УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №288/161/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 286 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
адвоката: ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 03 червня 2015 року,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя
АДРЕСА_1 , громадянина України, не
одруженого, в силу ст. 89 КК України, не
судимого,-
засуджено за ст. 286 ч. 2 КК України - на 4 (чотири) роки позбавлення волі без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 3 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: - не виїжджатиме за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомлятиме кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання; періодично буде з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Контроль за поведінкою обвинуваченого покладено на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання обвинуваченого.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3.б), 10.1, 11.2, 12.1. 12.4. Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 03.06.2015 року скасувати через застосування закону, який не підлягає застосуванню, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 03.06.2015 року стосовно ОСОБА_7 має бути скасований в частині призначеного останньому покарання через застосування закону, який не підлягає застосуванню, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
На думку прокурора, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 65 КК України, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та інші обставини, що впливають на призначене покарання. Не враховано, що ОСОБА_7 є особою раніше двічі судимою за вчинення умисних злочинів, у тому числі із застосуванням звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком. Таким чином, державою в особі суду вже двічі надавалась можливість ОСОБА_7 виправитись, однак останній знову вчинив злочин, внаслідок якого настала смерть особи. Зазначене також свідчить про те, що попередні заходи кримінального характеру, передбачені законом не попередили вчинення ОСОБА_7 нових злочинів.
Однак суд першої інстанції безпідставно в черговий раз звільняє ОСОБА_7 від відбування покарання, навіть не застосовує додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Апелянт вважає, що покарання із звільненням від відбування з випробуванням, яке призначене ОСОБА_7 судом, не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його наслідкам і є явно несправедливим за своєю м`якістю.
На апеляційну скаргу прокурора надійшли заперечення захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 , в яких вони просять залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 03 червня 2015 року без зміни, посилаючись на те, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 66 КК України було встановлено обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.
Судом враховано також і думку потерпілої, яка просить не застосовувати сувору міру покарання та не позбавляти права керування транспортними засобами ОСОБА_7 , оскільки це є додатковим джерелом його доходу.
Потерпіла також в запереченнях зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 надав допомогу при похованні загиблого та допомагає і по сьогоднішній день утримувати потерпілій ОСОБА_9 її дитину. Крім того потерпіла наголошує, що дії ОСОБА_7 внаслідок яких загинув її чоловік не були навмисними, вони все життя були друзями.
Заслухавши доповідача по справі, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з наведених мотивів, думку потерпілої ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 підтверджуються зібраними і дослідженими в судовому засіданні доказами та будь ким з можливих апелянтів не оспорюються.
Вирок суду 1-ї інстанції ґрунтується на перевірених в судовому засіданні доказах, яким суд надав вірну оцінку, здійснивши правильні юридичні висновки, які є достатньо обґрунтованими та належним чином мотивованими.
Кваліфікація протиправних дій ОСОБА_7 за ст. 286 ч.2 КК України, як порушення правил дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_13 є правильною та будь-яких сумнівів не викликає.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України, врахуванням суспільної небезпеки вчиненого злочину, характеристики винної особи, думки потерпілої, а також обставин, передбачених ст.ст. 66, 67 КК України.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи прокурора про те, що вирок суду в частині позбавлення права керувати ОСОБА_7 транспортними засобами та в частині призначення покарання підлягає скасуванню наслідок м`якості.
Суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 за ст. 286 ч.2 КК України покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, встановивши максимальний іспитовий термін 3 (три) роки та поклавши на обвинуваченого обов`язки відповідно до вимог ст. 76 КК України, при цьому прийшов до обгрунтовваного висновку не застосовувати до ОСОБА_7 , додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами, з урахуванням характеру наслідків та обставин вчинення злочину, його відношення до вчиненого необережного злочину, а також і думки потерпілої ОСОБА_9 щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_7 виду і розміру покарання.
Судом першої інстанції в повній мірі враховано всі обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також і те, що обвинувачений ОСОБА_7 добровільно відшкодував спричинені потерпілій ОСОБА_9 матеріальні збитки, в силу ст. 89 КК України є не судимим, вину визнав повністю та розкаявся за вчинене кримінальне правопорушення, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має молодий вік, обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
Крім того, потерпіла ОСОБА_9 під час судового розгляду та апеляційного розгляду кримінального провадження просила не застосовувати обвинуваченому ОСОБА_7 сувору міру покарання та не наполягала на позбавленні обвинуваченого права керувати транспортним засобом, оскільки це є додатковим джерелом його доходу та надає можливість в подальшому, відшкодовувати потерпілій завдану шкоду.
Сам обвинувачений ОСОБА_7 після вчинення злочину повністю відшкодував потерпілій заподіяні збитки, надавши також кошти на поховання загиблого ОСОБА_13 , у даний час продовжує надавати допомогу у вихованні неповнолітньої дитини потерпілої ОСОБА_9 сина ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що безпосередньо підтвердила у своїх запереченнях та під час апеляційного розгляду провадження і сама потерпіла.
Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, вважати призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 надмірно м`яким та несправедливим у апеляційного суду підстав немає, а тому й відсутні будь-які вагомі обставини щодо необхідності скасування вироку Попільнянського районного суду Житомирської області від 03.06.2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , постановлення нового вироку та призначення обвинуваченому більш суворої міри покарання.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 03 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3-х місяців з дня проголошення.

Судді: