Справа № 367/7733/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇН
09 грудня 2015 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Ірпеня кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000041 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , громадянин України, військовослужбовець, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Таніне Первомайського району Автономної Республіки Крим, розлучений, має неповнолітню дочку ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ,

у скоєнні кримінальних злочинів, передбачених ч. 3 ст. 407 КК України (в ред.2001р.), ч. 4 ст. 407 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Указом Президента України №607/2014 від 21.07.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №1595-VII від 22.07.2014 року, відповідно до ст.ст.106 ч.1 п.п.1, 17, 20; 112 Конституції України та ст.ст.4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року оголошено проведення, зокрема, на території Київської області часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.
На виконання цього Указу Президента України та визначених завдань на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №64РС від 02.09.2014 року здійснено призов ОСОБА_4 на військову службу під час мобілізації та направлено для її проходження до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №89 від 02.09.2014 року (по стройовій частині) ОСОБА_4 у військовому званні солдата призначений на посаду стрільця.
На підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №42 від 12.12.2014 року (по стройовій частині) ОСОБА_4 направлений на лікування до Артемівської центральної районної лікарні.
У період з 16.12.2014 року по 20.12.2014 року ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у військово-медичному клінічному центрі Північного регіону.
20.12.2014 року ОСОБА_4 переведений до військової частини НОМЕР_2 (Ірпінський військовий госпіталь, АДРЕСА_2 ) для подальшого проходження лікування.
21.12.2014 року під час перебування на лікуванні у військовій частині НОМЕР_3 ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також вимог ст.216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, самовільно залишити розташування вказаної частини.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 , того ж дня біля 14год. 00хв. самовільно без дозволу командування залишив військову частину НОМЕР_2 та направився за місцем проживання свого знайомого за адресою: АДРЕСА_3 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину НОМЕР_2 чи військову частину польова пошта НОМЕР_1 , звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління.
07.03.2015 року біля 12 год. 00 хв., тобто більше ніж через один місяць, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Київського гарнізону і заявив про себе.
Таким чином, ОСОБА_4 являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ) на посаді стрільця у військовому званні солдата, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, у порушення вимог ст.ст.6, 11, 16, 49, 127, 128, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, перебуваючи на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 (Ірпінський військовий госпіталь, АДРЕСА_2 ), 21.12.2014 року біля 14год. 20хв., самовільно без дозволу командування залишив територію вказаної військової частини та направився за місцем проживання свого знайомого за адресою: АДРЕСА_3 , де став проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину НОМЕР_2 чи військову частину польова пошта НОМЕР_1 , звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління, поки 07.03.2015 року біля 12год. 00хв, тобто більше ніж через один місяць, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Київського гарнізону і заявив про себе.
13.03.2015 року слідчим військової прокуратури Київського гарнізону роз`яснено ОСОБА_4 про необхідність прибуття для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ) до 08год. 00хв. 14.03.2015 року, про що складено відповідний протокол.
Того ж дня, ОСОБА_4 продовжуючи свою злочинну діяльність, діючи в умовах особливого періоду, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, повторно вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог не з`являтися вчасно на службу без поважних причин до вказаної військової частини.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 , маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до військової частини польова пошта НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби, 14.03.2015 року о 08год. 00хв. до вказаної військової частини не з`явився, а залишився у м. Києві та став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину польова пошта НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості до цього, поки 18.10.2015 року о 00год. 20хв. не був затриманий військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_4 на залізничному вокзалі « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (м. Київ, Вокзальна площа, 1), та того ж дня о 14год. 30хв. слідчим у порядку ст.ст.191, 208 КПК України.
Таким чином, ОСОБА_4 являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ) на посаді стрільця у військовому званні солдата, продовжуючи свою злочинну діяльність, повторно, діючи в умовах особливого періоду, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до військової частини польова пошта НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби, у порушення вимог ст.ст.6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, у визначений термін 14.03.2015 року о 08год. 00хв. до вказаної військової частини не з`явився, а залишився у м. Києві та став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину польова пошта НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості до цього, поки 18.10.2015 року о 00год. 20хв. не був затриманий військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_4 на залізничному вокзалі «КиївПасажирський» (м. Київ, Вокзальна площа, 1), та того ж дня о 14год. 30хв. слідчим у порядку ст.ст.191, 208 КПК України,

