Справа № 283/1810/15-к
провадження №1-кп/283/132/2015
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
23 листопада 2015 року

Малинський районний суд Житомирської області в складі:
під головуванням судді ОСОБА_1
з секретарем судових засідань ОСОБА_2
з участю прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
потерпілих: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
представника потерпілих ОСОБА_8
захисника обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Малині кримінальне провадження внесене в ЄРДР за №0000144 від 10.07.2015 року по обвинуваченню:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ворсівка Малинського району, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, не інваліда, апаратника приготування хімічних розчинів 4-го розряду цеху банкнотного та захищеного паперу Фабрики банкнотного паперу НБУ, мешканця АДРЕСА_1 , не судимого,

в скоєнні злочинів (кримінальних правопорушень), передбачених ч.1 ст. 135, ч.2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

09 липня 2015 року близько 22 години 30 хвилин ОСОБА_10 , в порушення п.2.9.а) Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ-110307», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по освітлюваній ділянці дороги при сприятливих погодних умовах та сухому асфальтному покритті вул. Грушевського в м. Малині в напрямку до вул. Огієнка, навпроти будинку №84 проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, а саме до велосипедиста ОСОБА_11 , який рухався попереду у попутному напрямку, та якого він об`єктивно був спроможний виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди, що призвело до наїзду на останнього.

Дана дорожньо-транспортна подія сталася в результаті порушення обвинуваченим вимог п.2.9.а); 2.3.б); та 12.3 Правил дорожнього руху, а саме: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, а у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Невідповідність дій обвинуваченого вказаним вимогам Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В результаті даної дорожньо-транспортної події ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя на момент спричинення, які перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті, що настала від закритої тупої травми голови, яка супроводжувалась переломом піраміди лівої скроневої кістки та забоєм головного мозку важкого ступеню, що зумовило порушення, а потім і зупинку функцій центральної нервової системи, серцевої діяльності, дихання.

Крім того, ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що він, достовірно знаючи, що своїми діями, пов`язаними з порушенням Правил дорожнього руху та вчиненням наїзду на ОСОБА_11 , поставив потерпілого в небезпечний для життя та здоров`я стан, при цьому, маючи змогу допомогти йому, завідомо, з метою уникнення відповідальності за скоєний злочин на причетному до дорожньо-транспортної пригоди автомобілі залишив потерпілого без допомоги і з місця пригоди втік, в силу чого останній був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину в інкримінованому йому суспільно небезпечному діянні визнав, показав, що 09 липня 2015 року він перебував в будинку батьків в м. Малині по провулку Лісному, де починаючи з 15-ї години вживав алкогольні напої з своїми друзями. В зв`язку з тим, що був пізній час та громадський транспорт вже не їздив, будучи впевненим в своїх діях через 35-річний досвід керування, враховуючи невелику відстань до свого місця проживання в мікрорайоні «БАМ», ОСОБА_10 вирішив поїхати власним автомобілем «ЗАЗ-110307». Під час руху неподалік від магазину «Богдан» він підібрав свого знайомого ОСОБА_12 , який сидів на передньому пасажирському сидінні. Пам`ятає, що цієї ночі вулиця Грушевського де стала ДТП освітлювалась ліхтарями, була суха погода. Рухаючись зі швидкістю 50-60 км/год., розмовляючи з пасажиром, відчув удар в праву частину автомобіля. При цьому, він не зупинявся та продовжив рух, вважаючи, що це впала гілка каштану, якими засаджена вулиця Грушевського. Приїхавши в подвір`я будинку АДРЕСА_2 , де він проживає, хотів піти додому зателефонувати в міліцію, однак цього не зробив з незрозумілих причин. Розкаюється у вчиненому. Пред`явлений цивільний позов потерпілих в частині відшкодування матеріальної шкоди визнав в повному обсязі, щодо розміру моральної шкоди покладається на розсуд суду.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 про те, що сталося дорожня пригода, внаслідок якої загинув їх син та рідний брат, довідались телефоном. Просили максимального покарання для обвинуваченого, передбаченого санкцією статті.

Свідок ОСОБА_13 показав, що проживає по вул. Грушевського неподалік від місця дорожньо-транспортної пригоди. 09 липня 2015 року, перебуваючи вдома почув глухий удар. Вийшовши на вулицю, бачив як почали збиратися люди навколо хлопця, що лежав на проїзній частині дороги. Неподалік від нього лежав велосипед. Викликав швидку допомогу. При цьому, стверджував, що звуку гальмування він не чув.

З показань свідка ОСОБА_14 слідує, що 09.07.2015 року, коли він з товаришем ОСОБА_15 сидів на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , їх увагу привернув автомобіль Славута сірого кольору з увімкненими фарами, який рухався невпевнено, що виразилося в тому, що він майже в`їхав в дерево, не вписався в поворот. Після того, як з салону вийшов водій з явними ознаками сильного алкогольного сп`яніння, що виразилося в неможливості навіть встати на бордюр, пасажир транспортного засобу підійшовши до них, запитав про наявність у них посвідчення водія, а коли свідок ствердно відповів, запропонував поїхати «здаватися, оскільки вони збили бомжа на Грушевського». На відмову ОСОБА_16 , обвинувачений виразився на їх адресу нецензурною лайкою.

Аналогічні показання дав і свідок ОСОБА_15 , додавши, що після невдалої спроби водія автомобіля піти до під`їзду, той повернувся назад та сів в машину. Лобове скло з пасажирської сторони в автомобілі було в тріщинах. Зрозумівши, що сталась аварія свідок повідомив про це працівників ДАІ.

Перевірка показань ОСОБА_10 в суді, їх аналіз і співставлення з іншими доказами, в тому числі і показаннями свідків, висновків судових експертиз свідчать про причетність обвинуваченого до інкримінованих йому суспільно небезпечних діянь.

При огляді місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.07.2015 року (а.с.113-123) виявлено, що в момент огляду була ясна без опадів погода, а саме місце ДТП являє собою горизонтальну пряму ділянку дороги без нерівностей та пошкоджень неподалік від будинку №84 по вул. Грушевського в м. Малині.

З довідки МКП «Благоустрій» № 437 від 15.07.2015 року слідує, що вуличне освітлення по вулиці Грушевського в м. Малині 09 липня 2015 року було включено з 22.00. до 04.00 години, збоїв в роботі вуличного освітлення не було.

Згідно висновку судової комплексної криміналістичної, транспортно-трасологічної, технічної та авто технічної експертизи № 3/451 від 22 липня 2015 року первинний контакт відбувся між правою частиною переднього бампера автомобіля ЗАЗ-110307 та заднім колесом велосипеда Ardis. В момент первинного контакту кут між повздовжньою віссю автомобіля ЗАЗ-110307 н.з. НОМЕР_1 та повздовжньою віссю велосипеда Ardis визнається рівним близько 0±5°, при загальному русі транспортних засобів в попутному напрямку. До ДТП гальмова частина, ходова частина, рульове керування, зовнішні світлові прилади автомобіля ЗАЗ-110307 знаходились в технічно працездатному стані. В процесі дослідження вузлів та агрегатів, а також систем активної та пасивної безпеки автомобіля, які б впливали на безпеку дорожнього руху не встановлено будь-яких характерних ознак їх раптової відмови або технічних несправностей, які могли б знаходитися в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної пригоди.

З технічної точки зору можливість уникнути наїзду у водія ОСОБА_10 полягала лише в чіткому дотриманні технічних вимог п.п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України. В такому випадку водій завжди матиме технічну можливість уникнути зіткнення.

Таким чином, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки та подальшим розвитком ДТП знаходиться невідповідність дій водія автомобіля ЗАЗ-110307 н.з. НОМЕР_1 технічним вимогам п.п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України

Під час проведення слідчого експерименту 13 липня 2015 року з участю ОСОБА_10 з метою встановлення конкретної видимості велосипедиста в місці ДТП шляхом зближення транспортного засобу до місця знаходження велосипедиста встановлено, що видимість його в ближньому світлі фар задіяного автомобіля, коли велосипедиста можливо розпізнати по характерним йому ознакам становить більше 100м. При цьому, така видимість велосипедиста виникає як при встановленні велосипедиста під ліхтарями, так і в тіньовій зоні під деревами.

Також суд звертає увагу на те, що педалі велосипеду, яким керував ОСОБА_11 обладнані помаранчевими світловідбивачами (а.с.118).

Експертним висновком №110 судово-медичної експертизи від 23 липня 2015 року встановлено, що у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді спадин на кордоні лівої лобної та скроневої ділянок, лівої виличної ділянки, лівого надпліччя, правої кисті, передньої поверхні правого та лівого колінних суглобів, лівої ступні та внутрішньої поверхні правої гомілки, крововиливів у м`які тканини голови зліва, перелому піраміди лівої скроневої кістки, забою головного мозку, які мають ознаки тяжкого ступеню важкості, що є небезпечними для життя в момент спричинення і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю, могли виникнути від дії твердих тупих предметів . Потерпілий відносно до травмуючого фактору був повернутий лівою частиною тіла.

Смерть його настала в дуже короткий проміжок часу після отримання ушкоджень і тому врятувати життя потерпілому шляхом надання медичної допомоги було неможливо.

Доводи обвинуваченого в частині того, що він не усвідомлював, що збив людину спростовують дані протоколу огляду місця події від 10.07.2015 року, згідно яких автомобіль ЗАЗ-110307 р.н. НОМЕР_1 сірого кольору мав наступні пошкодження в передній правій та боковій частині: тріснутий бампер, відслоєння лако-фарбового покриття, розбите скло фари та розсіювач покажчика повороту; тріснуте лобове скло з від`єднанням часточок скла (скло вгнуте в середину салону, нашарування гуми з деформацією основи передньої правої двері; праве дзеркало заднього виду відігнуте до вікна двері). При огляді салону виявлено уламки скла на передньому правому пасажирському сидінні. Спростовують позицію ОСОБА_10 і показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 щодо розуміння обвинуваченого та його пасажира про характер зіткнення автомобіля.

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції складено 10.07.2015 року о 00.30 годині та довідки МРТМО №925 від 23.07.2015 року у ОСОБА_10 виявлено вміст 3,5‰.

Таким чином, ОСОБА_10 вчинив необережний тяжкий злочин, а саме керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що призвело до незворотності наслідків цього діяння - смерті потерпілого. Однак, не зважаючи на це уваги заслуговує і суспільна небезпечність самої поведінки обвинуваченого після скоєння наїзду та залишення ОСОБА_11 в небезпеці.

Вольовий момент вчинення злочину, передбаченого статтею 135 КК, полягає у небажанні суб`єкта злочину надати допомогу безпорадній особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані.

При цьому, згідно правових висновків викладених у постанові Верховного Суду України від 06 березня 2014 року особа, яка залишила потерпілого у небезпеці, має нести кримінальну відповідальність за ст. 135 КК навіть у випадках, коли через несумісну з життям травму будь-яка допомога не була здатна відвернути смерть людини. Для кваліфікації дій винного за цією нормою кримінального закону не має значення і те, що хтось інший надав чи намагався надати допомогу залишеному у небезпеці.

Таким чином, після наїзду на велосипедиста, достовірно знаючи, що такими своїми діями він поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, маючи можливість для надання допомоги, ОСОБА_10 не виконав свого громадянського обов`язку, що покладав на нього закон і загальновизнані норми моралі: не зупинився, не переконався, чи потребує ОСОБА_11 допомоги, не викликав карету швидкої допомоги, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу, а умисно залишив у небезпеці.

Разом з тим, підлягає виключенню з обвинувачення за ч.1 ст. 135 КК словосполучення «яка мала змогу надати допомогу», оскільки відповідно до змісту диспозиції статті 135 КК суб`єктом цього злочину є дві категорії осіб: 1) які зобов`язані піклуватися про осіб, що перебувають в небезпечному для життя стані і мали змогу надати їй допомогу; 2) які самі поставили потерпілого в небезпечний для життя стан. Аналіз даної норми дає підстави вважати зробити висновок про те, що сполучник «і» вживається для з`єднання в одному переліку однорідних, рівноправних частин речення.

Аналізуючи досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що дії ОСОБА_10 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та за ч.1 ст. 135 КК України завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан особою, яка сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан.

