року до 6 січня 2016 року включно, зважаючи, що з моменту скасування ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 13 квітня 2014 року вони мали статус осіб, до яких згідно вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2013 року до набрання цим вироком законної сили був застосований запобіжний захід в виді тримання під вартою).

З врахуванням зарахування строку попереднього ув`язнення відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII), а також з врахуванням фактично відбутого засудженим ОСОБА_13 покарання в період часу з 14 квітня 2014 року по 16 вересня 2014 року включно, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_13 , як такий, що відбув призначене йому основне покарання в виді позбавлення волі згідно з вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11грудня 2013 року, підлягає звільненню з-під варти згідно з приписами ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII).

Інших підстав для скасування чи зміни вироку суду в межах поданих апеляцій, колегією суддів не здобуто.

Керуючись ст.ст. 365, 366 (в редакції 1960року), колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а:
Апеляції засудженого ОСОБА_14 та його захисника ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_16 , засудженого ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_17 задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 на користь ОСОБА_21 в солідарному порядку 3020 грн. завданої матеріальної шкоди скасувати.

Провадження в справі в частині цивільного позову ОСОБА_48 до ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про стягнення 3020 грн. матеріальної шкоди закрити в зв`язку з відмовою ОСОБА_46 від позову та прийняття такої відмови судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII):

-Зарахувати ОСОБА_14 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення під час судового розгляду кримінального провадження в період часу з 20 лютого 2012 року по 13 березня 2014 року включно та з 1 жовтня 2014 року по 6 січня 2016 року включно з розрахунку: одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі;

-Зарахувати ОСОБА_12 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення під час судового розгляду кримінального провадження в період часу з 27 березня 2012 року по 13 березня 2014 року включно та з 17 вересня 2014 року по 6 січня 2016 року включно з розрахунку: одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі;

-Зарахувати ОСОБА_13 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення під час судового розгляду кримінального провадження в період часу з 22 лютого 2012 року по 13 березня 2014 року включно та з 17 вересня 2014 року по 6 січня 2016 року включно з розрахунку: одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, з врахуванням відбутого покарання в період часу з 14 березня 2014 року по 16 вересня 2014 року включно, вважати ОСОБА_13 таким, що повністю відбув покарання, призначене йому вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2013 року, звільнити ОСОБА_13 з-під варти в залі суду.

В решті вирок суду щодо ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2