Ухвала

іменем україни

8 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_16,
суддів ОСОБА_17 і ОСОБА_18
при секретарі судового засідання ОСОБА_19,
захисника ОСОБА_20,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 громадянина України, раніше судимого, востаннє 16.04.2009 року за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця та мешканця АДРЕСА_2 такого, що судимості не мав,

ОСОБА_8,

ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця та мешканця АДРЕСА_3 громадянина України, раніше судимого, востаннє 14.03.2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;

за участю прокурора ОСОБА_23,
ВСТАНОВИЛА:

З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернулись захисники засуджених адвокати ОСОБА_20, ОСОБА_21 та ОСОБА_22 з вимогами про перевірку судових рішень щодо ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 відповідно.

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 9 грудня 2014 року ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 кожного засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України та за цим законом призначено покарання у виді позбавлення волі: ОСОБА_7 - строком на 8 років із конфіскацією належного на праві власності майна; ОСОБА_6 - строком на 9 років із конфіскацією належного на праві власності майна; ОСОБА_8 - строком на 9 років із конфіскацією належного на праві власності майна. За сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України ОСОБА_8 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років із конфіскацією належного на праві власності майна.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 1 427 грн. 97 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, а також на відшкодування моральної шкоди на користь цього ж потерпілого з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 по 30 000 грн., з ОСОБА_7 - 15 000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17 квітня 2015 року вирок залишено без зміни.

В касаційній скарзі захисник ОСОБА_20 посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону як судом першої інстанції при постановленні вироку, так і апеляційним судом при перевірці цього вироку в апеляційному порядку, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Мотивуючи касаційну скаргу захисник вказує на те, що вирок обґрунтовано неналежними доказами, у тому числі й такими, що не були безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, вину ОСОБА_7 у заволодінні майном потерпілого та заподіянні останньому тілесних ушкоджень не доведено. Захисник ОСОБА_20 вважає, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 296 КК України. Крім того, скаржниця зазначає, що апеляційний суд неналежно розглянув її апеляційну скаргу на вирок.

Захисник ОСОБА_21 оскаржуючи ухвалу апеляційного суду твердить про недотримання цим судом вимог ст. 419 КПК України. Зокрема, захисник вказує, що апеляційний суд в ухвалі навів перелік доказів, не перевіривши їх та не проаналізувавши, не перевірив правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 та не навів переконливих відповідей на доводи апеляційних скарг його та засудженого ОСОБА_6 Крім того, як вбачається зі змісту касаційної скарги ОСОБА_21, останній не погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_6 та, висловлюючи думку останнього, вважає за необхідне кваліфікувати їх за ч. 2 ст. 296 та ч. 2 ст. 186 КК України. Зазначає захисник й про те, що судом ОСОБА_6 призначено суворе покарання. Захисник просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий апеляційний розгляд.

Адвокат ОСОБА_22 не погоджується з висновком суду щодо доведеності вини засудженого ОСОБА_8, кваліфікацією дій останнього та з видом і розміром призначеного засудженому покарання. Так захисник ОСОБА_22 твердить, що у вироку відсутні докази наявності попередньої змови між ОСОБА_8 та іншим засудженими на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном. Вважає, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки той за вказівкою ОСОБА_6 лише заволодів обручкою потерпілого і не брав участі у його побитті.

Захисник також звертає увагу касаційного суду на те, що сума, стягнута судом у вироку на відшкодування матеріальної шкоди не підтверджена матеріалами провадження, а також вказує на безпідставність стягнення із ОСОБА_8 коштів на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки матеріали справи містять дані про сплату матірʼю ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_12 коштів на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної останньому.

Окрім зазначеного, захисник ОСОБА_22 наводить доводи й про те, що суд при призначенні покарання неналежно врахував дані про особу ОСОБА_8, зокрема стан його здоровʼя, стан здоровʼя його дитини й цивільної дружини, що вплинуло на призначення занадто суворого покарання, як за розміром так і за видом.

Захисник ОСОБА_22 посилається також і на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону апеляційним судом при розгляді апеляційних скарг. Так, скаржник вказує, що апеляційний суд не тільки не надав відповіді на всі доводи апеляційної скарги, а навіть не навів їх у повному обсязі в своїй ухвалі. Захисник ОСОБА_22 просить скасувати судові рішення та призначити новий судовий розгляд.

ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 визнано винуватими у тому, що вони у стані алкогольного спʼяніння 16 грудня 2013 року о 2 годині по АДРЕСА_4, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоровʼя потерпілого ОСОБА_12 - завдаючи останньому удари в область грудей, а коли той впав на землю - ногами по голові, вчинили напад на нього, під час якого заволоділи його майном та грошима на загальну суму 1 719 грн. 44 коп. та заподіяли тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_20, яка підтримала свою касаційну скаргу, прокурора, яка вважала судові рішення законними та обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів вважає, що касаційна скарга захисника ОСОБА_21 підлягає задоволенню, а касаційні скарги захисників ОСОБА_20 та ОСОБА_22 - частковому задоволенню.

