Справа №588/1335/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/770/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2015 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000326 від 23 червня 2015 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 19 жовтня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Леніно, Ленінського району АРК, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого

1) 02.10.2008 року Тростянецьким районним судом Сумської області за ч.2 ст.296, ч.2 ст. 121, ст.69, ч.1 ст.70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі,

2) 21.04.2010 року за ч.3 ст. 296, ст. 69, ч. 1 ст. 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі,

3) 06.02.2012 року за ч.3 ст. 296, 69 КК України до 1 року позбавлення волі,

4) 05.07.2013 року за ч.1 ст. 187 КК України до 3 років позбавлення волі, 25.05.2015 року звільнений умовно-достроково на 10 місяців 27 днів,

визнаного винним за ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 місяців.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 05.07.2013 року, та остаточно визначено ОСОБА_7 до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 7 (сім) місяців, -

ВСТАНОВИЛА:
Відповідно до вироку суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він 22 червня 2015 року приблизно о 22 годині 15 хвилин, перебуваючи у приміщенні бару «Меридіан» в м.Тростянець, маючи корисливий умисел на заволодіння чужим майном, перехилився через барну стійку, після чого відкрито у присутності бармена ОСОБА_10 , із каси дістав гроші у сумі 80 грн., в той же час довести злочин до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий барменом ОСОБА_10 .

У поданій апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваним судовим рішенням через незаконність та необґрунтованість, порушує питання про його скасування та ухвалення нового вироку, за яким виправдати останнього за недоведеністю скоєння ним інкримінованого кримінального правопорушення. За змістом доводів апеляційної скарги обвинувачений вину у скоєному не визнає та вважає, що пред`явлене йому обвинувачення є недоведеним, ґрунтується на припущеннях, при цьому зазначає, що недоведено мету незаконного збагачення, фактично стороною обвинувачення переконливих доказів на підтвердження його вини у скоєному не надано. Акцентує увагу на тому, що суд першої інстанції безпідставно надав перевагу показанням потерпілої ОСОБА_10 щодо обставин скоєного та не взяв до уваги покази обвинуваченого з цього приводу. Обвинувачений зауважує, що по відношенню до нього працівником міліції перед судовими дебатами застосовувались недозволені методи з метою визнання ним вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні також він зазначає про неналежні умови його тримання в ізоляторі тимчасового тримання.

У поданій апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у скоєному, порушує питання про скасування вироку суду в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 05.07.2013 року у виді 10 місяців 27 днів позбавлення волі, та остаточно визначити ОСОБА_7 до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 10 місяців 27 днів. За змістом доводів апеляційної скарги зазначає, що всупереч вимогам закону, судом першої інстанції безпідставно застосовано вимоги ст. 69 КК України та враховано в якості пом`якшуючих обставин наявність у обвинуваченого 3 групи інвалідності та відсутність претензій з боку власника бару, в той час як потерпілою у даному кримінальному провадженні визнана ОСОБА_10 .

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 зауважує, що безпідставними є посилання сторони обвинувачення з приводу недоцільності врахування судом в якості пом`якшуючих обставин наявність у обвинуваченого 3 групи інвалідності.

В запереченні потерпіла ОСОБА_11 вважає вирок суду законним і просить його залишити без змін а апеляційні скарги без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача про обставини кримінального провадження та зміст поданих апеляційних скарг, міркування прокурора ОСОБА_6 , яка вважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, думку захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку поданої останнім апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на зібраних і досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.

Дії обвинуваченого, на думку колегії суддів, правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що його вина в інкримінованому кримінальному правопорушенні є недоведеною і ґрунтується на припущеннях, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються дослідженими у провадженні доказами.

Так, суд обгрутовано поклав в основу вироку показання потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні показала, що працює барменом у барі «Меридіан», перед закриттям бару близько 22-23 години бачила, як ОСОБА_7 , перехилений через барну стійку, однією рукою тримався за поверхню стойки, а у правій руці тримає гроші, почала кричати, підбігла до обвинуваченого, вибила з його правої руки гроші, в подальшому з`ясувалося, що з його руки на підлогу впало чотири купюри по 20 грн. кожна, усього 80 грн., які знаходились під барною стійкою в коробці.

Також, вина ОСОБА_7 підтверджується й іншими матеріалами кримінального провадження.

Зокрема, даними протоколу слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_10 від 28.06.2015 року із застосуванням технічних засобів фіксування, згідно яких ОСОБА_10 на місці вчинення кримінального правопорушення надала показання, що відповідають свідченням потерпілої, надані нею в судовому засіданні, при цьому потерпіла продемонструвала як вона припинила злочинні дії ОСОБА_7 , вказала на положення під барною стійкою коробка з грошима, що є касою та вказала на місце, де у той час знаходились гроші(а.с.102-113); заявою ОСОБА_10 від 22.06.2015 року про те, що незнайома особа в її присутності витягла з каси гроші (а.с.90); даними протоколу огляду місця події від 22.06.2015 року згідно якого описано місце розташування барної стійки та коробка з грошима (а.с. 89); даними протоколу пред`явлення осіб для впізнання від 24.06.2015 року, з якого вбачається, що ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_7 , як особу, що намагалася викрасти гроші(а.с. 96-99); показаннями свідка ОСОБА_12 , яка суду показала, що в цей день працювала офіціантом у барі разом з барменом ОСОБА_10 , близько 23 години, почула крик ОСОБА_10 , повернувшись обличчям до дверей залу, побачила, як остання разом з ОСОБА_7 стоять перед барною стійкою, ОСОБА_10 вдарила по руці ОСОБА_7 та кричала на нього з приводу скоєного, підійшовши до барної стійки, спитала у бармена, що трапилось, на що ОСОБА_10 відповіла, що ОСОБА_7 хотів викрасти гроші, обійшовши барну стойку, вона побачила, що дійсно на підлозі лежать кошти в сумі 80 грн., чотири купюри по 20 грн. кожна, які вона підняла, а коробка з виручкою була видвинута зі звичайного місця; даними протоколу слідчого експерименту з свідком ОСОБА_12 від 27.08.2015 року та фототаблицею, згідно яких свідок на місці вчинення кримінального правопорушення надала показання, що відповідають показанням свідка, наданим нею в судовому засіданні, при цьому свідок показала місце розташування ОСОБА_7 та картонного коробка з грошима, продемонструвавши, як саме 22.06.2015 року був розміщений вказаний коробок і вказала місце на підлозі, де лежали гроші.(а.с.114-119)

