Справа № 474/469/15-к
Провадження № 1-кп/474/39/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.11.15 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
учасники кримінального провадження:
прокурор - ОСОБА_3

обвинувачений - ОСОБА_4

захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5

обвинувачений - ОСОБА_6

захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7

потерпілий - ОСОБА_8

представник потерпілого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000089 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце народження с. Кумарі Врадіївського району Миколаївської області, місце реєстрації/проживання АДРЕСА_1 освіта середня, не працює, не одружений, раніше судимого:

- 25.07.2005 року Врадіївським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 24.04.2007 року Врадіївським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 29.09.2008 року Первомайським районним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 1000 грн.;

- 06.10.2009 року Врадіївським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 5 років;

- 01.06.2010 року Врадіївським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці;

- 03.03.2014 року на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково звільнений від відбування покарання, невідбутий строк 1 рік 8 місяців 5 днів, судимість не погашена;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, місце народження с. Кумарі Врадіївського району Миколаївської області, освіта середня, не працюючого, не одруженого, місце реєстрації/проживання АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, -
встановив:
17 березня 2015 року біля 00 годин 20 хвилин, обвинувачений ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_6 на автомобілі останнього марки ВАЗ-21015, сірого кольору, д/н НОМЕР_1 , та під його керуванням, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, рухались по вул. Первомайській в смт. Врадіївка Миколаївської області. У цей час ОСОБА_6 запропонував безпричинно спричинити кому-небудь тілесні ушкодження, на що ОСОБА_4 погодився. Перебуваючи біля будинку № 34 по вул. Первомайській в смт. Врадіївка вони зустріли раніше невідомого їм хлопця, який виявився ОСОБА_11 . ОСОБА_6 зупинивши автомобіль, спільно з ОСОБА_4 вийшли з нього. У ході цього, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_6 грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, безпричинно та умисно наніс ОСОБА_11 два удари кулаком в обличчя з лівої сторони під оком, один удар кулаком в потилицю та два удари кулаком в груди, в результаті чого, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому передньої стінки лівої гайморової пазухи, закритої черепно-мозкової травми, що проявилася струсом головного мозку, садна обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 переслідуючи корисливу мету та умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, повторно, умисно та відкрито заволодів майном, що належить ОСОБА_11 , стягнувши з останнього балонову куртку сірого кольору, яка була у використанні, в кишені якої знаходився паспорт громадянина України, посвідчення тракториста-машиніста та код платника податків на його ім`я. З викраденим ОСОБА_4 зник та розпорядився ним на власний розсуд. Вказаними діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_11 матеріального збитку на загальну суму 450 грн., які в ході досудового розслідування не відшкодовано.

17 березня 2015 року о 00.20 годині, ОСОБА_6 знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись за кермом свого автомобіля марки ВАЗ-21015, сірого кольору, д/н НОМЕР_1 , по вул.Первомайській в смт.Врадіївка Миколаївської області, спільно з ОСОБА_4 та ОСОБА_10 . Де в цей час, ОСОБА_6 запропонував безпричинно спричинити кому-небудь тілесні ушкодження, на що ОСОБА_4 погодився. Перебуваючи біля будинку №34 по вул.Первомайській в смт.Врадіївка, вони зустріли раніше невідомого їм хлопця, яким виявився ОСОБА_11 . ОСОБА_6 зупинивши автомобіль, та спільно з ОСОБА_4 вийшли з нього. У ході цього, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_4 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, безпричинно та умисно наніс ОСОБА_11 один удар кулаком в потилицю та два удари кулаком в груди, в результаті чого, спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, що проявилася струсом головного мозку, які відносяться до категорії легких, тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

07.04.2015р. ОСОБА_4 було оголошено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296 та ч. 2 ст. 186 КК України.

09.04.20215р. ОСОБА_6 було оголошено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Встановлене у судовому засіданні обвинувачення ОСОБА_4 кваліфіковано органами досудового розслідування за ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 186 КК України, а обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 296 КК України та суд вважає, що вказана кваліфікація дій обвинувачених є правильною, так як повністю знайшла своє підтвердження у судовому засіданні.

Обвинувачені у судовому засіданні вину визнали частково та надали суду показання.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 розкаявся і визнав вину в частині нанесення потерпілому тілесних ушкоджень та дав суду показання, що:

- 16.03.2015р. вітчим ОСОБА_12 потрапив в ДТП разом з ОСОБА_13 , який отримав тілесні ушкодження, тому ОСОБА_14 разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_15 возили ОСОБА_13 до Врадіївської лікарні;

- 17.03.2015р. близько 2 години ночі вони вчотирьох їхали з лікарні по вул. Первомайській в смт. Врадіївка в сторону с. Кумарі та побачили потерпілого, який рухався їм на зустріч. З потерпілим він раніше не був знайомий. На вулиці було темно, а освітлення було за 15-20 метрів, тому вони обізналися та вважали, що потерпілий є ОСОБА_16 - особою, яка раніше побила ОСОБА_12 та ОСОБА_14 в смт. Врадіївка. При цьому, обвинувачений також давав показання, що за фактом бійки, яка відбулась раніше було розпочате кримінальне провадження, під час досудового слідства та судового розгляду ОСОБА_4 безпосередньо зустрічався з ОСОБА_17 та ОСОБА_18 та бачив їхні обличчя;

- також обвинувачений дав показання, що ОСОБА_12 говорив, що це той хто його раніше побив та зупинив автомобіль, з автомобіля вийшли ОСОБА_12 , він та ОСОБА_15 , а ОСОБА_13 вийшов пізніше, оскільки ОСОБА_14 його бачив після бійки спертим на багажник автомобіля;

- коли ОСОБА_14 підійшов до потерпілого, його уже тримав ОСОБА_15 та бив його з коліна, хоча в подальшому обвинувачений давав показання, що ОСОБА_15 бив потерпілого з верху. ОСОБА_14 ударив потерпілого два рази в обличчя. Не бачив чи бив потерпілого ОСОБА_12 . Потім він з ОСОБА_12 відтягували ОСОБА_15 від потерпілого. ОСОБА_14 не пам`ятає в чому був одягнутий потерпілий та чи були у нього речі, проте показав, що бачив на землі можливо мішок зі сміттям, а можливо речі, які належали потерпілому. Також показав, що спочатку куртка була на потерпілому, а коли останній вирвався вона залишилася в руках ОСОБА_15 , що далі сталося із курткою він не знає. Він особисто куртки потерпілого не брав. Вся ця подія відбувалася протягом 3-4 хвилин. Після того, як потерпілий втік вони сіли в автомобіль та поїхали в сторону с. Кумарі. Потерпілого до автомобіля вони не тягнули. Водночас, пізніше ОСОБА_14 дав показання, що вони відпустили потерпілого після того як підвели його до автомобіля, та в світлі фар побачили його обличчя;

- ОСОБА_14 також показав, що попередньої змови у них на нанесення потерпілому тілесних ушкоджень не було, в стані алкогольного сп`яніння він не перебував та вказав, що на його думку ОСОБА_12 також не був в стані алкогольного сп`яніння. Зазначив, що 16.03.2015р. він разом з ОСОБА_12 були у ОСОБА_15 вдома, проте жоден із присутніх алкоголю не вживали;

- по дорозі між смт. Врадіївкою та с. Кумарі в автомобілі закінчився бензин. Вони викликали таксі, щоб їм привезли бензин та лягли спати в автомобілі. Пізніше приїхали працівники міліції. Він разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 вийшли з автомобіля. Потім приїхав потерпілий і після розмови з міліціонерами почав, вказуючи на них, казати, що це ті хто його побив та впізнав на ОСОБА_14 свою куртку, однак як стверджує ОСОБА_14 це була його куртка, а не потерпілого. Після чого ОСОБА_15 пішов в машину спати, а працівники міліції застосували до ОСОБА_12 сльозогінний газ та надівши на нього наручники, і посадили його до службового автомобіля, під час цього ОСОБА_14 відійшов у сторону та пішов додому;

- ОСОБА_14 також показав, що весь час при вищевказаних подіях і до того моменту коли він 17.03.2015р. вранці прийшов додому він був одягнутий в спортивні штани та тонку куртку чорного кольору з капюшоном;

- 17.03.2015р. приблизно о 05 годині ранку, за місцем проживання ОСОБА_14 , приїхали працівники міліції та сказали, що потрібно їхати до Врадіївського РВ, при цьому наділи на ОСОБА_14 наручники, які зняли в машині через 20 хвилин. По дорозі працівники міліції забрали також ОСОБА_15 , який йшов додому.

- по дорозі до смт. Врадіївки зупинились біля автомобіля ВАЗ 21015 де працівники міліції почали шукати документи потерпілого. ОСОБА_14 вказав, що документи не знаходив та слідчому ОСОБА_19 їх не передавав, та стверджує, що документи знайшов саме слідчий ОСОБА_19 . Також ОСОБА_14 повідомив, що вранці йшов дощ, проте документи потерпілого були сухі та непошкоджені;

- також обвинувачений дав показання, що після того, як приїхали до Врадіївського РВ його почали допитувати працівники міліції, коли він відмовився давати показання, його побили працівники карного розшуку в кабінеті на другому поверсі. Прізвищ вказаних працівників міліції він не знає. Відпустили ОСОБА_14 17.03.2015р. близько 19-20 години. ОСОБА_14 повідомив, що під час перебування в райвідділі, не вважав себе затриманим. Також ОСОБА_14 бачив ОСОБА_12 в ранці 17.03.2015р. у Врадіївському РВ прикованого наручниками до батареї опалення;

- ОСОБА_14 також повідомив, що розкаюється у вчиненому та приходив до потерпілого в лікарню, проте останній не хотів його бачити. До потерпілого приходила мати ОСОБА_14 , проте останній відмовився з нею розмовляти. Мати потерпілому через адвоката дала 3 000 грн., які потерпілий прийняв.

