Справа № 462/2271/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/659/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 12 червня 2015 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобича, громадянина України, українця, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє 12.03.2015 року Франківським районним судом м.Львова за ст. 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі
з участю прокурора - ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

в с т а н о в и л а :
Вироком Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч.1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання у виді:
-за ч.2 ст. 186 КК України 4 (чотири) роки 5 (п`ять) місяців позбавлення волі.
-за ч.1 ст. 263 КК України 4 (чотири) років позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст. 70 КК України шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого призначено остаточну міру покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 5 (п`ять) місяців.
На підставі ст. 71 КК України до покарання за цим вироком приєднано невідбуте покарання за вироком Франківського районного суду м.Львова від 12 березня 2015 року та остаточно ОСОБА_6 призначено 5 (п`ять) років позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_6 до набрання вироком суду законної сили залишено попередній - тримання під вартою.
Строк відбуття покарання засудженому слід рахувати з дня його затримання - з 28.11.2014 року.
Питання речових доказів по справі вирішено.
Вироком суду ОСОБА_6 засуджений за те, що 28.08.2014, приблизно о 17 год. 00 хв., знаходячись у приміщенні аптеки, що відноситься до мережі аптек ТзОВ « Маркет Універсал ЛТД », яка знаходиться за адресою по вул. Шептицьких, 1 у м. Львів-Рудно, на ґрунті раптово виниклого умислу, в присутності продавця-фармацевта ОСОБА_9 , шляхом вільного доступу відкрито викрав чуже майно, а саме: скриньку, в якій знаходились грошові кошти у сумі близько 500 грн., яку він зірвав із полички, що була прикріплена перед вікном каси та була до неї приклеєна дном на липучих стрічках та вибіг із аптеки, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ТзОВ « Маркет Універсал ЛТД », шкоду на загальну суму 500 грн.
Крім цього, ОСОБА_6 , 31.10.2014 року приблизно о 20.10 год. у приміщенні магазину «Їжачок», що належить ПП «Горинський», який знаходиться за адресою м. Львів, вул. О.Кульчицької, 4 у м. Львові, на ґрунті раптово виниклого умислу, в присутності продавця ОСОБА_10 , шляхом вільного доступу викрав чуже майно, а саме: скриньку, вартістю близько 35 грн., в якій знаходилися грошові кошти у сумі 500 грн., яку зірвав із холодильної вітрини, що була до неї приклеєна липкою стрічкою та вибіг з магазину. Викраденим розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ПП «Городинський» шкоду на загальну суму 535 грн.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 повторно вчинив відкрите викрадення чужого майна, тобто кримінальне правопорушення передбачене, ч.2 ст.186 КК України.
Крім цього, ОСОБА_6 в період часу з травень - грудень 2014 року, перебуваючи по вул. Новознесенській у м. Львові, знайшов оцинкований ящик з патронами, маючи намір на їх привласнення, незаконно переніс їх на територію колишньої військової частини, що по АДРЕСА_2 , де незаконно їх зберігав без відповідного на це дозволу.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив незаконне носіння, зберігання, придбання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 КК України.
На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Залізничного районного суду м. Львова в частині обвинувачення його за ст. 263 ч.1 КК України скасувати.

Свої вимоги мотивує тим, що згідно до ч.3 ст. 263 КК України, особа, що вчинила злочин за ч.1 та ч.2 ст. 263 КК України та добровільно здала органам влади зброю, звільняється від кримінальної відповідальності. Вважає, що суд першої інстанції не врахував факту добровільної здачі ним боєприпасів.

Також вважає, що районним судом не враховано та не перевірено той факт, що він проходив лікування у Львівській клінічно-психіатричній лікарні, хоча про проходження такого лікування ним заявлялось в судовому засіданні.

На вирок Залізничного районного суду м. Львова адвокатом ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, в якій просить вирок районного суду скасувати, кримінальне провадження за ч.1 ст. 263 КК України закрити, призначивши більш м`яке покарання за вчинення кримінального правопорушення ч.2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.

В поданій апеляційній скарзі вказує на те, що вирок суду прийнято з істотним порушенням вимог процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що вирок суду прийнятий з порушенням п.1 ст. 413 КПК України, та не застосовано ч.3 ст.263 КПК України, яка передбачає звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка вчинила злочин за ч.1 та ч.2 ст. 263 КК України та добровільно здала органам влади зброю.

Окрім цього вважає, що до вироку суду з порушенням п.2 ч.1 ст. 413 КПК України приєднано не відбуте ОСОБА_6 покарання за вироком Франківського райсуду м. Львова від 12.03. 2015 року.

Вироком Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за злочини, які він вчинив до винесення вироку Франківським райсудом м. Львова, відтак вважає, що ст. 71 КК України застосована неправильно.

Також вказує, що згідно висновку спеціальної медичної наркологічної експертизи №41 від 11.03.15 року ОСОБА_6 страждає на розлади психіки спричинені вживанням речовин - ремісія 10 років. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 52 КПК України участь захисника щодо таких осіб є обов`язковою. Однак всупереч наведеній нормі по епізоду, що мав місце 31.10.2014 року у приміщенні магазину «Їжачок» на досудовому розслідуванні захисник для надання правової допомоги не залучався, чим порушено вимоги п.4 ч.2 ст. 412 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданих апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечив проти поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про винуватість засудженого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку.

На виконання вимог закону суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув усі обставини справи в їх сукупності, поклав в основу вироку об`єктивні докази, досліджені в судовому засіданні, та дійшов правильного висновку про доведеність винності засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Колегія суддів не погоджується з доводами сторони захисту ( викладеними в апеляції) про те, що на досудовому слідстві порушено вимоги п.3 ч.2 ст. 52 КПК України по епізоду відкритого викрадення майна 31.10.2014 року з приміщення магазину « Іжачок», що захисник для надання правової допомоги ОСОБА_6 не залучався.

Участь захисника дійсно є обов`язковою в кримінальному провадженні щодо особи, яка внаслідок психічних вад не здатна в повній мірі реалізувати свої права, - з моменту встановлення цих вад. Згідно висновку спеціальної медичної наркологічної експертизи №41 від 11.03. 2015 року встановлено, що ОСОБА_6 страждає на розлади психіки спричинені вживанням речовин ремісія 10 років, однак ОСОБА_6 з матеріалами досудового розслідування по даному епізоду ознайомився 26.02. 2015 року до того як були встановлені психічні вади. ОСОБА_6 не оспорює доведеності його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, зокрема і по епізоду відкритого викрадення майна з приміщення магазину « Іжачок».

Разом з тим колегія суддів визнає обгрунтвоаними вимоги апеляційних скарг засудженого ОСОБА_6 та його захисника- адвоката Сулятицької щодо незастосування судом першої інстанції відносно ОСОБА_6 ч. 3 ст. 263 КК України, оскільки як вбачається з матеріалів досудового слідства, які досліджені в судовому засіданні, ОСОБА_6 добровільно здав органам влади бойові припаси, повідомив працівників міліції про наявність у нього на зберіганні боєправсів та показав їх місце знаходження.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів прийшла до переконання. Що відповідно до ч. 3 ст. 263 КК України ОСОБА_6 слід звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 263 КК України, так як від добровільно здав органам влади бойові припаси, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 263 КК України слід закрити відповідно до п.1 ст. 284 КПК України.

Колегія суддів не погоджується з доводами сторони захисту про те, що суд першої інстанції неправильно застосував ст.71 КК України, і так як ОСОБА_6 після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин і суд першої інстанції правильно частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: пом`якшення призначеного покарання, зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, та в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

На думку колегії суддів суд першої інстанції не в повній мірі врахував положення ст.. 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 і враховуючи, що ОСОБА_6 в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції повністю визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно здав органам влади бойові припаси, під час проведення досудового розслідування колегія суддів вважає за можливе пом`якшити призначене йому вироком суду покарання до чотирьох років 6 місяців позбавлення волі.

В решті вирок слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 12 червня 2015 року задоволити частково, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 12 червня 2015 року відносно ОСОБА_6 змінити, звільнити від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 за ч.1 ст. 263 КК України відповідно до ч.3 ст. 263 КК України.
Кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 263 КК України закрити відповідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України. Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст. 186 КК України на 4 (чотири) роки 5 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 12.03.2015 року та остаточно ОСОБА_6 вважати засудженим на 4 (чотири) роки 6 місяців позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що утримується під вартою протягом також строку з часу вручення копії ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4