Відповідно до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 297 від 20.07.2015 року, обвинувачений ОСОБА_7 на момент вчинення злочину будь-якими психічними захворюваннями не страждав, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, та є осудною особою (а.с.158-160).

Покази потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 , на думку колегії суддів, є логічними, послідовними, підтвердились при проведенні слідчих експериментів та в суді, узгоджуються із зазначеними вище доказами та не викликають сумнівів у їх правдивості. Окрім того, суд вірно врахував що до 22.06.2015 року ОСОБА_10 , ОСОБА_12 не були знайомі з ОСОБА_7 , а тому вони є безсторонніми, що підтвердив і сам обвинувачений.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано не взяв до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він випадково зачепив коробку з грошима за барною стійкою і мети викрадення грошей в нього не було, оскільки такі показання, виходячи з розташування барної стійки, її висоти та розташування коробки з грошима є неспроможними і спростовуються показаннями ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , протоколом огляду місця події, протоколами слідчого експерименту з потерпілою і свідком.

Таким чином, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_12 , протоколами слідчого експерименту з потерпілою і свідком,протоколом огляду місця події та іншими доказами, які суд першої інстанції ретельно дослідив та оцінив з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення у справі.

Також, не погоджується колегія суддів і з доводами обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу безпідставного надання судом першої інстанції переваги показанням потерпілої ОСОБА_10 щодо обставин скоєного при ухваленні вироку та залишення поза увагою показань обвинуваченого.

Так, суд першої інстанції ретельно дослідив і дав належну оцінку показанням, які були надані в судовому засіданні зазначеними вище особами, і досить змістовно обґрунтував у вироку суду свої висновки з приводу того, чому надає перевагу одним доказам та не враховує інші, а саме покази обвинуваченого.

Колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу застосування по відношенню до нього недозволених методів з метою визнання ним вини за пред`явленим обвинуваченням та про неналежні умови його тримання в ізоляторі тимчасового тримання, виходячи з наступного.

Так, під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений свою вину за пред`явленим обвинуваченням не визнав і не заявляв про застосування до нього перед судовими дебатами працівниками міліції недозволених методів з метою визнання вини. При цьому позиція обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу відсутності підстав для визнання його винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду в суді першої і апеляційної інстанції залишилась незмінною, а тому вказані доводи апеляційної скарги не впливають на законність і обґрунтованість судового рішення.

Що стосується доводів сторони обвинувачення з приводу безпідставного застосування вимог ст.69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 , то вони, на переконання колегії суддів, є безпідставними.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд у повній мірі дотримався загальних засад його призначення, що закріплені у ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості злочину, обставини, які пом`якшують покарання, а саме відсутність претензій зі сторони власника майна ОСОБА_13 , наявність 3 групи інвалідності, відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу винного, який посередньо характеризується, має ряд захворювань, взяв до уваги те, що обвинувачений вчинив закінчений замах на злочин, відсутність наміру у обвинуваченого на заподіяння значної шкоди власнику даного закладу, що у сукупності істотно знижує тяжкість вчиненого злочину та дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України із застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті та призначивши остаточне покарання за правилами ч.1 ст. 71 КК України, так як під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 05.07.2013 року він вчинив новий злочин і таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Не заслуговують на увагу колегії суддів і доводи прокурора щодо безпідставного врахування в якості пом`якшуючих обставин наявність у обвинуваченого 3 групи інвалідності та відсутність претензій з боку власника бару, оскільки приписами ч.2 ст. 66 КК України та п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року « Про практику призначення судами кримінального покарання» встановлено, що наведений у ч.1 ст. 66 КК України перелік обставин, які пом`якшують покарання не є вичерпним та при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

За вищезазначених обставин, ухвалений щодо ОСОБА_7 вирок у даному кримінальному провадженні є законним і обґрунтованим, а тому зміні чи скасуванню за поданими обвинуваченим і прокурором апеляційними скаргами не підлягає.

При цьому, у зв`язку з набранням чинності 24 грудня 2015 року нової редакції ч.5 ст. 72 КК України щодо зарахування засудженим до позбавлення волі строку їх попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, колегія суддів, з`ясувавши, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуває під вартою в порядку запобіжного заходу з 23 серпня 2015 року, вважає за необхідне ухвалити рішення на виконання вищевказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 19 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 без задоволення.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23 серпня 2015 року по 29 грудня 2015 року включно в порядку, визначеному ч.5 ст. 72 КК України із співвідношення: один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.