Обвинувачений ОСОБА_6 розкаявся і визнав вину в частині нанесення потерпілому тілесних ушкоджень та дав суду показання, що:

- 16.03.2015р. він разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 возили ОСОБА_13 до Врадіївської лікарні, так як останній разом з його вітчимом потрапив в ДТП та отримав ушкодження;

- 17.03.2015р. близько 01 години вони вчотирьох поверталися з лікарні по вул. Первомайській в смт. Врадіївка в напрямку с. Кумарі, на зустріч біля останнього будинку по вулиці йшов потерпілий. ОСОБА_12 побачив обличчя потерпілого у світлі фар свого автомобіля та обізнався щодо потерпілого, так як думав, що це ОСОБА_16 - особа яка їх раніше побила. ОСОБА_12 не роздивився в чому був одягнутий потерпілий. При цьому обвинувачений також давав показання, що за фактом бійки, яка відбулася раніше було розпочате кримінальне провадження, під час досудового слідства та судового розгляду ОСОБА_6 безпосередньо зустрічався з ОСОБА_17 та ОСОБА_18 та бачив їхні обличчя;

- ОСОБА_12 проїхав 15 метрів та зупинився. Він вийшов з автомобіля, а потім ОСОБА_15 і ОСОБА_14 . ОСОБА_13 залишився в автомобілі, а тому ОСОБА_12 не може сказати чи він бачив щось. Коли ОСОБА_12 підійшов до потерпілого останній почав втікати та казати, що це не він. На потерпілому був рюкзак, який під час того як потерпілий втікав упав на землю. Підбігши до потерпілого ОСОБА_12 ударив останнього два рази в область спини, ОСОБА_15 ударив потерпілого коліном, а не обороняв останнього, після чого потерпілого ударив ОСОБА_14 . Потерпілого до автомобіля не тягнули. Потім потерпілий вирвався з куртки та побіг. Де залишилася куртка не знає. Пізніше ОСОБА_12 дав показання, що вони тягнули потерпілого до автомобіля, щоб подивитися на його обличчя. Все це проходило близько 3-4 хвилин;

- на вулиці було темно, освітлення було за 50 метрів біля домоволодіння ОСОБА_20 , фари автомобіля були вимкненні, а тому не можна було розрізнити хто в чому був одягнутий. Інших сторонніх осіб на вулиці не було. З будинків, які розташовані з ліва та право ніхто не виходив;

- після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому всі сіли до автомобіля та поїхали в с. Кумарі. По дорозі між смт. Врадіївкою та с. Кумарі в автомобілі закінчився бензин. Вони зателефонували щоб їм привезли бензин та залишилися в машині чекати;

- пізніше під`їхали працівники міліції, на вулиці було темно фари були виключенні та неможливо було розібрати хто в чому був одягнутий. Коли пізніше приїхав потерпілий, то останні спочатку говорив, що його побили обвинувачені, а потім сказав, що не вони. Після чого через хвилину до ОСОБА_12 працівники міліції застосували сльозогінний газ і наручники та посадили до службового автомобіля міліції, хоча він не чинив їм опір та не виражався нецензурною лайкою. Розмову про куртку та те, що говорив потерпілий не чув. Також показав, що під час його затримання працівники міліції також могли затримати ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

- після того як ОСОБА_12 доставили у ОСОБА_21 його через годину відвезли до лікарні, а потім знову доставили до райвідділу та почали його допитувати. Коли він почав давати показання про те, що не бив потерпілого та куртки не забирав, до нього працівники міліції застосували фізичну силу. Так ОСОБА_12 дав показання, що в кабінеті на другому поверсі, після того, як ОСОБА_22 склав адміністративні протоколи, його били протягом години три працівники міліції, яких він не знає, він також не запам`ятав їхніх прикмет і міліцейських звань. Також повідомив, що поданому факту не звертався ні до прокурора, ні до лікарні. На даний час претензій до працівників міліції не має. Після чого він цілий день провів в райвідділі до 15 години;

- ОСОБА_12 показав, що коли він перебував в кабінеті та був прикутий до батареї, то бачив ОСОБА_14 у Врадіївському РВ близько 09 години ранку 17.03.2015р. та на ньому не було тілесних ушкоджень;

- ОСОБА_12 також дав показання, що не перебував в стані алкогольного сп`яніння та алкогольні напої в цей день та напередодні не вживав, а в тому числі у ОСОБА_15 в дома. Алкогольні напої вживали з ОСОБА_14 близько 11 години 16.03.2015р. Крім того, ОСОБА_12 показав, що не пам`ятає, у що був одягнутий ОСОБА_14 протягом дня;

- крім того, ОСОБА_12 повідомив, що не був присутнім коли знайшли документи, не знає де була знайдена куртка потерпілого, з матеріалами справи не знайомився, протокол допиту підписував під фізичним примусом працівників міліції не читаючи останній, проте йому його не вручали;

- мати ОСОБА_12 приходи до потерпілого в лікарню та передала останньому через адвоката 3 000 грн.;

- Грідчин в судовому засіданні попросив вибачення у потерпілого.

Суд зазначає, що показання обвинувачених суперечливі та спростовуються показаннями потерпілого та свідків.

Так, потерпілий ОСОБА_11 дав суду показання, що:

- вночі з 16 на 17 березня 2015 він йшов по вул. Первомайській смт. Врадіївка в сторону автовокзалу та на зустріч йому їхав автомобіль сірого кольору, марки ВАЗ, який зупинився. З автомобіля йому крикнути гей ти стій. Потерпілий нічого не відповівши продовжив свій рух. Після чого він почув як відкрилися двері автомобіля, та що до нього хтось біжить. Коли він обернувся, то бачив чоловіка середньої статури в одежі чорного кольору - ОСОБА_14 , який без будь-яких пояснень наніс йому один удар в ліву щоку під око. Від удару він розвернув голову та отримав ще один удар в потилицю, після чого ОСОБА_14 схопив його за ліву руку та ударив один раз в груди. В той же час він відчув удар в потилицю. Коли потерпілий обернувся, то побачив хлопця худої спортивної статури одягнутого в темне - ОСОБА_12 , який після удару взяв його під праву руку та ударив його один чи два рази в груди. При цьому, потерпілий не бачив ОСОБА_15 та останній не наносив йому ударів. Після чого ОСОБА_12 сказав, що потерпілий поїде з ними, на що останній відповів, що вони обізналися, і що він нікого не знає. Також потерпілий говорив, що йому потрібно на автовокзал, на що нападники сказали, що вони його підвезуть. Потерпілий, в свою чергу, сказав, що піде ногами, а нападники сказали, що він поїде з ними та почали розвертати потерпілого до напрямку машини, сумка була на плечах потерпілого, оскільки він не зміг її зняти, так як нападники швидко взяли його під руки. В цей час потерпілий, зрозумівши, що нападники будуть садити його в автомобіль та хочуть зробити щось погане, смикнувся назад та вирвався від нападників. Потерпілий почав іти в сторону домоволодіння ОСОБА_20 під парканом через кущі. Пройшовши повз домоволодіння ОСОБА_20 , знаходячись біля наступного по руху домоволодіння потерпілий відчув удар в потилицю, та що його розвернули в праву сторону. Після чого він у світлі від будинку побачив обличчя ОСОБА_12 . Після удару в потилицю ОСОБА_12 наніс йому два удари в груди та тримав його. В цей час до них підбіг невідомий потерпілому круглолиций чоловік повної статури - ОСОБА_15 , та схопивши його за ліву руку, почав відтягувати від ОСОБА_12 , при цьому він нічого не говорив. Під час цього у потерпілого упала сумка і ОСОБА_12 та ОСОБА_15 відпустили його. Після чого потерпілий ОСОБА_15 більше не бачив. Потім ОСОБА_12 знову підхопив потерпілого під праву руку та продовжував тримати під парканом, в цей час до них підійшов ОСОБА_14 та ударив потерпілого один раз в ліву щоку і один раз в груди та взяв за ліву руку. ОСОБА_12 та ОСОБА_14 почали тягнути потерпілого до дороги в сторону автомобіля. На дорозі потерпілий вирвався з куртки та почав рухатись в сторону світла, при цьому, позаду він чув голоси, які говори, що він тікає, проте куртка залишилася у нас. Після того, як потерпілий добіг до світла він почув, що автомобіль поїхав в сторону с. Кумарі. Все це відбувалося протягом 10 хвилин. Потерпілий також зазначив, що під час нападу, він говорив до обвинувачених, що вони обізналися. Крім того, потерпілий повідомив, що під час цих подій ОСОБА_12 та ОСОБА_14 виражалися нецензурною лексикою та були в стані алкогольного сп`яніння, оскільки потерпілий чітко чув від них запах алкоголю;

- після вказаних подій потерпілий подзвонив в міліцію та повідомив про вказаний факт. Після чого, одразу пішов на те місце де його побили та намагався за допомогою ліхтарика мобільного телефону розшукати куртку, так як думав, що нападники її залишили, однак знайшов тільки сумку. В цей час потерпілий також зателефонував своєму тестю, який швидко приїхав на місце події. В подальшому потерпілий шукав свою куртку за допомогою ліхтаря, який був в автомобілі тестя, проте так і не знайшов її. Також потерпілий показав, що куртка була балонова сірого кольору з трьома зовнішніми та двома внутрішніми кишенями;

- пізніше на місце події приїхали працівники міліції і потерпілий разом з тестем, які поїхали за працівниками міліції в сторону с. Кумарі. Через 3 кілометри вони побачили автомобіль, біля якої стояли хлопці. Потерпілий впізнав ОСОБА_12 та ОСОБА_15 відразу, оскільки бачив їхні обличчя, проте ОСОБА_14 впізнав не відразу. Потім коли потерпілий почав світити на вказаних осіб ліхтарем то впізнав на ОСОБА_14 свою куртку, а самого ОСОБА_14 впізнав по статурі, про що повідомив працівникам міліції. На що обвинувачені почали говорити, що такого не може бути, при цьому, нецензурно ображали потерпілого. Потерпілий повідомив працівників міліції, ще до того як намагався підійти до ОСОБА_14 , що може впізнати свою куртку, так як в неї з правої сторони коміра відсутня друга з верху заклепка, а в зовнішній кишені куртки були його паспорт, посвідчення тракториста та ідентифікаційний код. По вказаній прикметі потерпілий впізнав на ОСОБА_14 свою куртку. В кишені куртки вказаних документів потерпілий не знайшов. Після чого, обвинувачені почали ображати потерпілого, а ОСОБА_12 працівників міліції. Після того як працівники міліції сказали щоб ОСОБА_12 сів до автомобіля, останній почав нецензурно виражатися та кидався на працівників міліції, в зв`язку з чим, працівники міліції застосували до останнього сльозогінний газ та наручники. В цей час ОСОБА_14 втік. Після чого потерпілий з працівниками міліції поїхали до райвідділу;

- після райвідділу близько 03 години потерпілий поїхав додому де йому стало зле, а саме: піднялась температура, боліла голова, почалося блювання з відхаркуванням крові. О 05 годині він поїхав до швидкої. Близько 08 години його госпіталізували до районної лікарні. В лікарні потерпілий знаходився 13-14 днів. Також потерпілий повідомив, що лише після 14 квітня 2015 року у нього перестала боліти щелепа, та він перестав відхаркувати кров, що було наслідком пошкодження гайморової пазухи. Також потерпілий повідомив, що головний біль продовжує його турбувати, оскільки потерпілий є алергіком та йому важко підібрати відповідні медичні препарати;

- також потерпілий дав показання, що до нього, в лікарню приходили батьки обвинувачених проте він не пам`ятає, що вини говорили, оскільки йому було погано і він відправляв їх до свого адвоката. Крім того, вказав, що кожен з обвинувачених сплатив йому по 3 000 грн., при цьому потерпілий зазначив, що вказаних коштів йому було недостатньо для покриття витрат на лікування;

- потерпілий при призначені міри покарання обвинуваченим покладається на розсуд суду, проте не хоче щоб останні відбували покарання у виді позбавлення волі.

Показання потерпілого узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_23 дав суду показання, що:

- близько 24 години 00 хвилин до нього зателефонував потерпілий та повідомив, що на нього напали, побили та забрали куртку. Після чого свідок під`їхав на місце події на вул. Первомайську в смт. Врадіївка, де поблизу домоволодіння ОСОБА_20 , побачив потерпілого, який був без верхнього одягу та за допомогою ліхтарика мобільного телефону шукав свою куртку. На запитання свідка, що сталося потерпілий повідомив, що з автомобіля, який проїжджав повз нього, вийшли три чоловіки, які його побили та намагалися затягнути до салону автомобіля;

- після того, свідок та потерпілий сіли до автомобіля та почали їздити по сусіднім вулицям з метою впіймати нападників, проте нікого не знайшовши, після чого вони повернулися на місце події та протягом 5-10 хвилин за допомогою ліхтаря, який належить свідку, шукали куртку потерпілого. Куртку вони не знайшли, а знайшли лише сумку потерпілого, в якій була обірвана ручка. На місці події було не дуже темно, оскільки за 30 метрів було освітлення від ліхтарів;

- пізніше, приблизно через півгодини, під`їхали працівники міліції, які повідомили, що знайшли осіб, які вчинили напад та запропонували свідку та потерпілому проїхати з ними для того щоб упізнати нападників;

- після того, як вони приїхали на місце, яке вказали працівники міліції свідок на дорозі між смт. Врадіївкою та с. Кумарі побачив автомобіль, біля якого стояли обвинувачені, в особі яких потерпілий упізнав нападників. Потерпілий також на ОСОБА_14 упізнав свою куртку по відсутній заклепці на комірі. Куртка була явно малою ОСОБА_14 . Після чого ОСОБА_14 почав говорити, що це його куртка та обвинуваченні почали шуміти, нецензурно виражатися до всіх присутніх, та працівники міліції змушені були застосувати сльозогінний газ та надіти наручники до ОСОБА_12 , під час цього ОСОБА_14 утік. Біля машини в посадці працівники міліції знайшли шапку потерпілого. На вказаному місці працівниками міліції ніякі документи не складалися;

- також свідок дав показання, що обвинуваченні вели себе неадекватно, агресивно та були в стані алкогольного сп`яніння, оскільки від них відчувався запах алкоголю, а вони голосно розмовляли, кричали та виражалися нецензурною лайкою;

- свідок повідомив, що до потерпілого в лікарню приходили батьки обвинувачених та сплатили потерпілому гроші, проте в якій сумі він не знає.

Свідок ОСОБА_10 дав суду показання, що:

- 16.03.2015р. він разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_12 сиділи у нього вдома та вживали алкогольні напої. В подальшому до них приєдналися вітчим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які теж з ними вживали алкогольні напої. Пізніше вітчим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 поїхали додому, де по дорозі потрапили в ДТП. Після чого, свідок разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_12 возили ОСОБА_13 до Врадіївської лікарні, так як останній отримав тілесні ушкодження;

- 17.03.2015р. близько 02 години вони вчотирьох поверталися з лікарні по вул. Первомайській в смт. Врадіївка в напрямку с. Кумарі. Всі присутні в автомобілі були в стані алкогольного сп`яніння. На виїзді з смт. Врадіївки побачили потерпілого, проте свідок не звертав увагу на риси обличчя потерпілого, та в чому останній був вдягнутий. В цей момент хтось в автомобілі запропонував зупинитися та побити потерпілого. Розмови про те, що потерпілий це особа, яка раніше побила обвинувачених в автомобілі не було. Після чого ОСОБА_12 зупинив автомобіль. Грідчин разом з ОСОБА_14 вийшли з автомобіля та попрямували до потерпілого, а коли свідок почув крики, то теж вийшов з автомобіля. Коли свідок підійшов то побачив, що ОСОБА_14 тримав потерпілого за плече, а ОСОБА_12 бив потерпілого в область голови. Потерпілий був одягнутий в куртку. Свідок вказав, що він не бив потерпілого, а схопив лише потерпілого за плече та намагався відтягнути від ОСОБА_12 та ОСОБА_14 щоб припинити бійку, при цьому свідок говорив до обвинувачених щоб останні припинили свої дії, та в цей час ОСОБА_12 наносив удари потерпілому. Коли свідок тримав потерпілого з однією сторони, а ОСОБА_14 з іншої сторони, потерпілий вислизнув з куртки та втік. Свідок повідомив, що ОСОБА_14 також бив потерпілого кулаками в область голови. В загальному ОСОБА_12 та ОСОБА_14 нанесли потерпілому по два удари. При вказаних подіях обвинуваченні виражалися нецензурною лайкою. Після того як потерпілий вирвався куртка останнього залишилася в руках ОСОБА_14 , а свідок пішов до автомобіля. Через 20-30 секунд до автомобіля також повернулися ОСОБА_12 та ОСОБА_14 . Після чого, всі вони разом поїхали на автомобілі до с. Кумарі. Також свідок повідомив, що освітлення було далі від місця події за метрів 20, проте свідок бачив як ОСОБА_12 та ОСОБА_14 наносили удари потерпілому. Під час вищевказаних подій ОСОБА_13 знаходився в автомобілі та не виходив з нього;

- в автомобілі свідок побачив, що на ОСОБА_14 була одягнута куртка, та як пояснив сам ОСОБА_14 , це куртка потерпілого, при цьому ОСОБА_14 дістав з кишені куртки паспорт та почав його показувати, однак свідок не бачив де в подальшому дівся паспорт. В цей час ОСОБА_12 запитав у ОСОБА_14 навіщо йому цей паспорт та куртка;

- по дорозі між смт. Врадіївка та с. Кумарі в автомобілі закінчився бензин, в зв`язку з чим вони зупинилися на дорозі. Пізніше до них під`їхали працівники міліції на двох автомобілях. Після чого під`їхав потерпілий зі своїм тестем. Працівники міліції запитали у потерпілого чи це ті особи, що його побили. Потерпілий упізнав ОСОБА_12 і ОСОБА_14 . Також потерпілий впізнав свою куртку на Назарові за відсутньою заклепкою, проте ОСОБА_14 говорив, що це його куртка. ОСОБА_12 та ОСОБА_14 почали чинити опір працівникам міліції, штовхати їх та не хотіли сідати в службовий автомобіль, в зв`язку з чим працівники міліції застосували до ОСОБА_12 сльозогінний газ, а ОСОБА_14 , в цей час побіг в посадку та втік. Після чого працівники міліції забрали ОСОБА_12 до райвідділу, а свідок залишився біля автомобіля та через годину пішов додому. Вранці по дорозі додому його забрали працівники міліції;

- близько 07 години по дорозі до райвідділу працівники міліції, зупинили автомобіль на місці, де стояв автомобіль ОСОБА_12 та попросили у ОСОБА_14 віддати куртку та паспорт потерпілого, проте ОСОБА_14 , в свою чергу, відповів, що в нього немає ні куртки, ні паспорта. Потім ОСОБА_14 пішов у кущі та виніс паспорт, який віддав працівникам міліції. Після чого працівниками міліції в присутності понятих був складений протокол. Стосовно куртки ОСОБА_14 спочатку пояснив, що викинув її, а потім, що спалив;

- в райвідділі свідок був допитаний та брав участь у впізнанні, після чого його відпустили додому.

Свідок ОСОБА_27 дав суду показання, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_14 , а саме, що останній є хорошою людиною та допомагає бабусі. Про обставини вчинення злочину свідку нічого невідомо, так як він весь час сидів в автомобілі.

Свідок ОСОБА_24 дав суду показання, що:

- 16.03.2015р. близько 23 години свідок в складі слідчої групи на чолі з слідчим ОСОБА_19 , дільничними інспекторами ОСОБА_25 , ОСОБА_26 виїхали в с. Кумарі, на виклик щодо ДТП;

- пізніше зателефонував черговий Врадіївського РВ та повідомив, що в смт. Врадіївка по вул. Первомайській чотири особи на автомобілі сірого кольору марки ВАЗ побили хлопця забрали куртку, в якій знаходилися документи;

- під час повернення з с. Кумарі по дорозі до смт. Врадіївки побачили автомобіль сірого кольору ВАЗ 21015, біля якої знаходились ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , а в автомобілі перебували невідомі свідку особи. ОСОБА_12 та ОСОБА_14 знаходилися в стані алкогольного сп`яніння, які виражалися нецензурною лайкою, при цьому ОСОБА_12 вів себе агресивно по відношенню до працівників міліції. Біля вказаного автомобіля залишилися ОСОБА_22 та ОСОБА_28 , а свідок з слідчим ОСОБА_29 поїхали за потерпілим;

- на місці події, вул. Первомайській, потерпілий повідомив слідчому, що з автомобіля сірого кольору, вийшли особи, які його побили та забрали куртку, після чого сіли в автомобіль та поїхали;

- також свідок дав показання, що за 10 м від місця події по вул. Первомайській є ліхтарне освітлення біля домоволодіння ОСОБА_20 ;

- після приїзду потерпілого на місце де стояв автомобіль ВАЗ 21015, при світлі фар автомобілів, останній упізнав ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , та на Назарові свою куртку за кольором та відсутньою на правій стороні коміру заклепки. Також потерпілий перевірив вміст кишені, в якій не знайшов своїх документів, при цьому ОСОБА_14 вів себе агресивно та виражався нецензурною лайкою. Після чого у свідка виникла підозра, що обвинувачені вчинили напад на потерпілого;

- після чого працівники міліції запропонували обвинуваченим проїхати до райвідділу. Грідчин почав чинити опір, вів себе агресивно, кидався на працівників міліції, виражався брутальною лайкою та відмовлявся їхати до райвідділу, в зв`язку з чим працівники міліції були змушенні застосувати до останнього сльозогінний газ та наручники, де в подальшому ОСОБА_12 був доставлений до райвідділу. В цей час ОСОБА_14 почав тікати, а чотири працівники міліції почали його переслідувати, проте останній втік.

- після доставки ОСОБА_12 до райвідділу, біля 5 години ранку свідок разом з слідчим ОСОБА_29 та ОСОБА_28 поїхали в с. Кумарі по місцю проживання ОСОБА_14 , де забрали ОСОБА_14 для подачі пояснень, на що останній добровільно погодився поїхати до райвідділу. При цьому, ОСОБА_14 був без куртки. По дорозі забрали також ОСОБА_15 ;

- по дорозі до райвідділу вони зупинилися біля автомобіля ВАЗ 21015, біля якого з правої сторони в 10-15м. знаходилася посадка, в якій старший слідчий ОСОБА_19 знайшов паспорт та посвідчення тракториста потерпілого, які в подальшому, в присутності понятих, були вилучені;

- щодо факту знайдення куртки свідок повідомив, що через декілька днів після вказаних подій до райвідділу зателефонувала жінка, яка повідомила, що по вул. Первомайській в смт. Врадіївка вона знайшла куртку. Після виїзду групи на вказане місце, останні в краю городу знайшли куртку сірого кольору, яку в подальшому, в присутності понятих, було вилучено;

- свідок також дав показання, що по факту побиття працівниками міліції обвинувачених йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_25 дав суду показання, що:

- 16.03.2015р. близько 22 години свідок в складі слідчої групи на чолі з слідчим ОСОБА_19 , дільничним інспектором ОСОБА_26 та водієм ОСОБА_24 виїхали в с. Кумарі на виклик щодо ДТП;

- пізніше зателефонував черговий Врадіївського РВ та повідомив, що в смт. Врадіївка по вул. Первомайській невідомими особами, які були на автомобілі сірого або металевого кольору марки ВАЗ 2199 або ВАЗ 21015, був здійснений напад на потерпілого;

- повертаючись з с. Кумарі по до розі до смт. Врадіївки побачили автомобіль сірого кольору марки ВАЗ 21015 та зупинилися біля останнього. Свідок попросив осіб, які були в автомобілі вийти, після чого з автомобіля вийшли ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , які були в стані алкогольного сп`яніння. На запитання свідка щодо факту нападу на потерпілого, ОСОБА_12 і ОСОБА_14 відповіли, що вони були в смт. Врадіївка;

- коли слідчий ОСОБА_29 та водій ОСОБА_30 поїхали за потерпілим, ОСОБА_12 знаходився біля автомобіля, а ОСОБА_14 відійшов сторону та розмовляв по мобільному телефону, який тримав в лівій руці, при цьому свідок помітив, як ОСОБА_14 щось викинув з правої руки, проте свідок не придав цьому значення;

- через хвилин сім, на місце стоянки автомобіля марки ВАЗ 21015, під`їхав потерпілий, який, на запитання свідка про обставини події, повідомив, що в смт. Врадіївка по вул. Первомайській з автомобіля, який зупинився біля нього, вийшли двоє чи троє осіб, які побили його та забрали куртку. Після цього, потерпілий вказав на ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , як на осіб, які його побили. Потерпілий впізнав на ОСОБА_14 свою куртку за відсутньою на комірі заклепці, однак ОСОБА_14 стверджував, що це його куртка. Потерпілий також перевіряв вміст зовнішньої лівої кишені, проте нічого в ній не знайшов. Після чого у свідка виникла підозра, що обвинувачені вчинили напад на потерпілого;

- в цей час ОСОБА_12 та ОСОБА_14 почали виражатися грубою брутальною лайкою та агресивно себе поводити. Грідчин підійшов до свідка та штовхнув його, на що свідок попередив останнього про можливість застосування по відношенню до нього фізичної сили та спеціальних засобів. Після того як ОСОБА_12 повторно намагався штовхнути свідка, останній застосував до ОСОБА_12 фізичну силу та сльозогінний газ, а ОСОБА_28 наручники. В цей час ОСОБА_14 побіг в сторону лісопосадки, свідок та ОСОБА_28 намагалися наздогнати ОСОБА_14 проте їм це не вдалося;

- в подальшому ОСОБА_12 було доставлено близько першої години ночі до райвідділу, а пізніше він з ОСОБА_28 та ОСОБА_31 з райвідділу возили ОСОБА_12 на освідування на стан алкогольного сп`яніння до лікарні, однак ОСОБА_12 відмовлявся від медичного огляду та виражався грубою брутальною лайкою до лікарів та працівників міліції та показував непристойні жести. За результатами медичного огляду, де лікарі дали висновок, що ОСОБА_12 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Після повернення з лікарні до райвідділу на ОСОБА_12 свідок склав два протоколи за ст. 178 КУпАП - поява в нетверезому стані та 185 КУпАП злісна непокора законним вимогам працівника міліції. Грідчин перебував у кабінеті свідка з 03 години до 06 години 17.03.2015р. та до нього не застосовувалися наручники. Оскільки ОСОБА_12 не був затриманий, після складення протоколів свідок повідомив ОСОБА_12 , що він може бути вільним, проте ОСОБА_12 сказав, що він буде перебувати у райвідділу, оскільки йому нічим добратися додому. В період з 06 години до 09 години ОСОБА_12 знаходився на лавці біля райвідділу, та в приміщення якого періодично заходив;

- свідок також повідомив, що йому нічого невідомо по факту побиття обвинувачених працівниками міліції.

Свідок ОСОБА_26 дав суду показання, що:

- близько 24 години, точної дати не пам`ятає, свідок в складі слідчої групи на чолі з слідчим ОСОБА_19 , дільничним інспектором ОСОБА_25 та водієм ОСОБА_24 виїхали в с. Кумарі на виклик щодо ДТП;

- пізніше близько 02 години ночі зателефонував черговий райвідділу та повідомив про вчинений по вул. Первомайській в смт. Врадіївка грабіж та, що злочинці були на автомобілі сірого кольору марки ВАЗ 2199 або ВАЗ 21015. Коли слідча група поверталися з с. Кумарі по до розі до смт. Врадіївка побачили автомобіль марки ВАЗ 21015, біля якого знаходилися ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , які вели себе не адекватно та були в стані алкогольного сп`яніння, що виражалося в їхній поведінці та розмові. В цей час у свідка виникла підозра про причетність обвинувачених до вчиненого злочину. На запитання працівників міліції щодо місця їхнього попереднього перебування останні відповіли, що були в смт. Врадіївка та біля базару пили пиво. Пізніше з автомобіля марки ВАЗ 21015вийшов ОСОБА_15 . В цей час ОСОБА_29 та ОСОБА_30 поїхали за потерпілим, а свідок, ОСОБА_22 та інспектор ДАЇ ОСОБА_32 , який пізніше також приїхав на службовому автомобілі залишилися біля вказаного автомобіля;

- коли приїхав потерпілий, то він впізнав ОСОБА_12 та ОСОБА_14 . Також потерпілий впізнав свою куртку на ОСОБА_14 за відсутньою другою з права заклепеою. Свідок повідомив, що працівники міліції також оглянули куртку та виявили відсутність вказаної потерпілим заклепки. Також потерпілий шукав у кишені куртки свої документи. Свідок не бачив якого кольору була куртка на Назарові. В цей час обвинувачені почали говорити, що вони нічого не знають, а куртка належить ОСОБА_33 . Також свідок дав показання, що потерпілий розповів, що коли він йшов на автобус біля нього зупинився автомобіль, з якого вийшло двоє осіб та побили його, при цьому забрали куртку. Працівники міліції запропонували обвинуваченим проїхати до райвідділу, однак ті відмовлялися та виражалися нецензурною лексикою до працівників міліції, зв`язку з чим виникла суперечка. Після того, як ОСОБА_12 штовхнув ОСОБА_22 , останній застосував до ОСОБА_12 фізичну силу та сльозогінний газ, а свідок наручники. Під час цього ОСОБА_14 почав відходити в сторону та втік. ОСОБА_29 та ОСОБА_30 намагалися наздогнати останнього. ОСОБА_12 було доставлено до райвідділу, а після чого до лікарні для освідування;

- в лікарні ОСОБА_12 вів себе агресивно та виражався нецензурно в сторону лікарів та працівників міліції, а також відмовлявся від проходження медичного огляду. Лікарі за зовнішніми ознаками дали висновок проте, що ОСОБА_12 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Після повернення з лікарні до райвідділу ОСОБА_22 складав адміністративні протоколи стосовно ОСОБА_12 за перебування в стані алкогольного сп`яніння та невиконання законних вимог працівника міліції, а свідок з ОСОБА_29 та ОСОБА_34 поїхали до с. Кумарі за ОСОБА_14 ;

- близько 06 години 17.03.2015р. вони, в зв`язку з підозрою останнього в чиненні злочину, забрали ОСОБА_14 за місцем його проживання в с. Кумарі, який добровільно погодився поїхати з працівниками міліції до райвідділу. При цьому на прохання працівників міліції винести куртку, в якій він був вночі одягнений, ОСОБА_14 виніс іншу куртку, яка відрізнялася матеріалом від тієї куртки, яка була тієї ночі на останньому. Також ОСОБА_14 сказав, що ту куртку він спалив. По дорозі також забрали ОСОБА_15 ;

- по дорозі з с. Кумарі до смт. Врадіївки слідчий запитував у ОСОБА_14 щодо куртки та документів потерпілого, на що ОСОБА_14 відповів, що куртку він спали, а документи викинув. Після чого, на пропозицію свідка, вони зупинилися на місці де стояв автомобіль ОСОБА_12 та почали шукати паспорт. ОСОБА_14 також брав участь у пошуках. Пізніше ОСОБА_29 повідомив, що знайшли паспорт, виніс його та поклав на багажник автомобіля, проте свідок не може сказати хто саме знайшов паспорт. В цей час свідок почав зупиняти автомобілі, щоб забезпечити участь понятих. Після чого, в присутності понятих, був складений протокол;

- щодо факту побиття обвинувачених працівниками міліції свідок нічого не знає.

Свідок ОСОБА_35 дав суду показання, що:

- в пізній час, точної дати не пам`ятає, черговий повідомив про ДТП в с. Кумарі, після чого свідок поїхав на вказане місце. Пізніше приїхала слідча група Врадіївського РВ;

- коли вони поверталися з с. Кумарі до смт. Врадіївки, до свідка зателефонував черговий та повідомив про скоєний в смт. Врадіївка по вул. Первомайській грабіж. Пізніше він побачили на дорозі між вказаними населеними пунктами автомобіль сірого кольору, який, як відомо свідку належить ОСОБА_12 . Після зупинки біля вказаного автомобіля свідок побачив ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, а пізніше з салону даного автомобіля вийшов ОСОБА_15 . На запитання слідчого щодо викрадення куртки, обвинуваченні сказали, що нічого не брали;

- пізніше під`їхав потерпілий та вказав, що його куртка знаходиться на ОСОБА_14 . Потерпілий впізнав куртку за пошкодженою змійкою. Назарав сказав, що це його куртка. Потерпілий вказав, що в зовнішній кишені знаходиться його паспорт, проте після огляду вказаної кишені паспорта не було виявлено. Потерпілий також впізнав ОСОБА_12 , як особу яка його побила. Після чого працівники міліції запропонували обвинуваченим проїхати до райвідділу. В зв`язку з тим, що останні почали чинити опір, виражалися грубою брутальною лайкою, працівники міліції застосували до ОСОБА_12 сльозогінний та наручники. В цей час ОСОБА_14 втік. Працівники міліції намагалися знайти ОСОБА_14 за допомогою ліхтарів. Пізніше ОСОБА_12 було доставлено до райвідділу. Крім того, свідок повідомив, що місце зупинки автомобіля ОСОБА_12 було освітлено за допомогою ліхтарів;

- наступного дня стосовно ОСОБА_12 був складений адміністративний протокол за ст. 130 КУпАП;

- також свідок повідомив, що наступного дня бачив ОСОБА_14 біля райвідділу, стосовно факту побиття обвинувачених працівниками міліції свідку нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_19 дав суду показання, що:

- 16.03.2015р. близько 23 години свідок в складі слідчої групи з дільничними інспекторами ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та водієм ОСОБА_24 виїхали в с. Кумарі на виклик щодо ДТП;

- пізніше їм черговий повідомив, що в смт. Врадіївка по вул. Первомайській вчинено грабіж, невідомі особи на автомобілі сірого кольору марки ВАЗ 21015 побили хлопця та забрали куртку. Повертаючись з с. Кумарі по дорозі до смт. Врадіївка побачили автомобіль сірого кольору марки ВАЗ 21015, який стояв посеред дороги. З слідчою групою також їхав працівник ОСОБА_36 на своєму службовому автомобілі. Зупинившись біля автомобіля в світлі фар побачили ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , які були в стані алкогольного сп`яніння. В цей час в свідка виникла підозра проте, що вказані особи можуть бути причетні до вчиненого злочину. Працівники міліції почали розпитувати в обвинувачених чи були ті на вул. Первомайській в смт. Врадіївка, та чи бачили когось там, на що стані відповіли, що вони нічого не знають. Після чого свідок разом з водієм ОСОБА_31 поїхали на вул. Первомайську в смт. Врадіївка за потерпілим;

- прибувши на місце події, вул. Первомайську в смт. Врадіївка, потерпілий повідомив свідку, що з автомобіля вийшли невідомі особи, які побили його та зняли куртку. Також потерпілий сказав, що він уже усе обшукав та знайшов свою сумку, проте куртки не знайшов. Після того, як потерпілий показав їм місце події свідок та водій також шукали куртку проте нічого не знайшли. Також свідок вказав, що на місці події було освітлення від ліхтаря, який розміщений на будинку ОСОБА_20 . При цьому свідок повідомив, що протокол огляду місця події не складався. Після чого свідок сказав щоб потерпілий разом зі своїм тестем їхали за ними та всі вони поїхали до місця де перебували обвинуваченні;

- коли вони з потерпіли під`їхали до автомобіля марки ВАЗ 21015 свідок побачив, що біля автомобіля з`явився ОСОБА_15 . Вийшовши з автомобіля потерпілий на запитання свідка, чи це ці особи його побили, останній вказав на ОСОБА_12 та ОСОБА_14 . Крім того, потерпілий впізнав на ОСОБА_14 свою куртку за кольором, фасоном, зовнішньою лівою кишеню та відсутньою другою з права заклепкою на комірі. Також потерпілий сказав, що в зовнішній лівій кишені мають бути його документи, проте їх там не виявилося. Після чого ОСОБА_14 почав говорити, що це його куртка. Працівники міліції запропонували ОСОБА_12 та ОСОБА_14 сісти в службовий автомобіль та поїхати до райвідділу для з`ясування обставин, при цьому свідок попередив про можливість застосування до них спеціальних засобів. Обвинувачені відмовлялися їхати та чинили працівникам міліції опір, розмахували руками та виражалися нецензурно, а після того як ОСОБА_12 штовхнув ОСОБА_22 , працівники міліції застосували до них фізичну силу та спеціальні засоби. Свідок застосовував сльозогінний газ щодо ОСОБА_14 . В цей час ОСОБА_14 побіг в чагарники та почав втікати, працівники міліції намагалися наздогнати останнього, проте не наздогнали. Після чого близько 02 години 17.03.2015р. ОСОБА_12 було доставлено до райвідділу. Пізніше, через півгодини, ОСОБА_12 відвезли в лікарню для освідування. Через 40 хвилин, після повернення з лікарні на ОСОБА_37 були складені адміністративні протоколи. В цей час свідок вносив відомості до ЄРДР. Пізніше, близько 06 години 17.03.2015р. свідок бачив ОСОБА_12 біля райвідділу, на якому не було видимих тілесних ушкоджень. Також свідок повідомив, що в подальшому бачив ОСОБА_12 близько 08 години та протягом дня до 17 години, на ОСОБА_12 не було видимих тілесних ушкоджень;

- вранці, близько 06 години, свідок з ОСОБА_38 та ОСОБА_28 поїхали в с. Кумарі за місцем проживання ОСОБА_14 з метою доставки останнього до райвідділу для відібрання пояснень. На пропозицію працівників міліції ОСОБА_14 добровільно погодився поїхати з ними до райвідділу. ОСОБА_14 був одягнутий в чорну балонову куртку, та як вказує свідок, це була не та куртка, в якій ОСОБА_14 був вночі. ОСОБА_14 повідомив працівникам міліції, що ту куртку він спалив в посадці, проте не пам`ятає місце. Також ОСОБА_14 повідомив, що документи він викинув. Обшук за місцем проживання ОСОБА_14 не проводився, оскільки не було санкції суду, а у свідка не було підстав для проведення обшуку без такої санкції. По дорозі вони також забрали ОСОБА_15 , який також добровільно погодився поїхати до райвідділу;

- по дорозі с. Кумарі до смт. Врадіївки вони зупинилися біля автомобіля ВАЗ 21015 для того щоб знайти документи потерпілого. ОСОБА_14 також брав участь у пошуках і саме він знайшов паспорт у чагарниках, та віддав його свідку. Після чого працівники міліції зупинили понятих, та в їх присутності був складений протокол про огляд паспорта;

- свідок зазначив, що після доставки ОСОБА_14 до райвідділу, він особисто усно роз`яснив останньому право не давати показання чи пояснення. Також свідок зазначив, що ОСОБА_14 не мав процесуального статусу підозрюваного та не був затриманий; 17.03.2015р. ОСОБА_14 брав участь в слідчій дії - пред`явлення його для впізнання потерпілому;

- по факту знайдення куртки потерпілого свідок повідомив, що вона була знайдена приблизно через десять днів з моменту події, після чого була оглянута в присутності потерпілого та повернута останньому;

- також свідок повідомив, що йому нічого не відомо по факту побиття обвинувачених працівниками міліції та жодних угод з потерпілим та свідком ОСОБА_10 в рамках кримінального провадження не укладались.

Свідок ОСОБА_39 дала суду показання, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_14 , а саме, що останній є її рідним сином та жив в нормальних умовах. ОСОБА_14 є інвалідом третьої групи з дитинства. Постійно допомагав батькам та односельцям. ОСОБА_14 є добрим, щирим та справедливим по відношенню до інших та ніколи не проявляв до інших агресію.

Крім того, свідок ОСОБА_39 дала суду показання, що:

- вранці приїхали працівники міліції та повідомили їй, що її син у смт. Врадіївка побив одного чоловіка і тому йому потрібно проїхати з ними до райвідділу. Після чого ОСОБА_14 поїхав з працівниками міліції до райвідділу, а свідок пішла до Врадіївської районної лікарні до потерпілого;

- також свідок дала показання, що ОСОБА_14 перебував вдома в тверезому стані, а лише пізно ввечері кудись пішов, та який був одягнений в джинси та балонову куртку сірого кольору. Наступного дня, він лише вранці повернувся додому одягнений в той самий одяг та був мокрим, оскільки в ночі йшов дощ;

- в лікарні вона побачила потерпілого, на якому не було тілесних ушкоджень, та почала його розпитувати про обставини його побиття. Потерпілий їй повідомив, що коли він йшов по вулиці до нього під`їхав автомобіль, з якого вийшли обвинувачені та ОСОБА_15 та побили його, оскільки обізналися. Після чого потерпілий вислизнув з куртки та втік, а нападники сіли в автомобіль та поїхали. В лікарні вона просила у потерпілого вибачення та пропонувала грошову допомогу на ліки, оскільки розуміла, що її син вчинив не правильно. Через адвоката потерпілого нею було сплачено останньому 3 000 грн.;

- з лікарні вона пішла до райвідділу де в коридорі побачила ОСОБА_14 , на якому не було видимих тілесних ушкоджень, однак ОСОБА_12 повідомив їй, що працівники міліції їх побили. Свідок не з`ясовувала хто побив та нікуди не зверталася по даному факту;

- в подальшому ОСОБА_12 та ОСОБА_14 направили направили на медичне обстеження та, після того як останні принесли медичні довідки, ОСОБА_14 відмовлявся давати будь-які показання, близько 17 години їх відпустили додому;

- також свідок повідомила, що їй відоме місце де відбувся напад, та там ніякого освітлення немає.

Суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_40 в частині повідомлених потерпілим обставин вчиненого злочину, оскільки потерпілий був допитаний під час судового розгляду, а ОСОБА_39 не була безпосередньо свідком вказаних подій.

Показання свідка в частині, що стосується одягу в який був одягнутий ОСОБА_14 напередодні вчинення злочину та вранці коли він повернувся додому, суд оцінює критично, оскільки вони не узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_14 , який дав показання, що весь час при вищевказаних подіях і до того моменту коли він 17.03.2015р. вранці прийшов додому він був одягнутий в спортивні штани та тонку куртку чорного кольору з капюшоном.

Суд також критично оцінює показання свідка щодо освітлення місця події, оскільки свідок не була безпосередньо присутня при вчиненні злочину, а тому не може знати про освітлення чи відсутність освітлення вказаного місця під час його вчинення.

Свідок ОСОБА_41 дала суду показання, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_12 , а саме, що останній є її рідним сином. Грідчин завжди допомагає сім`ї, сусідам, а також допомагає брату інваліду з лікуванням та оздоровленням. Грідчин не схильний до вчинення злочинів.

Крім того, свідок ОСОБА_41 дала суду показання, що:

- після повідомлення ОСОБА_14 про факт побиття потерпілого, свідок наступного дня пішла до потерпілого в лікарню, де потерпілий повідомив їй, що його били всі троє, в тому числі ОСОБА_15 , потерпілий говорив, що вони обізналися, після чого він вислизнув з куртки та втік, а нападники сіли в автомобіль та поїхали. В лікарні вона просила у потерпілого вибачення та пропонувала грошову допомогу на ліки. Через адвоката потерпілого нею було сплачено останньому 3 000 грн.;

- ОСОБА_12 повідомив свідку, що його побили працівники міліції, проте вони нікуди не зверталися по даному факту. Пізніше через три тижні ОСОБА_12 звернувся до лікарів з скаргами на біль в кишечнику, проте лікарі прописали лікування та не встановили жодних тілесних ушкоджень чи ушкоджень внутрішніх органів у ОСОБА_12 ;

- свідок дала показання, що раніше до вказаних подій її сина побили у смт. Врадіївка, після чого він лікувався. ОСОБА_12 повідомив свідку, що він в особі потерпілого обізнався щодо його кривдників;

- також свідок повідомила, що їй відоме місце де відбувся напад та там ніякого освітлення немає.

Суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_42 в частині повідомлених потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_6 обставин вчиненого злочину, оскільки потерпілий та обвинувачений ОСОБА_6 були допитані під час судового розгляду, а ОСОБА_43 не була безпосередньо свідком вчинених злочинів.

Суд критично оцінює показання свідка щодо освітлення місця події, оскільки свідок не була безпосередньо присутня при вчиненні злочину, а тому не може знати про освітлення чи відсутність освітлення вказаного місця під час в чинення злочину.

Вина обвинувачених також підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами:

- витягом з кримінального провадження № 0000089, згідно якого:

запис № 1 - 17.03.2015р. від потерпілого ОСОБА_11 надійшла заява. Правова кваліфікація: ч. 2 ст. 296 КК України. Фабула: 17 березня 2015 року о 00:20 годині ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, безпричинно та умисно спричинили ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді перелому передньої стінки лівої гайморової пазухи, закритої черепно-мозкової травми, що проявилося струсом головного мозку, садна обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

запис № 2 - 02.04.2015р. під час досудового розслідування слідчим самостійно виявлене кримінальне правопорушення. Правова кваліфікація ч. 2 ст. 186 КК України. Фабула: 17 березня 2015 року о 00:20 годині ОСОБА_4 переслідуючи корисливу мету та умисел на відкрите викрадення чужого майна, повторно, умисно та відкрито заволодів майном, що належить ОСОБА_11 , стягнувши з останнього балонову куртку сірого кольору, бувшу у використані, в кишені якої знаходився паспорт громадянина України, посвідчення тракториста-машиніста та код платника податків на ім`я ОСОБА_11 . З викраденим ОСОБА_4 зник та розпорядився ним на власний розсуд чим спричинив ОСОБА_11 матеріальні збитки на суму 450 гривень;

- висновком експерта № 155 від 02.04.2015р., згідно якого при проведенні експертизи здійснювався огляд потерпілого та було досліджено медичну картку № 672/148. Так, у висновку встановлено, що у ОСОБА_11 виявлено: перелом передньої стінки лівої гайморової пазухи, закрита черепно-мозкова травма, що проявилася струсом головного мозку, садна обличчя, які могли виникнути в строк і при обставинах вказаних у постанові від дії тупих твердих предметів, і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Будь-яких тілесних пошкоджень в області грудей і потилиці в наданих медичних документах не описано;

- довідкою Врадіївської центральної районної лікарні № 453 від 21.04.2015р. та довідки про вартість 1 л/дня без урахування вартості медикаментів, згідно яких потерпілий знаходився на лікуванні в хірургічному відділенні Врадіївської ЦРЛ з 17.03.2015р. по 30.03.2015р. Діагноз: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Вартість 1 л/дня без урахування вартості медикаментів складає 142 грн. 17 коп.;

- протокол огляду місця події від 23.03.2015р., згідно якого, в присутності понятих, на місці розташованому на відстані 3 м. від проїжджої частини дороги в напрямку на північ, навпроти домоволодіння ОСОБА_44 по АДРЕСА_2 , у кущах виявлено чоловічу балонову куртку темно-сірого кольору, яка була у використанні, у цілому стані без пошкоджень. Вказану куртку було вилучено та опечатано в пакет № 1;

- протоколом огляду речей від 23.03.2015р. з фототаблицею до нього, згідно якого, в присутності понятих, була оглянута чоловіча куртка темно-сірого кольору, яка була у використані. Потерпілий заявив, що дана куртка належить йому, та що він впізнає її за кольором, пошивом, розміром та відсутністю металевої заклепки;

- довідкою від 19.09.2015р., згідно якої вартість чоловічої куртки, яка була у використанні, станом на березень 2015 року становить 450 грн.;

- випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 17.03.2015р., згідно якої, за результатами медичного обстеження проведеного 17.03.2015р., ОСОБА_6 встановлено діагноз: алкогольна інтоксикація.

Судом, в порядку ст. 86, ч. 2 ст. 89 КПК України, доказ - відомості, що містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 17.03.2015р., згідно якого потерпілий ОСОБА_11 в пізнав ОСОБА_6 як особу, яка побила його, визнано недопустимими та припинено його дослідження в судовому порядку, оскільки органом досудового розслідування, в порушення приписів ч. 1 ст. 228 КПК України, попередньо, перед проведенням вказаної слідчої дії, було показано потерпілому особу, яка пред`являлась для впізнання.

Судом, в порядку ст. 86, ч. 2 ст. 89 КПК України, подані стороною захисту докази, а саме відомості, що містяться в протоколі пред`явлення ОСОБА_4 для впізнання від 17.03.2015р., протоколі огляду місця події від 17.03.2015р., протоколі огляду речей від 17.03.2015р., постанові про визнання речовими доказами та передання їх на зберігання від 07.04.2015р., окрім відомостей, які стосуються балонової куртки сірого кольору, яка була у використані, постанові про призначення дактилоскопічної експертизи від 17.03.2015р. та висновку експерта № 314 від 27.04.2015р., визнано недопустимими та припинено їх дослідження в судовому порядку, оскільки під час судового розгляду судом встановлено, що не заперечується стороною обвинувачення, що вказані докази були отримані з порушенням норм кримінального процесуального права.

Так, відомості, що містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 17.03.2015р., згідно якого потерпілий ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_4 як особу, яка побила його, визнано недопустимими та припинено його дослідження в судовому порядку, оскільки органом досудового розслідування, в порушення приписів ч. 1 ст. 228 КПК України, попередньо, перед проведенням вказаної слідчої дії, було показано потерпілому особу, яка пред`являлась для впізнання.

Відомості, що містяться в протоколі огляду місця події від 17.03.2015р., згідно якого був знайдений паспорт, посвідчення тракториста та довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру на ім`я потерпілого, визнано недопустимими та припинено його дослідження в судовому порядку, оскільки органом досудового розслідування, в порушення приписів ч. 7 ст. 223 КПК України та ч. 3 ст. 237 КПК України. В протоколі зазначено понятих, хоча як встановлено судом при проведенні вказаної слідчої дії понятих не було, водночас до проведення огляду місця події був залучений ОСОБА_4 , хоча він не зазначений в даному протоколі.

Європейський суд з прав людини застосував у своїй практиці, зокрема в рішеннях у справах Балицький проти України, Тейксейра де Кастро проти Португалії, Шабельник проти України різновид доктрини плодів отруєного дерева: коли визнаються недопустимими не лише докази, які безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і докази, які не були б отримані, якби не були отримані перші. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими. Положення ст. 86 КПК України, повністю відповідають практиці Європейського суду з прав людини щодо допустимості доказів.

Відтак, недопустимими є також докази зафіксовані протоколом огляду речей від 17.03.2015р., постановою про визнання речовими доказами та передання їх на зберігання від 07.04.2015р., окрім відомостей, які стосуються балонової куртки сірого кольору, яка була у використані, постановою про призначення дактилоскопічної експертизи від 17.03.2015р. та висновком експерта № 314 від 27.04.2015р., які були отриманні за допомогою відомостей, що містяться в протоколі огляду місця події від 17.03.2015р.

Крім того, суд зауважує, що прокурором в судовому засіданні наголошено на тому, що сторона обвинувачення не надавала суду вищевказані докази на підтвердження вини обвинувачених у вчинені інкримінованих останнім злочинів.

Судом також досліджено докази, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 :

- довідку Кумарівської сільської ради № 153/018/01 від 17.03.2015р., згідно якої ОСОБА_4 проживає разом з батьком - ОСОБА_45 та матір`ю ОСОБА_46 ;

- довідки Врадіївської центральної районної лікарні № 289 від 19.03.2015р. та № 448 від 20.04.2015р., згідно яких ОСОБА_4 на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває;

- акт медичного обстеження від 19.03.2015р., згідно якого ОСОБА_4 є здоровим та не страждає хронічним алкоголізмом і не має потреби в примусовому лікуванні в умовах відбуття покарання;

- вимогу про судимість № 57/2452 від 17.03.2015р. та вироки, згідно яких ОСОБА_4 було засуджено: вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 25.07.2005 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 24.04.2007 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; вироком Первомайського районного суду Миколаївської області від 29.09.2008 року за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 1000 грн.; вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 06.10.2009 року за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 5 років; вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 01.06.2010 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці;

- довідку про звільнення серії ЗАП № 00327 від 03.03.2014р., згідно якої ОСОБА_4 на підставі ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 21.02.2014 року умовно-достроково звільнений з Біленьківської ВК-99 на 1 рік 8 місяців 5 днів;

- постанову Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04.09.2014р., згідно якої ОСОБА_4 було визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП - злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, військовослужбовця;

- постанову Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04.09.2014р., згідно якої ОСОБА_4 було визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП - дрібне хуліганство;

- матеріали адміністративної справи № 474/156/15-п та постанову Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.02.2015р., згідно якої ОСОБА_4 було визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП - дрібне хуліганство;

- ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 11.02.2015р., згідно якої відносно ОСОБА_4 встановлено адміністративний нагляд строком на один рік;

- матеріали адміністративної справи № 474/264/15-п та постанову Врадіївського районного суду Миколаївської області від 17.03.2015р., згідно якої ОСОБА_4 було визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КУпАП - порушення правил адміністративного нагляду;

- матеріали адміністративної справи № 474/502/15-п та постанову Врадіївського районного суду Миколаївської області від 20.05.2015р., згідно якої ОСОБА_4 було визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КУпАП - порушення правил адміністративного нагляду повторно;

- характеристику Кумарівської сільської ради на ОСОБА_4 № 155/018-01 від 17.03.2015р., згідно якої останній за місце проживання зарекомендував себе посередньо, в побуті та в громадських місцях веде себе так, як вимагають правила поведінки. Заяв, скарг від громадян на поведінку ОСОБА_4 на адресу сільської ради не поступало.

Судом також досліджено докази, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 :

- довідку Кумарівської сільської ради № 152/018/01 від 17.03.2015р., згідно якої ОСОБА_6 проживає разом з матір`ю ОСОБА_41 , сестрою - ОСОБА_47 , братом - ОСОБА_48 , братом - ОСОБА_49 та вітчимом - ОСОБА_50 ;

- довідку Врадіївської центральної районної лікарні № 290 від 19.03.2015р., згідно якої ОСОБА_6 на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває;

- акт медичного обстеження від 19.03.2015р., згідно якого ОСОБА_6 є здоровим та не страждає хронічним алкоголізмом і не має потреби в примусовому лікуванні в умовах відбуття покарання;

- вимогу про судимість № 57/2453 від 17.03.2015р., згідно якої ОСОБА_6 є особою раніше не судимою;

- матеріали адміністративної справи № 474/263/15-п та постанову Врадіївського районного суду Миколаївської області від 19.03.2015р., згідно якої ОСОБА_6 було визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП - злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, військовослужбовця;

- матеріали адміністративної справи № 474/296/15-п та постанову Врадіївського районного суду Миколаївської області від 02.04.2015р., згідно якої ОСОБА_6 було визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП - керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції;

- матеріали адміністративної справи № 474/297/15-п та постанову Врадіївського районного суду Миколаївської області від 14.04.2015р., згідно якої провадження щодо ОСОБА_6 за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП - керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, вчинене повторно, було закрито в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення;

- характеристику Кумарівської сільської ради на ОСОБА_6 № 154/018-01 від 17.03.2015р., згідно якої останній за місце проживання зарекомендував себе з позитивної сторони, в побуті та громадських місцях веде себе так, як того вимагають правила поведінки. ОСОБА_6 працьовитий, відповідальний, товариський, доброзичливий, подільчивий, завжди готовий прийти на допомогу. Заяв, скарг від громадян на поведінку ОСОБА_6 на адресу сільської ради не поступало.

Суд зазначає, що в порядку ст. 88 КПК України, зазначені вище докази, які стосуються судимостей обвинувачених та вчинення ними інших правопорушень не беруться судом до уваги, як недопустимі докази на підтвердження винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів, а беруться до уваги лише як докази, що характеризують особу обвинувачених.

В судовому засіданні 16.07.2015р. захисником обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 заявлено клопотання про грубе порушення КПК України при досудовому розслідуванні слідчим СВ Врадіївського РВ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_19 , а саме ОСОБА_4 , будучи фактично затриманим слідчим, не було роз`яснено ст. 63 Конституції України, не було складено протоколу затримання, та не було роз`яснено право на захист.

02.09.2015р. захисником обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 було подано заяву про факти суттєвого порушення прав людини і основоположних свобод при проведенні досудового слідства щодо ОСОБА_4 обґрунтовуючи її наступним.

На думку захисника, щодо ОСОБА_4 в ході досудового слідства були допущені суттєві порушення прав людини і основоположних свобод, передбачених ст. 5 та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституцією України та Кримінальним процесуальним кодексом України.

Так захисник зазначає, що о 01 год. 10 хв. 17 березня 2015 року було зареєстровано заяву потерпілого ОСОБА_11 про вчинене кримінальне правопорушення, про що був складений відповідний протокол. Після того, як працівники міліції побачили на дорозі між с. Кумарі та смт. Врадіївкою автомобіль, який належить ОСОБА_6 , та особи які знаходилися біля нього - ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , вони одразу запідозрили останніх у вчиненні злочину щодо потерпілого.

Залучаючи ОСОБА_4 до участі в проведенні огляду місця події і свідомо знаючи, що стосовно ОСОБА_14 існує обґрунтована підозра в причетності його до вчинення кримінального правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_11 , слідчий не роз`яснив ОСОБА_4 його процесуальні права, чим грубо порушив право на захист.

Своїми незаконними діями при проведенні огляду місця події слідчий істотно порушив права, передбаченні чинним Кримінальним процесуальним кодексом України, Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст.ст. 42 та 223 КПК України.

Крім того, захисник зазначив, що ОСОБА_4 протягом дня 17 березня 2015 року перебував у приміщенні райвідділу і брав участь у слідчих діях, зокрема, брав участь в впізнанні потерпілим, який його впізнав, як особу, яка заподіяла йому тілесні ушкодження.

Таким чином, як стверджує захисник, ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. 209 КПК України, фактично був затриманий слідчім саме через підозру у вчиненні кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_11 .

У період находження ОСОБА_4 в приміщенні райвідділу 17 березня 2015 року від нього було отримано пояснення співробітником Врадіївського РВ ОСОБА_51 , при цьому ОСОБА_4 не був повідомленим про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання.

Згідно з нормами КПК України, враховуючи, що потерпілий у присутності слідчого прямо вказав на ОСОБА_4 , як на особу, яка відносно нього вчинила кримінальне правопорушення, слідчий зобов`язаний був відразу після доставки ОСОБА_4 в райвідділ оформити протокол затримання, роз`яснити його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу, і доставити його до слідчого судді.

Не виконавши жодної вимоги КПК України, слідчій Багрін після проведення слідчих дій відпустив ОСОБА_4 додому.

Таким чином, на думку захисника незважаючи на те, що безпосередньо після вчинення правопорушення потерпілий та сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події прямо вказували слідчому на те, що саме ОСОБА_4 щойно вчинив правопорушення, слідчий не виконав відносно нього вимоги діючого кримінального процесуального законодавства, чим грубо порушив право ОСОБА_4 на захист. Були суттєво порушені вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та діючого кримінально процесуального законодавства, зокрема ст.ст. 2, 9, 12, 20, п. 4 ч. 2 ст. 87, ч.ч. 1, 4, 5 ст. 208, ст. 210, 276 КПК України.

Щодо порушення права ОСОБА_4 на захист суд зазначає, що 22.07.2015р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за № 0000007, за ознаками ч. 1 ст. 374 КК України.

За результатами проведеного досудового розслідування старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Миколаївської області радником юстиції ОСОБА_52 30.10.2015р. винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Хоча ні обвинувачений, ні його захисник не оскаржили, в порядку передбаченому ст.ст. 303 та 304 КПК України, постанову про закриття кримінального провадження до слідчого судді, який б підтвердив чи спростував обґрунтованість та законність вказаної постанови, однак суд оцінює її виходячи з вимог ст.ст. 84-89 КПК України.

Так, з постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що в основу її обґрунтування було покладено свідчення ОСОБА_19 , який дав пояснення, що особисто роз`яснив ОСОБА_4 зміст ст. 63 Конституції України. ОСОБА_4 у кримінальному провадженні не затримувався та йому було призначено захисника.

Також у постанові зазначено, що ОСОБА_4 пояснив, що працівники Врадіївського РВ УМВС до нього не застосовували міри фізичного та психологічного впливу ні відразу після доставки до райвідділу, ні в подальшому в ході судового розслідування. Йому був своєчасно наданий захисник і його права на досудовому розслідуванні ніхто не порушував.

В судовому засіданні ОСОБА_4 заперечив щодо обставин вказаних у постанові та зазначив, що було порушено його право на захист.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) у п.п. с) п. 1 ст. 5 визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі.

Водночас ч. 4 ст. 40 КПК України визначено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, не маючих на те законних повноважень, забороняється.

Частиною 5 ст. 208 КПК України визначено, що про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

Відповідно до ст. 209 КПК України, особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Нечипорук і Йонкало проти України (яке стало остаточним 21.04.2011р.), щодо задокументованого міліцією як затримання на підставі підозри у вчиненні ним адміністративного правопорушення, зазначив, що протягом цього періоду із заявником поводилися як із підозрюваним у кримінальній справі стосовно вбивства пані ОСОБА_53 . Так, у зв`язку з цим убивством заявника допитував слідчий і він зізнався в його вчиненні, міліція провела обшуки за місцем його реєстрації та фактичним місцем проживання. Дивлячись за зовнішнім втіленням чи використаними формулюваннями та концентруючись на реальності ситуації, Суд визнає, що адміністративне затримання заявника було насправді частиною тримання його під вартою, про яке йдеться в пункті 1(c) статті 5, як підозрюваного у кримінальній справі про вбивство, але без забезпечення його процесуальних прав як підозрюваного, зокрема, його права на захист (див. рішення у справі Кафкаріс проти Кіпру і Доронін проти України). У згаданій справі Доронін проти України (п. 56) Суд визнав, що така поведінка органів влади суперечить принципу юридичної визначеності, є свавільною і несумісною з принципом верховенства права.

Як встановлено судом 17 березня 2015 року на прохання слідчого ОСОБА_19 . ОСОБА_4 поїхав з працівниками міліції до Врадіївського РВ. Під час перебування ОСОБА_4 у Врадіївському РВ за його участю проводилося ряд слідчих дій, а саме: від ОСОБА_4 було відібрано пояснення по факту кримінального провадження та ОСОБА_4 було пред`явлено для впізнання потерпілому ОСОБА_11 . Також ОСОБА_4 брав участь в проведенні огляду місця події.

Судом не встановлено, що ОСОБА_4 фактично був затриманий, оскільки йому не повідомлялось про його затримання, не складався відповідний протокол, він вільно міг пересуватися по приміщенню Врадіївського РВ та поза ним, та як зазначив сам ОСОБА_4 він не вважав себе затриманим.

Проте судом встановлено, що 17.03.2015р. з ОСОБА_4 поводились як з підозрюваним по даному кримінальному провадженню, оскільки від нього було відібрано пояснення в рамках даного кримінального провадження та проведено за його участю слідчі дії, зокрема проведено впізнання його потерпілим ОСОБА_11 .

Згідно постанови старшого слідчого відділу прокуратури Миколаївської області 17.03.2015р. у ОСОБА_4 було відібрано пояснення з приводу скоєння хуліганських дій та грабежу ОСОБА_11 07.04.2015р. ОСОБА_4 протокольно було роз`яснено право на захист та призначено захисника.

Суд зауважує, що факт повідомлення 17.03.2015р. ОСОБА_4 про його права слідує лише з показань слідчого ОСОБА_19 , який пояснив суду, що повідомив ОСОБА_4 про його права в усній формі. Однак, суд критично оцінює показання ОСОБА_19 , оскільки факт повідомлення про права ОСОБА_4 не підтверджується іншими доказами та заперечуються ОСОБА_4 .

Відповідно п.п. а), b), с) п. 3 ст. 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Статтею 42 КПК України визначено права підозрюваного, так зокрема підозрюваний має право: знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують; бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення; на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, а також після першого допиту - мати такі побачення без обмеження їх кількості й тривалості; на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних дій; на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату; не говорити нічого з приводу підозри проти нього, обвинувачення або у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання; давати пояснення, показання з приводу підозри, обвинувачення чи в будь-який момент відмовитися їх давати.

Враховуючи вищевикладене в сукупності суд, в порядку ст. 87 КПК України, визнає істотним порушення прав людини і основоположних свобод, а саме порушення права ОСОБА_4 на захист та отримання від нього пояснень 17.03.2015р., так як він не був повідомлений про своє право відмовитися від давання пояснень та залучався до слідчої дії фактично як підозрюваний проте йому не було роз`яснено його права.

Частини 1 та 3 ст. 87 КПК України передбачає недопустимість доказів отриманих внаслідок порушення прав людини і основоположних свобод під час будь-якого судового розгляду, однак суд зазначає, що пояснення відібрані від ОСОБА_4 17.03.2015р. не були предметом судового дослідження, як доказ на підтвердження винуватості останнього у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а були дослідженні судом виключно в частині, що стосується порушення прав обвинуваченого. Протоколи за результатами проведених слідчих дій за участю ОСОБА_4 були визнанні судом недопустимими в порядку визначеному ч. 2 ст. 89 КПК України.

Водночас, суд наголошує на тому, що в основу даного вироку покладенні показання обвинувачених, потерпілого, свідків та докази досліджені в судовому засіданні, та які визнані судом допустимими.

Стосовно твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , про порушення слідчим ОСОБА_19 приписів ст. 276 КПК України, суд зазначає, що відповідно до ст. 276 КПК України, рішення про повідомлення про підозру приймається слідчим за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, проте без визначення процесуального строку, на протязі якого слідчий повинен вчинити цю процесуальну дію

Крім того, за ч. 4 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, не маючих на те законних повноважень, забороняється.

Щодо заяв обвинувачених про факт побиття їх працівниками міліції 17.03.2015р. у Врадіївському РВ суд зазначає, що 16.07.2015р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за № 0000003, за ознаками ч. 2 ст. 365 КК України.

За результатами проведеного досудового розслідування старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Миколаївської області радником юстиції ОСОБА_52 30.10.2015р. винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Хоча ні обвинувачені, ні їх захисники не оскаржили, в порядку передбаченому ст.ст. 303 та 304 КПК України, постанову про закриття кримінального провадження до слідчого судді, який б підтвердив чи спростував обґрунтованість та законність вказаної постанови, однак суд оцінює її виходячи з вимог ст.ст. 84-89 КПК України.

Так з постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що в основу її обґрунтування було покладено показання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , працівників міліції: ОСОБА_25 , ОСОБА_54 , ОСОБА_26 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_19 , ОСОБА_57 та матеріали службового розслідування.

Старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Миколаївської області встановлено, що ОСОБА_4 самостійно спростував факт застосування до нього незаконних методів фізичного та психологічного впливу працівниками Врадіївського РВ УМВС. Показання ОСОБА_6 щодо застосування до нього працівниками Врадіївського РВ УМВС незаконних методів фізичного та психологічного впливу, спростовано в ході досудового розслідування.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_6 заперечили щодо обставин вказаних у постанові та наполягали на тому, що 17.03.2015р. їх побили працівники міліції.