Ухвала апеляційного суду це судове рішення вищого суду щодо законності та обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною та обґрунтованою. Крім того, ухвала апеляційного суду за своїм змістом має відповідати вимогам ст. 419 КПК України, відповідно до пункту другого частини першої якої в мотивувальній частині ухвали необхідно зазначити короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; встановлені судом першої інстанції обставини; встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до частини другої вказаної статті при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Для наведення в ухвалі таких підстав апеляційний суд має проаналізувати всі доводи, що містяться в апеляції і на кожен із них дати відповідь.

Залишаючи апеляційні скарги захисників ОСОБА_21, ОСОБА_22 та ОСОБА_20 а також засудженого ОСОБА_6 та прокурора без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 без зміни, апеляційний суд зазначених положень закону не дотримався.

В апеляційних скаргах захисники ОСОБА_21, ОСОБА_22 та ОСОБА_20 не погоджувались із вироком та всі стверджували про відсутність у вироку доказів щодо попередньої змови між засудженими на розбійний напад, а звідси й про неправильну кваліфікацію дій засуджених.

Захисник ОСОБА_21 в апеляційній скарзі стверджував що ОСОБА_6 вчинив хуліганство, в ході якого потерпілому було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, а потім відкрито заволодів майном потерпілого. За змістом апеляційної скарги зазначав захисник і про те, що матеріали провадження не містять беззаперечних доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні розбою, обвинувачення ґрунтується на припущеннях, а призначене засудженому покарання є суворим.

Захисник ОСОБА_22 зазначав, що суд ігнорував вимоги ст. 28 КК України та не вказав у вироку про наявність попередньої домовленості між засудженими на вчинення злочинних дій. Також захисник ОСОБА_8 стверджував про те, що органами досудового розслідування та судом не встановлено послідовності завдання ударів потерпілому, особи того, хто заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження; судом не встановлено роль кожного із засуджених у вчиненні злочинних дій щодо потерпілого. Захисник ОСОБА_22 вказував, що ОСОБА_8 заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, та за вказівкою ОСОБА_6 зняв обручку з ОСОБА_12, отже дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України, що вплине на призначення більш мʼякого розміру покарання. Також в апеляційній скарзі захисника наголошено на тому, що при вирішенні питання про відшкодування шкоди на користь потерпілого, суд не взяв до уваги наявні в матеріалах провадження дані про сплату матірʼю ОСОБА_8 коштів на відшкодування шкоди на користь ОСОБА_12 і стягнув із нього 30 000 грн., а при призначенні покарання неналежно урахував особу ОСОБА_8 з огляду на наявні у провадженні характеристики та дані про стан його здоровʼя.

В інтересах засудженого ОСОБА_7 захисник ОСОБА_20 в апеляційній скарзі посилалась на істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства. Зокрема стверджувала, що суд в порушення вимог ст. 23 КПК України, обґрунтував вирок показаннями засуджених, свідків, потерпілих, які ті давали під час досудового розслідування, та які не співпадають з їх показаннями в судовому засіданні, й крім того, в судовому засіданні не перевірив показання свідка ОСОБА_13, на які послався, як на один із доказів вини ОСОБА_7 Також захисник наголошувала, що потерпілий не вказував про його побиття ОСОБА_7, а суд не навів доказів заподіяння останнім тілесних ушкоджень потерпілому. Захисником ОСОБА_20, із зазначенням причин, наведено ґрунтовні доводи про безпідставність врахування судом показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 щодо побиття потерпілого трьома особами. Вказувала захисник і про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 296 КК України, оскільки у провадженні відсутні докази про наявність змови між засудженими на розбійний напад та про наявність у ОСОБА_7 мети на заволодіння майном потерпілого й заподіяння тому тяжких тілесних ушкоджень.

Засуджений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі посилався про суворість призначеного йому покарання, а прокурор, вважав призначене всім засудженим покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення та особам засуджених, внаслідок мʼякості.

Однак, апеляційний суд всі вказані доводи апеляційних скарг захисників, засудженого ОСОБА_6 та прокурора не перевірив і відповіді на них не дав. Апеляційний суд не навів в ухвалі переконливих підстав прийнятого ним рішення, не дав вичерпної відповіді на всі доводи скарг, не сформулював належним чином висновки щодо обґрунтованості засудження ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та правильності кваліфікації їх дій, не розкривши суті доводів усіх скарг і не проаналізувавши їх.

Наведене свідчить про те, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_21, ОСОБА_22 та ОСОБА_20, засудженого ОСОБА_6 та прокурора розглянуті не по суті, а формально.

Отже, ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не можна визнати такою, що відповідає вимогам ст. 419 КПК України, тому вона підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду необхідно ретельно перевірити і проаналізувати всі доводи всіх апеляційних скарг, дати на них відповідь та постановити законне рішення.

Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_21 задовольнити, касаційні скарги захисників ОСОБА_20 та ОСОБА_22 - задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6, ОСОБА_7 й ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18