Апеляційний суд Житомирської області
Справа №637/2010 Головуючий у 1-й інст. Іонніков
Категорія ст. 185 ч.3 КК України Доповідач Михайловський В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2010 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Фоміна Ю.В.

суддів Михайловського В.І.,

ОСОБА_1

з участю:

прокурора Сидоренка О.П.

засудженого ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 23 липня 2010 року,

В С Т А Н О В И В:

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і житель ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, судимий:

-18 листопада 2003 року вироком Богунського районного суду м. Житомира за ст.186 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі, з застосуванням ст.ст.75, 76 КК України та іспитовим строком на 2 роки;

-вироком цього ж суду від 11 березня 2005 року за ст.186 ч.2, ст.ст.309 ч.1, 70 ч.1, 104 КК України на 4(чотири) роки 6 місяців позбавлення волі, з застосуванням ст.75 КК України та іспитовим строком 2 роки; вирок скасовано 31.05.2005 року Апеляційним судом Житомирської області, постановлено новий вирок, яким ОСОБА_2 засуджено за ст.ст.186 ч.2, 309 ч.1 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

-вироком Богунського районного суду м. Житомира від 15 травня 2006 року за ст.ст.186 ч.2, 71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі,

засуджений за ст.185 ч.3 КК України на 5(пять) років 3 місяці позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому, до набрання вироком законної сили визначений тримання під вартою.

Початок відбуття строку покарання визначено з 23.07.2010 року, зараховано у строк відбутого покарання час перебування під вартою: з 26 лютого 2010 року по 23 липня 2010 року.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_2 на користь: ОСОБА_3 551 грн., ОСОБА_4 25 грн., ОСОБА_5 4000 грн., ОСОБА_6 - 3999 грн. 70 коп., ОСОБА_7 972 грн., ОСОБА_8 28 грн., ОСОБА_9 1000 грн., ОСОБА_10 475 грн., ОСОБА_11 700 грн., ОСОБА_12 1413 грн., ОСОБА_13 80 грн., ОСОБА_14 792 грн., ОСОБА_15 125 грн., ОСОБА_16 5500 грн., ОСОБА_17 635 грн., ОСОБА_18 525 грн., а також на користь НДЕКЦ УМВС України в Житомирській області 2103 грн. 64 коп. судових витрат.

Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст.81 КПК України.

Згідно змісту вироку суду, ОСОБА_2 28 вересня 2009 року біля 10 години відкрив незачинені двері кімнати № 311 гуртожитку № 2 по вул. В.Бердичівській, 49 в м. Житомирі, проник у кімнату та таємно повторно викрав майно ОСОБА_3 у вигляді мобільного телефону „Самсунг Е-490 вартістю 500 грн., в якому була флеш-картка вартістю 50 грн. та картку оператора мобільного звязку „Діджус, на рахунку якої знаходились кошти в сумі 1 гривня, всього викрав майна на загальну суму 551 гривня.

Згодом також 13.10, 19.10 2009 року, 20го, 21го жовтня 2009 року, 12 січня 2010 року, 15 січня, 18 січня, 19 січня, 26 січня, 29 січня, 2, 8, 14, 17 лютого 2010 року ОСОБА_2 таємно, повторно викрав чуже майно ОСОБА_7 у вигляді мобільного телефону вартістю 7500 грн., сім-картку з грішми та картку памяті місткістю 512 ГБ, імейл стільникового оператора „Діджус вартістю 50 грн. з кімнати № 6БК гуртожитку № 2 Житомирського технологічного університету по вул. Черняхівського, 103-Б у м. Житомирі, а також таємно, повторно викрав у вказані дати чуже майно у вигляді мобільних телефонів, карток до них, виробів із шкіри, ноутбуків, плеєрів з гуртожитків Житомирського технологічного університету, Будівельного коледжу, Технологічного коледжу, з гуртожитку по вул. І.Франка у м. Житомирі потерпілих ОСОБА_4 на суму 25 грн., ОСОБА_5 4000 грн., ОСОБА_6 - 3999 грн. 70 коп., ОСОБА_7 972 грн., ОСОБА_8 28 грн., ОСОБА_9 1000 грн., ОСОБА_10 475 грн., ОСОБА_11 700 грн., ОСОБА_12 1413 грн., ОСОБА_13 80 грн., ОСОБА_14 792 грн., ОСОБА_15 125 грн., ОСОБА_16 5500 грн., ОСОБА_17 635 грн., ОСОБА_18 525 грн., заподіявши вказаним потерпілим матеріальну шкоду.

В апеляції засуджений ОСОБА_2 просить змінити вирок Богунського районного суду м. Житомира щодо нього та, з застосуванням ст.ст.69, 75 КК України, призначити йому наймякше покарання, надавши можливість якнайскоріше стати повноцінним членом суспільства.

В обгрунтування апеляції засуджений посилається на те, що він значну частину вкрадених речей повернув власникам, самі потерпілі не наполягали на призначенні йому суворого покарання. Не враховані й ті обставини, що ОСОБА_2 створив сімю та йому не хватало коштів на її утримання і нормальне існування, він мав намір влаштуватися на роботу, але заважали минулі судимості.

Апелянт також посилається на те, що він повністю визнав свою вину та розкаявся за вчинені злочини, надавав правдиві покази щодо обставин вчинення злочинів, цивільні позови він визнає.

З урахуванням його сімейного стану, позитивної характеристики та стану здоровя, засуджений ОСОБА_2 вважає за можливе застосувати до нього норми ст.ст.69, 75 КК України.

Заслухавши доповідача по справі, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції з наведених мотивів, засудженого ОСОБА_2, який підтримав подану апеляцію з наведених мотивів, обговоривши доводи апеляції та вивчивши справу, суд вважає, що апеляція засудженого задоволенню не підлягає.

Покарання засудженому ОСОБА_2 призначено судом у відповідності до вимог ст.65 КК України: з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу засудженого та обставин справи, передбачених ст.ст.66, 67 КК України, в тому числі і тих, на які є посилання в апеляції.

Судом враховано, що ОСОБА_2 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину.

Суд першої інстанції обгрунтовано врахував обставину, що обтяжує покарання, рецидив злочину.

Як особа ОСОБА_2 раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних, тяжких, корисливих злочинів, ніде не працював, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем попереднього відбування покарання негативно.

З урахуванням наведених даних, суд першої інстанції обгрунтовано призначив ОСОБА_2 вид і розмір покарання у межах санкції ст.185 ч.3 КК України.

Апеляційний суд вважає безпідставними посилання засудженого ОСОБА_2 на те, що судом першої інстанції йому визначено надто суворе покарання. Наявність у нього сімї та дружини з дитиною, яка , на думку апелянта, заробляє недостатньо грошей, як і наявність певних хвороб, не можуть бути обовязковими підставами для застосування більш мякого покарання.

А тому, з урахуванням наведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування до засудженого ОСОБА_2 ст.69, 75 КК України та помякшення йому міри покарання.

Керуючись ст.ст. 365, 366, КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 23 липня 2010 року щодо нього без зміни.

Судді :