Допитаний в судовому засіданні у якості обвинуваченого ОСОБА_4 суду пояснив, що свою провину у вчиненні кримінальних злочинів за ч. 3, ч. 4 ст. 407 КК України визнає у повному обсязі і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення, пояснивши, що дійсно він добровольцем пішов на військову службу у зону АТО та з вересня 2014 р. проходив службу військовій частині польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні солдата за посадою стрільця. Приблизно у середині грудня 2014 року він перебував на стаціонарному лікуванні у військово-медичному клінічному центрі у Харківській області, після чого був переведений до військової частини НОМЕР_2 Ірпінський військовий госпіталь Київської області для подальшого проходження лікування. Втім під час перебування на лікуванні у госпіталі він, після побаченого ним у зоні бойових дій зрозумів, що не може туди зараз повертатись та з метою відпочинку вирішив самовільно залишити розташування вказаної частини та направитись за місцем проживання свого знайомого у Київської області. Після чого він направився до свого знайомого та знаходився у нього біля двох місяців. Розуміючи неправильність своїх дій обвинувачений з,явився добровільно до військового прокурора із зізнанням. Коли йому роз,яснили, що він знову повинен повернутись до місця його військової частини, яка перебувала у м. Дебальцеве, яке є місцем активних бойових дій, він знову вирішив не прибувати до військової частини та поїхав знов до свого знайомого, який проживає у Київської області. Після того, як пройшов час він зрозумів протиправність своїх дій та, що йому потрібно з,явитися із зізнанням до прокурора та просити його вирішити питання про проходження подальшої служби в іншій військовій частині. Коли він їхав до військового прокурора він був затриманий. В теперішній час щиро розкаявся у скоєному, просив суд врахувати, що вчинив злочин під впливом тяжких особистих та сімейних обставин, адже його родина знаходиться на окупованій території України в Криму, де він народився, його дочка перебуває у РФ із матір,ю та він не має змоги із ними бачитись. Також просив врахувати, що під час перебування за місцем служби у м. Дебальцеве він опинився в епіцентрі бойових дій, що суттєво вплинуло на його свідомість. Просив суд не карати строго не призначати покарання у вигляді позбавлення волі та дати шанс на виправлення.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України зі згоди учасників судового провадження, які на думку суду правильно розуміють зміст обставин по справі і не оспорюють їх, та немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і визначив обсяг доказів, що підлягає дослідженню в судовому засіданні, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , показання, якого відповідають фактичним обставинам справи та дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що провина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального злочину викладеного у даному вироку суду доведена та його дії органом досудового слідства за ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції Закону України № 2341-III від 05.04.2001 року). кваліфіковано вірно, оскільки він своїми умисними діями, які виразились самовільному залишенні військової частини тривалістю понад один місяць,вчинені військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив кримінальний злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції Закону України № 2341-III від 05.04.2001 року).

Крім того суд вважає, що дії ОСОБА_4 органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України кваліфіковано вірно, оскільки він своїми умисними діями, які виразились у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду,крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив кримінальний злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.

При визначенні обвинуваченому ОСОБА_4 міри покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує тяжкість вчинених кримінальних злочинів, які відносяться, відповідно до ст. 12 КК України, до злочинів середньої тяжкості та тяжкого злочину, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є військовослужбовцем, що проходив військову службу у зоні АТО, брав участь в бойових діяхсв зоні АТО має неповнолітню дочку 2001р.н., має постійне місце проживання, характеризується посередньо, обставини, що пом,якшують та обтяжують покарання

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає його з,явлення із зізнанням, щире каяття, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, зумовлених прийняттям участі в бойових діях в зоні АТО, а також сімейних обставин, які полягають у позбавленні його можливості повернутись до своєї родини через окупацію території півострову Крим.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого суд визнає вчинення злочину обвинуваченим повторно.

Відповідно до правил призначення покарання закріплених ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та повинно бути необхідним та достатнім для такого виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цейзлочин.

З врахуванням всіх обставин справи, що обвинувачений ОСОБА_4 , є військовослужбовцем, який приймав участь у бойових діях в зоні АТО, та за наявності трьох пом`якшуючих обставин, які істотно знижують ступень тяжкості вчинених злочинів, передбачених п.п. 1, 5 ст. 66 КК України,а саме з,явлення обвинуваченого із зізнанням, його щире каяття, вчинення обвинуваченим злочину внаслідок збігу тяжких особистих і сімейних обставин, суд вважає за можливе при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за кримінальні злочини викладені у даному вироку суду призначити покарання нижче від найнижчої межі, передбаченими санкціями ч. 3 ст. 407 КК України (у ред.. 2001р.) та ч. 4 ст. 407 КК України.

Оскільки ОСОБА_4 вчинив декілька злочинів, остаточне покарання обвинуваченому необхідно призначити відповідно до правил ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, суд вважає за можливе на підставі ч. 1 ст. 62 КК України, враховуючи особу обвинуваченого, обставини скоєння ним злочину, а також бажання обвинуваченого продовжувати військову службу та спокутувати свою провину замінити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 374-376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 визнати винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України (в ред.. 2001р.), та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 визнати винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 62 КК України замінити ОСОБА_4 покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі на покарання у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні на строк 2 (два) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати із моменту затримання з 18.10.2015р..

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1