ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

05 листопада 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_6,

суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

при секретарі ОСОБА_9,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000174 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Апеляційного суду Черкаської області від 29 квітня 2015 року щодо нього,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Руська Поляна Черкаського р-ну, Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

визнаного винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 365 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_10,

засудженого ОСОБА_1,

в с т а н о в и в:

до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернувся засуджений ОСОБА_1 із касаційною скаргою на вищевказаний вирок щодо нього.

У касаційній скарзі засуджений порушує питання про його скасування та закриття кримінального провадження із його звільненням від кримінальної відповідальності із у зв'язку зі зміною обстановки. Вважає, що апеляційний суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, допустивши істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, передбачене п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК України, оскільки не врахував вимоги ст. 48 КК України щодо необхідності його звільнення від кримінальної відповідальності, зважаючи на те, що він перестав бути суспільно небезпечною особою. Зазначає, що апеляційний суд безпідставно не взяв до уваги того, що він повністю визнав вину, щиро покаявся, сприяв розслідуванню, заявив про розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, виключно позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, офіційно працює, отримує доходи, його мати перебуває на онкологічному диспансерному обліку, потерпілі у провадженні відсутні, майнова шкода не завдана, він добровільно звільнився із органів внутрішніх справ, вчинений ним злочин до корупційних правопорушень не відноситься, що на його думку свідчить про те, що він перестав бути суспільно небезпечним. Зазначає, що вчинення ним кількох злочинів за наявності ідеальної сукупності не є перешкодою для його звільнення від кримінальної відповідальності. Указує, що апеляційний суд ці обставини не перевірив. Також зазначає, що суд першої інстанції повинен був звільнити його від кримінальної відповідальності, а не від покарання.

За вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 січня 2015 року ОСОБА_1 визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 365 КК України, та його звільнено від покарання внаслідок зміни обстановки.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Апеляційний суд Черкаської області, частково задовольнивши апеляційну скаргу прокурора, вирок місцевого суду в частині вирішення питання про призначення покарання та звільнення від його відбування скасував та постановив свій вирок від 29 квітня 2015 року, яким ОСОБА_1 визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів та засуджено:

- за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн,

- за ч. 1 ст. 365 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків в органах держаної влади та місцевого самоврядування на строк 1 рік.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків в органах держаної влади та місцевого самоврядування на строк 1 рік.

У решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Судом ухвалено визнати винуватим ОСОБА_1 у вчиненні злочинів за таких обставин.

ОСОБА_1, обіймаючи посаду слідчого СВ ЛВ на станції ім. Т. Г. Шевченка УМВС України на Одеській залізниці, виконуючи відповідно до доручення начальника слідчого відділу від 18 березня 2014 року повноваженням щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000101, умисно, діючи з корисливих мотивів, явно виходячи за межі наданих йому Кримінальним процесуальним кодексом України повноважень, у період із квітня по липень 2014 року запевняв підозрюваних ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вказаному провадженні за їх обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, про те, що за умови надання йому грошових коштів у сумі 5 000 грн судом буде призначено їм покарання із застосуванням ст. 75 КК України, а саме звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_1 15 липня 2014 року близько 09:40 год., перебуваючи на території поблизу будівлі лінійного відділення на станції Черкаси Л В на станції імені Т.Г. Шевченка УМВС України на Одеській залізниці по вул. Маршала Красовського, 5-а у м. Черкаси, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_2, явно виходячи за межі наданих йому прав і повноважень, достовірно знаючи, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні скеровано до суду 27 червня 2014 року, наказав ОСОБА_2 покласти грошові кошти в сумі 2000 грн до пакету та помістити у розібраний телевізор, що знаходився на указаній території, що останній зробив. Після цього ОСОБА_1 вказаними грошовими коштами заволодів.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_1 29 липня 2014 року близько 08:40 год., перебуваючи у дворі магазину «Українські ковбаси» по вул. Гоголя, 291 А у м. Черкаси, наказав ОСОБА_3 покласти до переданого раніше пакету грошові кошти в сумі 3000 грн, які помістити у простір між туалетом та парканом, розташованими у вказаному дворі, що останній зробив, після чого приблизно о 09:10 год. заволодів цими грошовими коштами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_1 на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який вважав, що у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону вирок підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого.

Згідно з положеннями ст. 48 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час розслідування або розгляду справи в суді внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлює вчинення нею нового злочину.

Звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України є правом, а не обов'язком суду.

Передумовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення особою вперше злочину невеликої або середньої тяжкості.

При цьому, відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» від 04 червня 2010 року № 7 згідно зі статтями 45 - 48, ч. 1 ст. 97 КК України однією з умов передбачених ними різновидів звільнення від кримінальної відповідальності є вчинення особою злочину відповідного ступеня тяжкості вперше. Тому особу, в діях якої вбачається повторність, реальна сукупність, рецидив злочинів або яка має непогашену чи незняту судимість за попередній, у тому числі і необережний злочин, звільняти від кримінальної відповідальності на підставі цих статей не можна. Водночас не може бути перепоною для звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статей 45 - 48, частини першої статті 97 КК України вчинення одним діянням кількох злочинів відповідного ступеня тяжкості

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_1 одними і тими ж діями одночасно, без проміжку часу між ними, вчинив два злочини, передбачені різними статтями КК України, один з яких віднесено до злочинів невеликої тяжкості, а інший - середньої тяжкості. Тобто, у даному випадку має місце ідеальна сукупність злочинів, тобто вчинення однією дією одночасно двох і більше злочинів, що не виключає можливість для застосування положень ст. 48 КК України.

Як на підставу для звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів у зв'язку зі зміною обстановки ОСОБА_1 посилається на те, що він перестав бути суспільно небезпечною особою.

Разом із цим, відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року № 12 особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину.

Проте, на думку колегії суддів обставини, наведені засудженим ОСОБА_5 на обґрунтування вищевказаного твердження, не свідчать про наявність підстав для його звільнення від кримінальної відповідальності у зв'язку зі зміною обстановки.

Ті обставини, що ОСОБА_1 повністю визнав вину, щиро покаявся, сприяв розслідуванню, виключно позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, працює, незадовільний стан здоров'я його матері, стали підставами для призначення йому покарання за ч. 1 ст. 365 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України із переходом до іншого, більш м'якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин та призначення найбільш м'якого виду покарання, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Колегія суддів вважає, що позитивні дані про особу засудженого та обставини, що пом'якшують покарання, врахування яких є обов'язковим відповідно до вимог ст. 65 КК України, у даному конкретному випадку, зважаючи на характер злочинів, дані про особу засудженого, який вчинив злочини, будучи працівником правоохоронного органу, не свідчать про те, що за час який сплинув після вчинення злочинів, ОСОБА_1 перестав бути суспільно небезпечним внаслідок зміни обстановки.

При цьому, на переконання колегії суддів, посилання ОСОБА_1 на добровільне звільнення з роботи у правоохоронних органах, того, що вчинений ним злочин до корупційних правопорушень не відноситься, відсутність осіб, визнаних потерпілими, не свідчить про те, що він перестав бути суспільно небезпечною особою, крім цього за санкцією ч. 1 ст. 365 КК України обов'язковим додатковим покаранням передбачено позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, яке є необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, підстав для скасування вироку та звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України, як про це порушується питання у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни вироку, ухваленому у кримінальному провадженні, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Залишити вирок Апеляційного суду Черкаської області від 29 квітня 2015 року щодо ОСОБА_1 без змін, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_8 ОСОБА_7