АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1292/15 Справа № 412/2557/2012 Головуючий у 1 й інстанції - Доповідач - ОСОБА_1

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарях ОСОБА_4
ОСОБА_5
ОСОБА_6
ОСОБА_7
за участю прокурорів ОСОБА_8
ОСОБА_9
ОСОБА_10
потерпілих ОСОБА_11
ОСОБА_12
ОСОБА_13
ОСОБА_14
представників потерпілих ОСОБА_15
ОСОБА_16
захисників ОСОБА_17
ОСОБА_18
розглянувши у м. Дніпропетровську, Дніпропетровської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 та представників потерпілої ОСОБА_12 ОСОБА_16 та ОСОБА_15 на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2015 року.

Цією постановою клопотання захисника ОСОБА_17 було задоволене та скасовано заборону виїзду ОСОБА_19 за межі України, застосовану постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2012 року.
Суд приймаючи своє рішення про скасування заборони виїзду ОСОБА_19 за межі України виходив з того, що судовий розгляд кримінальної справи, на час ухвалення рішення, завершено, а тому і підстав для продовження дії запобіжного обмеження, передбаченого ст.98-1 КПК України (1960 року) у суду немає.

В апеляції прокурор, яка брала участь в розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 , не погоджуючись з судовим рішенням, порушує питання про його скасування.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор зазначає, що висновки суду про скасування заборони на виїзд ОСОБА_19 за межі України не підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, та крім того, суд не прийняв до уваги докази, які могли суттєво вплинути на його висновки, які є також суперечливими. Суд першої інстанції необґрунтовано прийняв до уваги одні докази та безпідставно відкинув інші.

Крім того прокурор зазначає, що у ОСОБА_19 є зобов`язання перед ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 за кримінальною справою, які засудженим виконані не були.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_12 ОСОБА_16 порушує питання про скасування постанови суду та винести нове рішення, яким заборонити виїзд ОСОБА_19 за межі України до повного погашення своїх зобов`язань перед потерпілими сторонами.

Представник зазначає, що суд невірно застосував норми процесуального права, неповно та не всебічно розглянув справу, необґрунтовано і не справедливо винесене судове рішення.

Також представник потерпілої вказує, що ОСОБА_19 не виконано рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині задоволення цивільних позовів, не відбуте додаткове покарання, тобто не знята та не погашена у встановленому законом порядку судимість, що в свою чергу є безумовними підставами для відмови у задоволенні клопотання.

Другий представник потерпілої ОСОБА_12 ОСОБА_15 , також не погоджуючись з прийнятим рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування постанови та направлення справи на новий судовий розгляд.

В своїх доводах представник потерпілої ОСОБА_15 зазначає, що оскаржувана постанова винесена на підставі клопотання захисника, яке було подане не в передбаченому законом порядку та за відсутності ОСОБА_19 ..

Також адвокат ОСОБА_15 зазначає, що на даний час у ОСОБА_19 є зобов`язання перед потерпілими і жодним чином не виконані та виїзд ОСОБА_19 за межі України може ускладнити або навіть зробити не можливим виконання додаткового покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурорів, які підтримали апеляції як прокурора так і представників потерпілих, та просили ухвалу суду 1-ї інстанції скасувати, думку представників потерпілої ОСОБА_12 , які вважали постанову суду незаконною та необґрунтованою, просили її скасувати та призначити новий судовий розгляд, потерпілих, які підтримали апеляції як прокурора, так і представників потерпілої ОСОБА_12 та наполягали на скасуванні ухвали суду 1-ї інстанції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що всі подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2012 року заборонено підсудному ОСОБА_19 виїжджати за межі території України до закінчення розгляду кримінальної справи за його обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України по суті.

Вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 травня 2014 року ОСОБА_19 засуджений за ч.2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, крім того вироком суду було вирішене питання щодо цивільного позову потерпілих.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2014 року вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська змінено в частині вирішення цивільних позовів, в іншій частині залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25 грудня 2014 року вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2014 року залишено без змін.

Аналізуючи наведене судова колегія вважає, що вирок відносно ОСОБА_19 набрав законної сили, та судовий розгляд справи закінчено.

Відповідно до ст.98-1 КПК України (1960 року) у разі, коли кримінальну справу порушено щодо певної особи, прокурор (суддя) вправі прийняти рішення про заборону такій особі виїжджати за межі України до закінчення досудового розслідування чи судового розгляду, про що виносить мотивовану постанову (ухвалу).

Таким чином, на думку судової колегії, суд 1-ї інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що на сьогоднішній день судовий розгляд кримінальної справи завершено, та підстав для продовження дії запобіжного обмеження немає.

Тому колегія суддів також погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про те, що наявність судимості сама по собі не надає суду право продовжувати обмеження виїзду за кордон на підставі ст.98-1 КПК України (1960 року), оскільки ці питання вирішують органи державної пенітенціарної служби разом з державною міграційною службою України, крім того на запит Апеляційного суду надійшла відповідь, що ухвалами Бабушкінскького районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_19 тимчасово обмежений у праві виїзду за межи України до виконання ним зобов`язань по виконавчим листам виданим по цій справі.

Таким чином судова колегія вважає необґрунтованими доводи як апеляцій прокурора так і представників потерпілих.

При перевірці матеріалів справи істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 365, 366, 377, 379 КПК України (1960 року), пунктами 11 і 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляцію прокурора, яка брала участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 , та представників потерпілої ОСОБА_12 ОСОБА_16 та ОСОБА_15 залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2015 року, якою скасовано заборону виїзду ОСОБА_19 за межі України, застосованою постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 березня 2012 року, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанції відносно ОСОБА_19 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді