АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1567/15 Справа № 202/4810/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю обвинуваченого стосовно якої винесено обвинувальний вирок- ОСОБА_6
законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 - ОСОБА_8
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Ахалцихе, Грузія, раніше не судимого,-
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляції /а.с.56/обвинувачений ОСОБА_6 , стосовно якого винесено обвинувальний вирок та призначено покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, не оспорюючи фактичних обставин по справі, просить- вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2015 року змінити в частині покарання, а саме застосувати до нього положення ст.69 КК України, оскільки на його думку суд першої інстанції виніс суворе рішення відносно нього. В обґрунтування своєї скарги апелянт послався, що вину у скоєному визнав у повному обсязі, щиросердно розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, претензій потерпіла сторона до нього не має, раніше не судимий та ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, має позитивні характеристики як з місця роботи, так і з місця проживання. Крім того обвинувачений просить звернути увагу, що має на утриманні батьків похилого віку та неповнолітню доньку, яка потребує його догляду, оскільки дружина має поганий стан здоров`я та в подальшому буде змушена звернутися за лікарською допомогою.
При розгляді справи судом апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційні вимоги, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі, прохав суд апеляційної інстанції якщо не звільнити з випробуванням, то хоча б зменшити йому строк покарання.
Прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, прохав апеляцію обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, як законний та обґрунтований.
Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , заявивши про відсутність претензій з її боку прохала визначити покарання обвинуваченому згідно з законом.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції винесено обвинувальний вирок за те, що він 20 травня 2015 року, близько 21 години 30 хвилин, знаходився навпроти будинку № 17 по вул.Щербини в м.Дніпропетровську, діючи умисно, відкрито, з корисливих мотивів, з метою незаконного власного збагачення, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_7 , знаходячись позаду потерпілої, обійшовши її та вхопивши за руку, не даючи таким чином можливості чинити опір, штовхнув останню рукою в область живота, чим спричинив їй фізичний біль, після чого вихопив з рук потерпілої мобільний телефон. Надалі, ОСОБА_6 з місця скоєння злочину з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 1399 гривень 30 копійок.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, частково дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляції та матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження, за згодою учасників судового провадження, які вважали недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, кваліфікація його дій за ч.2 ст.186 КК України- відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, учасниками судового провадження не оспорюються, тому, з урахуванням вимог ч.2 ст.394 КПК України та відповідно до вимог ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Що стосується міри покарання, призначеної судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 то колегія суддів виходить з наступного.
Як витікає з вимог ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Виходячи ж з положень ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 наведене у вироку покарання суд першої інстанції хоча й послався на дані про особу винного, який по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку і лікарів нарколога та психіатра не перебуває, так і обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого- повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також обставину, яка обтяжує покарання- вчинення злочину, щодо малолітньої фактично цих обставин не врахував, як і не врахував те, що ОСОБА_10 має на утриманні неповнолітню дитину- доньку ОСОБА_11 , 2003 року народження, добровільно відшкодував шкоду потерпілій, яка разом із своїм законним представником претензій не мають, що в своїй сукупності з наведеними вище обставинами і дають підстави колегії судів вважати їх тими пом`якшуючими покарання обставинами, які впливають на висновки суду щодо призначення покарання та дають підстави суду апеляційної інстанції вважати їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкість скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а призначене судом першої інстанції покарання за вказаною статтею та в цілому таким, яке не є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, внаслідок його суворості і, з урахуванням мети покарання, особи винного та наведених вище пом`якшуючих обставин, прийти до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе при призначенні останньому покарання за ч.2 ст.186 КК України хоча й у виді позбавлення волі, однак з застосуванням вимог ч.1 ст.69 КК України, тобто покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 2 статті 186 КК України- у виді позбавлення волі, зі зміною, на підставі вимог п.1) ч.1 ст.408 КПК України, п.4) ч.1, ч.2 ст.409 КПК України, ст.414 КПК України, вироку Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 26 червня 2015 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначення останньому покарання з частковим задоволенням апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 .
Однак, з урахуванням наведеного вище колегія суддів не вбачає підстав для призначення покарання ОСОБА_6 з застосуванням ст.75 КК України, оскільки як судом першої інстанції, так і колегією суддів не встановлені обставини, які б вказували на можливість виправлення засудженого ОСОБА_6 без відбуття покарання.
Даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні справи та її розгляді істотних порушень вимог норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено, не вказує на такі порушення і обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляції.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, п.2) ч.1 ст.407 КПК України, п.1) ч.1 ст.408 КПК України, ч.2 ст.409 КПК України, ст.414 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 26 червня 2015 року в частині призначення покарання засудженому ОСОБА_6 - змінити.
Вважати засудженим ОСОБА_6 - за ч.2 ст.186 КК України з застосуванням вимог ч.1 ст.69 КК України до ТРЬОХ років позбавлення волі.
В решті вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 26 червня 2015 року стосовно ОСОБА_6 - залишити без змін.
Апеляцію обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_6 - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4