Справа № 11а-683/10 Головуючий у 1 інстанції: Строна Т.Г.
Провадження № 11а-683/10
Категорія ст.185 ч.3 КК України Доповідач: Волинець М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2010 року Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Волинця М.М.

суддів Голубицького С.С., Ревера В.В.

при секретарі Семчишин М.Б.

за участю прокурора Остапик О.П.

адвоката ОСОБА_1

та засуджених: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу за апеляцією прокурора Колягіна В.О., який брав участь у розгляді справи в суді по першій інстанції на вирок Турківського районного суду Львівської області від 09 липня 2010 року,-

в с т а н о в и л а :

цим вироком:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, працюючого зварювальником ВАТ "Дрогобицький долотний завод", проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого.-

та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_7, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, раніше не судимого, -

- засуджено за ст. 185 ч.3 КК України на 3(три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України засуджених: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо вони протягом двохрічного іспитового строку не вчинять нового злочину та будуть періодично з'являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід засудженим: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 змінено із утримання під вартою на підписку про невиїзд із постійного місця проживання до часу звернення вироку на виконання та з під варти звільнено.

Зараховано засудженим: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в строк відбування покарання, строк перебування їх під вартою з 14.04.2010 року по 09.07.2010 року.

Вирішено питання про речові докази згідно ст.ст. 81, 330 КПК України.

За вироком суду 14.04.2010 року о 01 год. в с. Ясениця Турківського району Львівської області підсудні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за попередньою змовою між

собою та із невстановленою слідством особою групою осіб вчинили викрадення чужого майна при таких обставинах:

шляхом виставляння віконного скла на будинку експлуатаційної дільниці № 3 Турківського РЕМ ВАТ "Львівобленерго" ОСОБА_3 та невстановлена слідством особа проникли до приміщення дільниці. В цей час підсудний ОСОБА_4, перебуваючи в автомобілі, спостерігав за обстановкою, щоби попередити співучасників в разі настання для них небезпеки, із приміщення експлуатаційної дільниці підсудні викрали: два заземлення ПЗ-1000 на суму 1066 грн. 56 коп., заземлення ПЗ-1000 вартістю 866 грн. 81 коп., заземлення ПЗН-1 вартістю 491 грн. 64 коп., заземлення ПЗ-І000-Б1КВПЛ вартістю 1520 грн., заземлення ПЗ-10Б10КВПЛ вартістю 1595 грн. та урну вартістю 150 грн., а всього викрали чужого майна на суму 5690 грн. 01 коп., яке привласнили і, завантаживши викрадене в автомобіль, направилися додому.

На вирок суду прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції подав апеляцію.

Вважає вирок суду першої інстанції незаконним і таким, що підлягає частковому скасуванню у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засуджених.

Суд вірно кваліфікував їх дії за ст. 185 ч.3 КК України., однак обираючи міру покарання безпідставно врахував відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Не враховано судом обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину підсудними за попередньою змовою між собою та із невстановленою слідством особою, тобто групою осіб.

Також суд в якості обставин, що пом'якшують покарання підсудних врахував сприяння розкриттю злочину. Хоча особу, яка за попередньою змовою з підсудними вчинила викрадення чужого майна ні при здійсненні досудового слідства, ні при судовому розгляді справи не встановлено і будь-якого сприяння з боку підсудних не було, а навпаки вони утаювали від слідства невстановлену особу, місце її перебування. Так з пояснень, які дали ОСОБА_4 та ОСОБА_3 як при здійсненні досудового слідства так при судовому розгляді справи вбачаєтеся, що підсудні знали особу, яка невстановлена, проводили з нею свій вільний час, а тому повинні були викрити її, якщо вони спряли розкриттю злочину.

В якості обставин, що пом'якшують покарання підсудних, суд врахував те, що вони обидва за місцем роботи характеризуються позитивно. Але як відомо з матеріалів справи ОСОБА_3 ніде не працює, а тому при обранні покарання ОСОБА_3 не можливо врахувати обставину, що пом'якшує кримінальну відповідальність, як таку, що він характеризується позитивно за місцем роботи.

А тому просить вирок Турківського районного суду Львівської області від 09.07.2010 року відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за ст. 185 ч.3 КК України скасувати та постановити новий вирок, яким засудити:

-ОСОБА_4 за вчинення злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі.

-ОСОБА_3 за вчинення злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, пояснення засуджених ОСОБА_6, ОСОБА_3 та в їх інтересах адвоката ОСОБА_1, які просять вирок суду першої інстанції залишити без зміни, а апеляцію прокурора без задоволення, міркування прокурора про підтримання поданої апеляції, а саме: про скасування вироку суду першої інстанції у зв"язку з м'якістю призначеного засудженим покарання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора у справі задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винності засуджених у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обгрунтованим.

Усім цим доказам суд першої інстанції дав оцінку, яка не викликає сумнівів у її об'єктивності та обгрунтованості.

Самі засуджені не оспорюють факт вчинення ними злочину, доведеністьїх вини та

кваліфікацію дій за ст. 185 ч.3 КК України.

Що стосується покликань в апеляції прокурора, що судом першої інстанції не було враховано обтяжуючими обставинами, вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, то колегія суддів вважає, що це є кваліфікуючі ознаки даного злочину і не можуть бути враховані обтяжуючими обставинами.

При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильне застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування чи зміну вироку, про що порушується питання в апеляції.

Покарання засудженим призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, яке відповідає характеру тяжкості вчиненого злочину і даним про їх особи.

Обране остаточне покарання засудженим, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів.

Підстав для скасування вироку суду першої інстанції у зв'язку з м'якістю обраного покарання засудженим, про що порушується питання в апеляції прокурором, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 362. 366 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Вирок Турківського районного суду Львівської області від 09 липня 2010 року

відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 залишити без

зміни, а апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_7 без задоволення.

Головуючий

Судді: