Справа № 466/6380/15-к
У Х В А Л А

05 вересня 2015 року м. Львів

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 за участю прокурора військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_2 , при секретарі судових засідань ОСОБА_3 , розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_4 , погоджене прокурором військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_2 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000145 від 16.01.2015 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, -

перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора ОСОБА_2 ,-

у с т а н о в и в :

14 серпня 2015 року слідчий військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням , погодженим прокурором військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_2 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000145 від 16.01.2015 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначає, що 27 березня 2014 року ОСОБА_5 призвано ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження військової служби за мобілізацією.

24.11.2014 року ОСОБА_5 вибув для проходження військової служби у військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де наказами командира цієї частини № 163 від 24.11.2014 року зарахований до списків особового складу та призначений на посаду командира автомобільного відділення підвозу пального та мастильних матеріалів взводу матеріального забезпечення танкового батальйону військової частини.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

В силу дії ч. 1 п. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 27 березня 2014 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_5 у військову частину - польова пошта з ІНФОРМАЦІЯ_4 він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Відповідно до ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІУ, виїзд офіцерів, прапорщиків, військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_5 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Разом з тим, солдат ОСОБА_5 у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 24.11.2014 р. без дозволу командування військової частини, самовільно залишив місце служби - військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та по теперішній час не з`явився для проходження військової служби, проводячи час на власний розсуд.

Таким чином, військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним за мобілізацією, у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 17, ЗО, 37, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 24.11.2014 р. без дозволу командування військової частини, самовільно залишив місце служби - військову частинупольова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , тобто самовільно залишив військову частину (дезертирство) з метою ухилитися від несення військової служби, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 408 КК України.

13.08. 2015 року військовою прокуратурою Львівського гарнізону солдату ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, останнього оголошено у розшук, а досудове розслідування по кримінальному провадженню зупинено.

Обставинами, що дають підстави підозрювати солдата ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є повідомлення командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 про вчинене кримінальне правопорушення, а також інші матеріали кримінального провадження, зібрані у ході досудового слідства.

У судовому засіданні при розгляді даного клопотання прокурор зважаючи на ті обставини, що внаслідок перенесеної травми голови ОСОБА_5 проходить обстеження та лікування в медичних закладах, просила застосувати до останнього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Дослідивши матеріали, заслухавши думку прокурора , пояснення підозрюваного ОСОБА_5 вважаю , що слід визначити ОСОБА_5 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання , виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено у ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя враховує вимоги п.п.3,4,5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Слідчий суддя приходить до висновку, що обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання сприятиме запобіганню спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення можливого покарання за скоєне кримінальне правопорушення та запобіганню вчиненню ним інших кримінальних правопорушень чи продовження вчинення подібних кримінальних правопорушень та є менш суворим ніж тримання під вартою, передбаченого у КПК України запобіжного заходу.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, тяжкість покарання передбаченого за вчинення вказаного кримінального правопорушення, вважаю що слід обрати підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Керуючись ст. ст. 183, 193,194,196, 197 КПК України,-

у х в а л и л а :

застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виконання ухвали доручити слідчому військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_7 .

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_2 .

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1