У відповідності до вимог ст. 66,67 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_10 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжує покарання обвинуваченому вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Обираючи обвинуваченому вид і розмір покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, категоричну думку потерпілих, те, що він вчинив необережний злочин у сфері безпеки дорожнього руху, який відноситься до категорії тяжкого, не відшкодував завданої шкоди хоча неодноразово в судовому засіданні заявляв про намір відшкодувати її, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, а тому призначає основне покарання у виді позбавлення волі та позбавлення права керування транспортними засобами на строк в межах санкцій статей за якими він обвинувачується .

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Викладені вище обставини дають підстави суду призначити додаткове покарання, оскільки враховуються наслідки дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до смерті людини, що знаходяться в прямому причинному зв`язку з необережними діями водія ОСОБА_10 , який на сухій асфальтованій ділянці дороги без перешкод не повинен був ігнорувати правил дорожнього руху та сідати за кермо, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння.

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_6 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 суд виходить з наступного:

Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», при розгляді цивільного позову в кримінальній справі з питань неврегульованих КПК, суд може керуватися відповідними нормами ЦПК. Аналогічна норма міститься в ч.5 ст. 128 КПК України про те, що якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Разом з тим, цивільний відповідач визнав в суді уточнений позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, що в силу вимог ст. 174 ЦПК України, є підставою для задоволення позову, оскільки не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, підлягає задоволенню вимога ОСОБА_6 про стягнення на його користь 53 963 грн. 30 коп. заподіяної матеріальної шкоди та 3499 грн. шкоди завданої майну, що становить 57 462,30 грн.

Вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди суд керується наступним.

Міжнародний пакт про громадянські і політичні права (16 грудня 1966р.) у ст. 6 встановлює, що право на життя є невід`ємним правом будь-якої людини, яке охороняється законом. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Чинне законодавство на рівні Основного закону у ст. 27 закріплює, що кожна людина має невід`ємне право на життя. При цьому, дане право є абсолютним та довічним, яке не має майнового еквіваленту.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно із чч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оцінюючи завдану потерпілим моральну шкоду, суд також враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» і бере до уваги характер та обсяг душевних страждань, яких зазнали потерпілі, їх глибину, характер немайнових втрат та враховує інші обставини. Зокрема, тяжкість вимушених змін у житті потерпілих, пов`язаної з непоправною втратою сина та брата внаслідок позбавлення його життя, моральні страждання та переживання потерпілих, що призвело до порушення та зміни їх нормального укладу життя. Суд приймає до уваги й поведінку самого відповідача, як при скоєнні ним дорожньо-транспортної пригоди, так й після неї. Доказів майнового стану відповідача, які суд повинен враховувати при розгляді даної справи та визначенні розміру завданої моральної шкоди стороною захисту не надано.

Враховуючи всі вищевказані обставини та виходячи з засад розумності і справедливості суд вважає, що визначений потерпілими розмір моральної шкоди є завищеним і вважає, що співмірним розміром моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 буде по 150 000 грн., а ОСОБА_5 100 000 грн.

Судові витрати по справі пов`язані на залучення експертів на проведення експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст.ст. 373,374 КПК України, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286 КК та ч.1 ст. 135 ККУкраїни, та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

за ч.2 ст. 286 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточне покарання обвинуваченому суд призначає за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 7 (семи) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого не обирати.

Початок строку покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6

57 462,30 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 150 000 грн. в рахунок завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 150 000 грн. завданої моральної шкоди

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 100 000 грн. завданої моральної шкоди.

Речовий доказ по справі: на автомобіль «ЗАЗ-110307», номерний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_10 , переданий на зберігання на штраф майданчик Малинського ВП Коростишівського відділу поліції та на який з метою забезпечення цивільного позову накладено арешт ухвалою суду від 20.08.2015 року звернути стягнення в рахунок відшкодування завданої злочином шкоди.

спец пакет з уламками скла та розсіювача покажчика повороту, спец пакет з уламками ЛФП сірого кольору, паперовий конверт з потожировою інформацією та пакет з запаховою, що зберігається в камері зберігання речових доказів Малинського ВП Коростишівського відділу поліції знищити після вступу вироку в законну силу;

пару взуття загиблого ОСОБА_11 залишити батькам.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів 1227,60 грн.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Малинський районний суд протягом 30 діб з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: