АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/585/15 Справа № 691/350/15-к Категорія: ч. 2 ст. 389 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_8 на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Безбородьки Драбівського району Черкаської області, зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживає за адресою: по АДРЕСА_2 , з вищою економічною освітою, не працює, розлучений, раніше судимий вироком Городищенського районного суду від 10 листопада 2014 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) місяця арешту, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 , будучи засудженим вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2014 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у виді 80 годин громадських робіт, будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання, а також будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання, маючи реальну можливість відбути покарання, отримавши направлення на виконання громадських робіт, вчинив дії, направлені на ухилення від покарання шляхом не з`явлення на громадські роботи.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, де, не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вважає, що вирок суду підлягає до скасування через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині незастосування ч. 1 ст. 71 КК України та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочину і особі засудженого внаслідок м`якості.

Апелянт зазначає, що постановою Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання" визначено, що за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин.

Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК.

При призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом повного або часткового їх складання заміна покарань провадиться за правилами, передбаченими ст. 72 КК України.

Однак, наголошує прокурор, суд першої інстанції зазначені вимоги закону не виконав та при призначенні покарання ОСОБА_7 не врахував вимоги ч. 1 ст. 71 КК України та не приєднав невідбуте покарання за вироком Городищенського районного суду від 30.04.2015 у виді 80 годин громадських робіт.

Неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність призвело до призначення покарання, яке є невідповідним особі засудженого та тяжкості злочину внаслідок м`якості.

При призначенні покарання суди повинні суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад його призначення, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24.10.2003 року, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, критерії якого визначені ст. 12 КК України (невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі, особливо тяжкі), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Виходячи з вищевикладеного, прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 засудити за ч. 2 ст. 389 КК України до 1 місяця арешту. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України невідбуте покарання за вироком Городищенського районного суду від 10 листопада 2014 року у виді 80 годин громадських робіт перевести у 10 днів арешту. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 місяця і 10 днів арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та дав пояснення, аналогічні доводам, викладеним в ній; думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який погодився з думкою прокурора; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, з урахуванням обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину ґрунтується на зібраних в справі доказах, які судом досліджені і їм дана вірна юридична оцінка. Кваліфікація дій обвинуваченого є правильною. Ні обставини справи, ні доведеність вини та кваліфікація дій засудженого ніким із учасників процесу не оскаржуються.

Призначаючи покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого; обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вірно дійшов висновку, що необхідним і достатнім покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 з метою його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді арешту.

Разом з тим, вирішуючи питання про призначення покарання, судом першої інстанції порушено вимоги ст. ст. 65, 71 КК України в контексті роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Встановлено, що ОСОБА_7 був засуджений судом за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт. ОСОБА_7 ухилився від відбування призначеного судом покарання й тим самим вчинив новий злочин, передбачений ст. 389 ч. 2 КК України.

Вироком суду від 30 квітня 2015 року ОСОБА_7 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 389 ч. 2 КК України, тому до призначеного за цим вироком покарання йому повинна бути повністю або частково приєднана не відбута частина покарання за попереднім вироком від 10 листопада 2014 року відповідно до положень ст. 71 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирок місцевого суду необхідно скасувати в частині призначення покарання ОСОБА_7 з постановленням в цій частині нового вироку.

Колегія суддів погоджується з призначеним покаранням ОСОБА_7 за ст. 389 ч. 2 КК України у виді 1 місяця арешту, вбачаючи його законним і обґрунтованим.

Однак, оскільки ОСОБА_7 не відбув призначеного покарання за вироком суду від 10 листопада 2014 року у виді 80 годин громадських робіт, що відповідно до ст. 72 КК України складає 10 днів арешту, до призначеного покарання за новим вироком слід приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком за правилами ст. 71 КК України і остаточно визначити покарання за сукупністю вироків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 413, 419 КПК України колегія суддів, -

з а с у д и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2015 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного йому покарання.

Постановити в цій частині новий вирок.

Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) місяця арешту.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Городищенського районного суду від 10 листопада 2014 року, у виді громадських робіт строком на 80 годин, перевівши їх у 10 днів арешту, і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) місяця і 10 днів арешту.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного поміщення ОСОБА_7 до арештного дому.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. Для особи, яка перебуває під вартою, строк на оскарження рахується з моменту вручення їй копії вироку.

Головуючий :

Судді :