В И Р О К
іменем України
"14" січня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0014699 від 26.09.2015 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з неповною загальною середньою освітою, не працює, неодруженого, без місця реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України, -

в с т а н о в и в:
Суд визнав доказаним, що 26 вересня 2015 року приблизно о 23:30 годині ОСОБА_4 , перебуваючи в підземному пішохідному переході, що знаходиться неподалік будинку № 9 по вул. Харківське шосе в м. Києві, побачив потерпілу ОСОБА_5 , яка під рукою тримала сумочку, після чого у обвинуваченого виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна та обернення його в свою користь.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , зрівнявшись з потерпілою, схопив сумку останньої, яка висіла у неї на плечі, та шляхом ривка намагався відкрито викрасти сумку з наявними у ній речами, а саме: мобільним телефоном марки «Леново», ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 1 800 грн., в якому знаходились картка мобільного оператора «Лайф», вартістю 25 грн., на рахунку якої знаходилось 10 грн., та флеш-картка, вартістю 100 грн.; та косметикою, яка матеріальної цінності для потерпілої не становить. Загальна вартість речей, які ОСОБА_4 намагався викрасти у потерпілої ОСОБА_5 , складає 1 935грн.

Однак, ОСОБА_4 зустрів опір з боку потерпілої ОСОБА_5 , яка не давала обвинуваченому зірвати сумку зі свого плеча, в результаті чого, продовжуючи спроби зірвати сумку з плеча потерпілої, ОСОБА_4 відірвав тільки ручку сумки, після чого намагався відразу втекти, однак неподалік місця вчинення злочину був затриманий свідками даного злочину.

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 винним себе за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України визнав повністю, дав покази про обставини скоєння кримінального правопорушення.

Так, ОСОБА_4 у судовому засіданні показав, що дійсно 25.09.2015 року приблизно о 23:30 годині у підземному пішохідному переході по вул. Харківське шосе у м. Києві намагався зірвати з плеча потерпілої сумку, однак через опір з боку потерпілої, відірвав у сумки ручку, після чого намагався втекти, але його затримав свідок на місці скоєння злочину. Просить суворо не карати, кається в скоєному, показав, що проживає із жінкою, разом виховують дитину, хотів викрасти майно потерпілої, щоб купити подарунок дитині на день народження.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції. Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів щодо особи обвинуваченого.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показами, щирим каяттям у скоєному.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України, так як він своїми умисними діями вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), тобто виконав усі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості, конкретні обставини кримінального провадження, дані про обвинуваченого, який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно.

Пом`якшуючою покарання обставиною відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття в скоєному.

Обтяжуючих покарання обставин відносно обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.
При визначенні міри покарання обвинуваченому суд, з врахуванням його особи, вважає за вірне обрати ОСОБА_4 міру покарання у виді позбавлення волі. Разом із тим, враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків згідно ст. 76 КК України.
З метою забезпечення належної процесуальної поведінки, ОСОБА_4 слід обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, до вступу вироку в законну силу.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.
Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 176-179, ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

з а с у д и в:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Запобіжний захід ОСОБА_4 , до вступу вироку у законну силу, обрати у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого СВ Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві за першою вимогою;
- не відлучатися із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути покладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Контроль за виконанням ОСОБА_4 особистого зобов`язання покласти на Дніпровське управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві та Київську місцеву прокуратуру № 4.
Речові докази: косметичний набір, сумка шкіряна білого кольору, мобільний телефон марки «Леново» А316і ІМЕІ НОМЕР_1 , в який вставлено картку флеш-накопичувач на 2 ГБ, що передані на зберігання потерпілій ОСОБА_5 - залишити у її власності.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: