УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №275/456/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 85 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2015 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
про застосування Закону України «Про амністію» від 19 квітня 2007 року,
прокурора ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В:
в апеляційній скарзі прокурор просить скасувати дану ухвалу та постановити нову, якою в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього Закону України «Про амністію» від 19 квітня 2007 року та звільнення від відбуття основного та додаткового покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 23 травня 2001 року відмовити.
Вважає, що оскаржувана ухвала винесена з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Апелянт зазначає, що згідно пункту «И» статті 7 Закону України « Про амністію» від 19 квітня 2007 року, пункту »Д» статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не застосовується до осіб, які вчинили злочин ( злочини), наслідком якого(яких) стала загибель двох чи більше осіб.
Посилається на те, що питання про застосування Закону України «Про амністію» від 31.05.2005 року та звільнення засудженого ОСОБА_9 від покарання, призначеного вироком Вишгородського районного суду Київської області від 23.05.2001 року, було предметом судового розгляду і відповідно до постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2009 року відмовлено в застосування Закону України «Про амністію» від 31.05.2005р. до засудженого ОСОБА_7 , яка була залишена без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 09 лютого 2010 року.
Зазначає,що судом не досліджувалось питання про поведінку засудженого ОСОБА_7 під час відбування покарання та його поведінку після умовно-дострокового звільнення.
Вказує, що засудженим не подано до суду жодного доказу, який свідчив про те, що його заява підлягає розгляду саме у Брусилівському районному суді Житомирської області, оскільки вирок був винесений Вишгородським районним судом Київської області, виконувався в межах територіальної юрисдикції Коростенського місьрайонного суду, а доказів, що ОСОБА_7 проживає у АДРЕСА_1 до суду не надано.
На апеляційну скаргу прокурора засуджений подав письмові заперечення, в яких просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Вказує, що дана апеляційна скарга внесена по надуманих мотивах, прокурор неправильно тлумачить закон і це тлумачення суперечить його змісту, а викладені в апеляційній скарзі факти суперечать дійсним обставинам справи.
За обставин, встановлених судом першої інстанції, 4 серпня 2015 року до суду надійшла заява ОСОБА_7 про застосування відносно нього амністії згідно Закону України «Про амністію" від 19 квітня 2007 року. В своїй заяві ОСОБА_7 вказує, що вироком Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2001 року він був засуджений за ч. 2 ст. 215, 43 КК України(в редакції 1960 року) до 8 років позбавлення волі в ВТК суворого режиму з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років.
29 грудня 2011 року відповідно до ухвали Коростенського міськрайсуду від 21 грудня 2011 року він був звільнений з Коростенської ВК № 71 умовно-достроково терміном на 3 роки 9 місяців 18 днів. Амністія відносно нього не застосовувалася. В зв`язку з тим, що він являється ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, інвалідом війни 2 групи, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, одна з яких інвалід, порушень діючого законодавства не допускав, характеризується позитивно, просить звільнити його від основного та додаткового покарання.
Задовольняючи заяву ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з того, що обмеження щодо застосування амністії згідно ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» відносно засудженого відсутні.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, засудженого ОСОБА_7 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги і просив залишити її без задоволення, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно п.3ч.1ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно п.6ч.2ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 був засуджений вироком Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2001 року ( а.с.8-9).
Відповідно до ухвали Коростенського міськрайсуду від 21 грудня 2011 року був звільнений з Коростенської ВК № 71 умовно-достроково терміном на 3 роки 9 місяців 18 днів.
В засіданні апеляційного суду засуджений ОСОБА_7 пояснив, що він зареєстрований у м. Бровари Київської області, однак тимчасово проживає у свого знайомого в смт. Брусилів Житомирської області.
Статтею 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого під час відбування покарання.
Брусилівський районний суд, вирішуючи питання про застосування до ОСОБА_7 амністії, зазначених вимог закону не врахував, матеріали особової справи відносно засудженого не дослідив, розглянув заяву на підставі наданих ОСОБА_7 копій документів, які не завірені у встановленому законом порядку, та постановив ухвалу з порушенням правил підсудності, що відповідно до вимог п.6ч.2ст.412 України є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, що тягне за собою безумовне скасування судового рішення та призначення нового розгляду у суді першої інстанції..
Відповідно до п.1ч.1ст.415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2,3,4,5,6,7 частини другої статті 412 цього Кодексу.
З урахуванням викладеного, переглянувши ухвалу суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора з наведених у ній підстав підлягає частковому задоволенню.
З врахуванням того, що судом першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_7 були порушені загальні засади кримінального провадження, беручи до уваги, що такі порушення з вище наведених підстав неможливо усунути в апеляційному порядку, ухвала суду у першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст.404,407,412,415 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді 1 інстанції.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
СУДДІ: