У Х В А Л А
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участі прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні 08 жовтня 2015 року апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року у кримінальному провадженні № 120 141 000 500 113 32 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, без визначеного місця реєстрації, що проживав: АДРЕСА_1 , на даний час проживає: АДРЕСА_2 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 191 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Даним вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 191 КК України, та йому за цим законом призначено покарання у виді штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він, відповідно до договору № 0680/14-К від 06 серпня 2014 року між ОСОБА_6 та ТОВ Ромстал Україна в особі директора ОСОБА_8 , договору Про передачу та нерозголошення комерційної таємниці та договору Про повну матеріальну відповідальність № 0680-К від 06 серпня 2014 року, виконував обов`язки комірника ТОВ Ромстал Україна, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 4-А.
18 грудня 2014 року, приблизно о 16 годині, ОСОБА_6 , виконуючи обов`язки комірника ТОВ Ромстал Україна, знаходячись на своєму робочому місці у складських приміщеннях, що в будинку № 4-А по вул. Новокостянтинівській в м. Києві, будучи матеріально відповідальною особою, з метою збагатитись за рахунок чужого майна, привласнив належне ТОВ Ромстал Україна майно, яке йому було ввірене, а саме: термостатичний трьохходовий клапан, у кількості 1 шт., вартістю 1.674,66 грн., матрицю для пайки, у кількості 2 шт., вартістю кожна 130,34 грн., дві пари щік для виконування з`єднання в діапазоні діаметрів інструменту, у кількості 2 шт., вартістю кожна 1.073,60 грн.
Цього ж дня, приблизно о 18 годині, ОСОБА_6 , бажаючи довести свій умисел на привласнення чужого майна до кінця, разом з привласненим майном направився на вихід з території ТОВ Ромстал Україна, однак був затриманий працівниками служби охорони при виході з приміщення.
В апеляційній скарзі заступник прокурора міста Києва ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини правопорушення, доведеності вини та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, просить вказаний вирок скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 191 КК України у виді 1 року позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 1 рік, та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.
На обґрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на те, що судом не наведено таких обставин, які б свідчили про усвідомлення обвинуваченим наслідків вчиненого ним кримінального правопорушення, що дають підстави вважати можливим його виправлення без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
При цьому, прокурор також зазначив, що не має підстав вважати, що на утриманні розлученого ОСОБА_6 знаходиться малолітня дитина, дані про яку у вироку не наведені, як і обставини та підстави вважати, що обвинувачений не зможе займатися іншою діяльністю, не пов`язану з матеріальною відповідальністю.
За вказаним прокурор вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано кримінальний закон, тобто не застосовано додаткове покарання, яке підлягало обов`язковому застосуванню, у зв`язку з чим призначене ОСОБА_6 покарання є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення обвинуваченого, що заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у закінченому замаху на привласнення чужого майна, яке було йому ввірене, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювались.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 191 КК України, які не оспорюються і в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не перевіряє відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
Призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 191 КК України у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України: ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі винного, обставині, що пом`якшує його покарання.
При цьому, при призначенні ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції були також враховані конкретні обставини провадження, ступінь здійснення обвинуваченим злочинних намірів, особа ОСОБА_6 , що вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, хоча офіційно не працевлаштований, але займається суспільно-корисною працею, має на утриманні неповнолітню дитину.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд у вироку не навів даних про малолітню дитину обвинуваченого ОСОБА_6 , який розлучений, що не може вказувати на перебуванні дитини на його повному утриманні, не є беззастережними.
Так, ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції повідомив, що у нього в першому шлюбі народився син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якого він сплачує аліменти.
Ці обставини прокурор в апеляційній скарзі та прокурор в суді апеляційної інстанції - не спростували, як і не вказали про те, що ОСОБА_6 позбавлений батьківських прав чи не сплачує аліментів на утримання дитини сина ОСОБА_9 .
Крім того, згідно даних паспорта ОСОБА_6 він 19 вересня 2015 року зареєстрував шлюб, а 23 вересня 2015 року, як пояснив в суді апеляційної інстанції обвинувачений, у нього народився син ОСОБА_10 .
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції ґрунтовно призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 191 КК України, з урахуванням положень ст.ст. 53, 68 КК України у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що є більш суворим, ніж покарання за вказаним матеріальним законом у виді 1 року позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що висловив прохання прокурор, вказуючи про необхідність скасування даного вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_6 покарання внаслідок його м`якості.
При цьому прокурор в апеляційній скарзі взагалі не вказав, чому він вважає неправильним призначення ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, що є одним із видів покарань, передбачених санкцією ч. 1 ст. 191 КК України.
Не є обов`язковим призначення за даним законом і додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Суд першої інстанції навів у вироку доводи, чому він не призначив ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, які, на переконання колегії суддів, є слушними.
А саме, суд прийшов до такого висновку, виходячи з тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин провадження, ступеня здійснення злочинних намірів, майнового стану обвинуваченого, - що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
На правильність даних висновків суду першої інстанції не можуть вплинути доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд у вироку не навів будь-яких обставин та підстав вважати, що обвинувачений не зможе займатися іншою діяльністю, яка не пов`язана з матеріальною відповідальністю.
Колегія суддів не вбачає жодних підстав для скасування вироку суду та ухвалення нового вироку, оскільки апеляційна скарга прокурора не містить переконливих доводів того, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є явно несправедливим внаслідок його м`якості.
При цьому також необхідно вказати, що в суді першої інстанції позиція прокурора ОСОБА_11 щодо необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання була саме такою, як і прийняте судом рішення.
Штраф ОСОБА_6 сплачено (а.п. 87).
За викладеним апеляційна скарга заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року у кримінальному провадженні № 120 141 000 500 113 32 відносно ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня проголошення ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3