Відповідно до ст. 3 Конвенції, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Нечипорук і Йонкало проти України (яке стало остаточним 21.04.2011р.) зазначив, що твердження про погане поводження повинні бути підкріплені належними доказами. Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Коли вся чи значна частина інформації стосовно подій, про які йдеться, відома винятково органам влади - як це має місце у справі щодо ув`язнених осіб, які перебувають під контролем органів влади, - і коли у таких осіб під час їхнього ув`язнення з`являються тілесні ушкодження, це породжує відповідні обґрунтовані презумпції факту. При цьому тягар доведення можна вважати покладеним на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення.

Водночас суд наголошує на тому, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у Врадіївському РВ лише протягом 17.03.2015р. та залишили приміщення Врадіївського РВ ввечері цього ж дня.

Таким чином, в даному випадку, враховуючи практику Європейського суду з прав людини та критерій доведення поза розумним сумнівом, тягар доведення щодо факту застосування працівниками міліції незаконних методів фізичного та психологічного впливу не може бути в цілому покладений на органи влади.

Обвинувачені, заявляючи про факт застосування до них 17.03.2015р. працівниками міліції фізичного та психологічного впливу, не надали належних доказів, та зазначили, що з приводу вказаних подій, ні вони, ні інші особи не зверталися до медичних установ, з метою фіксації тілесних ушкоджень, чи до правоохоронних органів або інших установ, організацій з відповідними заявами. ОСОБА_6 пояснив, що він звертався до лікарів через три тижні після вказаних подій, однак лікарями не було зафіксовано тілесних ушкоджень у нього.

В сукупності вищевикладеного вбачається, що обвинуваченими не доведено поза розумним сумнівом факт застосування щодо них працівниками міліції незаконних методів фізичного та психологічного впливу.

Щодо тверджень обвинувачених та захисників, що мотивом вчинення обвинуваченими злочину проти потерпілого були не хуліганські мотиви, а бажання помсти, та що обвинувачені помилково прийняли потерпілого за свого кривдника, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 296 КК України передбачено покарання за вчинення хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинене групою осіб.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22.12.2006р. Про судову практику у справах про хуліганство (далі - Постанова) роз`яснено судам, що необхідно встановлювати всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясовувати, чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства.

Відповідно до п. 4 Постанови, суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій.

Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи.

Пунктом 5 Постанови визначено, що за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень.

Сторона захисту стверджує, що обвинуваченні нанесли тілесні ушкодження для потерпілого лише виключно з мотивів помсти для особи, яка їх раніше побила, однак суд зазначає, що вказані твердження спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_10 .

Так потерпілий дав показання, що обвинуваченні нічого не пояснюючи почали його бити та намагалися затягти до салону автомобіля, а після того як він від них вирвався, обвинуваченні наздогнали його та знов почали бити. При цьому, жодної розмови про іншу бійку чи інших осіб не було. Обвинуваченні виражалися нецензурною лайкою.

Свідок ОСОБА_10 дав суду показання, що на виїзді з смт. Врадіївки побачили потерпілого. В цей момент хтось в автомобілі запропонував зупинитися та побити потерпілого. Розмови про те, що потерпілий це особа, яка раніше побила обвинувачених в автомобілі не було. Під час бійки обвинуваченні виражалися нецензурною лайкою.

Суд також зауважує, що показання обвинувачених про дані обставини є суперечливими, так за однією версією обвинувачених - після того як потерпілий вирвався і втік від них, вони сіли до автомобіля та поїхали, а за другою - після того як вони підтягнули потерпілого до фари автомобіля та роздивилися його обличчя відпустили останнього. При цьому ОСОБА_6 дав суду показання, що під час бійки, фари його автомобіля були вимкнені.

З доказів поданих стороною на підтвердження мотивів вчинення обвинуваченими злочинів вбачається, що ОСОБА_6 з 25.01.2015р. по 02.02.2015р. перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом струс головного мозку, гематоми обличчя. ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України - легкі тілесні ушкодження.

Інших доказів, на підтвердження обставин щодо мотивів вчинення злочинів, стороною захисту суду не було надано.

Згідно наданих стороною обвинувачення ухвал про закриття кримінальних проваджень від 26.02.2015р. та 04.03.2015р., кримінальні провадження були закритті щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в зв`язку з відмовою потерпілих від обвинувачення.

Крім того, суд зазначає, що хуліганство проявляється в грубому порушені громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства. Законодавством України та моральними засадами суспільства визначено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, а тому суд вважає, що самосуд є проявом неповаги до суспільства та правил поведінки запроваджених у ньому.

Перевірив та оцінив вказані докази в їх сукупності з метою встановлення обставин, що мають значення для даного кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ наданий сторонами з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд вважає вказані докази достатніми та такими, що повністю доводять вину обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, групою осіб, кваліфікував їх дії за ч. 2 ст. 296 КК України та вину обвинуваченого ОСОБА_4 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений повторно, кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 296 та ч. 2 ст. 186 КК України, суд враховує скоєння обвинуваченим злочинів, що відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочину середньої тяжкості та тяжкого злочину, те, що вказана особа позитивно характеризується по місцю проживання, є особою раніше неодноразово судимою за аналогічні та інші злочини, обставини, які обтяжують покарання - рецидив злочинів і вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та враховуючи думки учасників кримінального провадження, вважає можливим призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у межах санкцій, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України часткового приєднати до покарання призначеного цим вироком, невідбуту частину покарання за вироком Врадіївського районного суду від 03.03.2014 року та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 296 КК України, суд враховує скоєння обвинуваченим злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочину середньої тяжкості, та те, що вказана особа є раніше не судимою, за місцем проживання характеризується позитивно, обставини, які обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, відсутність обставини, які пом`якшують покарання, враховуючи думки учасників кримінального провадження, вважає можливим призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 296 КК України, із звільненням останнього, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробовуванням з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Щодо заявленого прокурором Врадіївського району в інтересах держави в особі Врадіївської районної ради цивільного позову про стягнення з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в солідарному порядку коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину, у розмірі 1 900 грн. 38 коп., суд зазначає наступне.

В судовому засіданні прокурор підтримав цивільний позов в повному обсязі та просив його задовольнити, обвинувачені цивільний позов визнали.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч. 2 ст. 1191 ЦК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину (ч. 1 ст. 1206 ЦК України).

Відповідно до 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

У відповідності до ч. 1 ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Частиною 1 ст. 129 КПК України визначено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно довідки Врадіївської центральної районної лікарні № 453 від 21.04.2015р. та довідки про вартість 1 л/дня без урахування вартості медикаментів, потерпілий знаходився на лікуванні в хірургічному відділенні Врадіївської ЦРЛ з 17.03.2015р. по 30.03.2015р. Діагноз: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Вартість 1 л/дня без урахування вартості медикаментів складає 142 грн. 17 коп. Всього на лікування потерпілого було витрачено 1 990 грн. 38 коп.

Враховуючи вищевикладене цивільний позов прокурора про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь Врадіївської районної ради витрат на лікування потерпілого в сумі 1 990 грн. 38 коп. є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Щодо цивільного позову потерпілого про стягнення на його користь в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 35 000 грн. 00 коп. моральної шкоди суд зазначає наступне.

В судовому засіданні потерпілий підтримав цивільний позов в повному обсязі та просив його задовольнити.

ОСОБА_4 не визнав цивільний позов в повному обсязі та зазначив, що 3 000 грн. сплаченні ним для потерпілого в рахунок відшкодуванням матеріальної шкоди.

ОСОБА_6 не визнав цивільний позов в повному обсязі та зазначив, що 3 000 грн. сплаченні ним для потерпілого в рахунок відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди.

Пунктом 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004р. Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями Цивільного кодексу України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 р. № 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; у приниженні честі та гідності фізичної особи.

Згідно ч.ч. 3 та 4. ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів

Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (далі - Постанова) визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Так, з досліджених в рамках даного кримінального провадження, доказів підтверджується факт заподіяння обвинуваченими потерпілому тілесних ушкоджень та перебування останнього, у зв`язку з цим на стаціонарному лікуванні протягом 14 днів.

Обґрунтовуючи свої вимоги потерпілий, в цивільного позову, вказує, що в результаті спільних протиправних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, він був змушений терпіти фізичний біль та моральні страждання: приниження честі та гідності перед його дітьми і знайомими односельцями, незручності в особистому житті та порушенні нормальних життєвих зв`язків, весь час він вимушений був лікуватися у Врадіївській ЦРЛ та проходити складні медичні обстеження, в зв`язку з чим був порушений нормальний спосіб його життя.

В даний час потерпілий не може займатися своїми звичними заняттями, перебуває в стані постійного стресу, так як його здоров`я серйозно піддірване, в зв`язку з чим потерпілий змушений докладати зусиль для організації свого життя.

Також потерпілий зазначає, що внаслідок спричинених тілесних ушкоджень у нього більш ніж тридцять днів сильно боліла голова в місцях ушкоджень, що унеможливлювало нормальне дихання та прийняття їжі, в результаті чого погіршився сон та апетит.

Згідно розписок від 01.04.2015р. та 09.04.2015р. потерпілий отримав від ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в рахунок часткового відшкодування матеріальної та моральної шкоди по 3 000 грн. з кожного, однак суд зауважує, що з вказаних розписок не вбачається, в якому розмірі обвинуваченими було відшкодовано потерпілому матеріальну шкоду, а в якому - моральну шкоду.

Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує ступінь та форму вини обвинувачених, характер психологічного стресу, який отримав потерпілий після його побиття, характер та тривалість вимушених змін в його житті, пов`язаних з лікуванням та участю в кримінальному провадженні, перенесені ним психоемоційні та моральні страждання, та приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування обвинуваченими в солідарному порядку завданої потерпілому моральної шкоди в сумі 10 000 грн. 00 коп..

Згідно вимог ст. 100 КПК України речові докази по кримінальному провадженні - балонова куртка сірого кольору, яка була у використанні, та згідно розписки від 08.04.2015р. передана на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_11 , підлягає залишенню останньому, як законному власнику.

Керуючись ст.ст. 100, 128, 129, 368-371, 374 КПК України, суд, -

вирішив:
Визнати ОСОБА_4 винуватими у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України і призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки

- за ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання призначеного цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Врадіївського районного суду від 03.03.2014 року, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

До набрання вироком суду законної сили, міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного його затримання, тобто з 07.04.2015р. зарахувавши, в порядку передбаченому ст. 72 КК України, у строк покарання час тримання під вартою.

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, якщо він протягом встановленого судом іспитового строку - 2 (два) роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Цивільний позов прокурора Врадіївського району в інтересах держави в особі Врадіївської районної ради до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про стягнення витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину - задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь Врадіївської районної ради кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину в розмірі 1 900 (одна тисяча дев`ятсот) грн. 38 коп.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп..

Речові докази по кримінальному провадженню - балонову куртку сірого кольору, яка була у використанні, залишити ОСОБА_11 , як законному власнику.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченим та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію цього вироку.

Суддя ОСОБА_1