АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 654/417/15-к
Провадження №11-кп/791/845/15 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
з секретарем ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0003192, за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 03 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мустаєво Новосергіївського району Оренбурзької області Російська Федерація, громадянина України, освіта початкова, не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-вироком Інгулецького районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 26.03.2009 за ст. ст. 189 ч.1, 186 ч.2, 70 до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, із застосуванням ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком три роки;

-вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 02.03.2010 року за ст. 187 4.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, з конфіскацією майна;

-вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 14.06.2010 року за ст. ст. 289 ч. 2, 185 ч.3, 70 ч.1, 70 ч.40, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років два місяці позбавлення волі, з конфіскацією всього майна;

-вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.08.2010 за ст. ст. 190 ч.2, 70 ч.4, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років два місяці позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна. звільнився із місць відбування покарання 19.04.2014 року умовно-достроково, не відбутий строк два роки два місяці 29 днів,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-
в с т а н о в и л а :
Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано покарання не відбуте засудженим за вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.08.2010 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років шість місяців, з конфіскацією всього належного йому майна, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено у виді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту затримання, тобто з 13.12.2014 року.
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за те, що він 29.11.2014, близько 13.30 години, знаходячись в с. Садово Голопристанського району Херсонської області, на території домоволодіння АДРЕСА_2 , по місцю мешкання потерпілого ОСОБА_9 , під час сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, з використанням пневматичної гвинтівки, яку він приніс із собою, здійснив постріл у ліве око потерпілого ОСОБА_9 , спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер за місцем свого проживання.

Прокурор, який приймав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого, посилається на істотні порушення кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає, що судом допущено істотне порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, оскільки у мотивувальній частині вироку не зазначено повного обвинувачення ОСОБА_6 щодо наслідків кримінального правопорушення у вигляді заподіянні потерпілому конкретних тілесних ушкоджень, їх причинно-наслідкового зв`язку із настанням смерті останнього.

При призначенні покарання суд, на думку прокурора, не дав належної оцінки тому, що він раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, має непогашені судимості, вчинив тяжкий злочин з застосуванням пневматичної зброї під час умовно - дострокового звільнення, в судовому засіданні не розкаявся, давав неправдиві показання .

За таких обставин вважає призначене покарання судом першої інстанції несправедливим через м`якість .

Також прокурор вважає неможливим за відсутністю доказів врахування на користь обвинуваченого ОСОБА_6 тієї обставини, що він після вчинення злочину намагався надати допомогу потерпілому.

Просить оскаржуваний вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.08.2010 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього належного йому майна.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 вважає оскаржуваний вирок незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону про кримінальну відповідальність.

На обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги посилається на відсутність у ОСОБА_6 умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому , агресивну поведінку потерпілого, який погрожував ОСОБА_6 сокирою, замахувався на нього. Безпідставним, на думку захисника, є висновок суду і про постріл в потерпілого з відстані близько 2 м. за відсутністю доказів цьому. Суд не прийняв до уваги покази ОСОБА_6 про завдання йому тілесних ушкоджень потерпілим сокирою та випадковість пострілу, оскільки той спіткнувся під час пострілу та міг впасти.

Вважає, що досудове розслідування проводилося упереджено, неповно, оскільки клопотання ОСОБА_6 про відтворення події злочину за його участю залишилося без задоволення .

Вважає , що судом належно не досліджено положення потерпілого під час вистрілу, з приводу цього висновок суду про напрямок ранового каналу побудований на припущеннях.

Суд не дав належної оцінки поведінці ОСОБА_6 після події злочину, який намагався допомогти потерпілому .

Без достатніх підстав суд відхилив його клопотання про визнання недостовірними доказами по справі: протоколу огляду місця події 09.12.2014, протоколу огляду кулі від 24.12.2014, постанову про призначення балістичної експертизи від 15.01.2015, висновку судової балістичної експертизи №159 від 05.02.2015, постанову про визнання та долучення до справи речових доказів від 06.02.2015, довідку сільського голови на а.с.10, оскільки огляд місця події відбувся без дозволу власника будинку, оскільки ОСОБА_10 не є ним, та без ухвали слідчого судді, тому послідуючі процесуальні дії виконані не в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом . Крім того, вилучення речового доказу кулі , не проводилося , тому висновок судово-балістичної експертизи є недопустимим доказом.

З урахуванням агресивної поведінки потерпілого, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, його відмови від надання належної та своєчасної медичної допомоги, у суду першої інстанції були всі підстави на думку захисника змінити кваліфікацію дій ОСОБА_6 з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України.

Просить скасувати оскаржуваний вирок, постановити новий, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України та призначити йому покарання в межах санкції статті.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційні вимоги прокурора, який приймав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, та просив їх задовольнити, апеляційні вимоги захисника вважає безпідставними, просив залишити їх без задоволення, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні вимоги захисника, апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення, в дебатах сторони залишились на своїх позиціях, в останньому слові ОСОБА_6 просив перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України та призначити йому покарання в межах санкції цієї статті, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за який він засуджений оскаржуваним вироком, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями самого обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому йому злочині визнав частково, не заперечував факт завдання тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 у встановленому досудовим слідством місці внаслідок вистрілу в око з пневматичної гвинтівки, яку приніс з собою,

- показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , очевидців події кримінального правопорушення, які підтвердили встановлені в ході досудового слідства обставини, за яких ОСОБА_6 з пневматичної гвинтівки вистрілив в голову потерпілого, поранивши йому ліве око,

- протоколом огляду трупа від 09.12.2014 року, відповідно до якого в будинку АДРЕСА_1 було виявлено та труп потерпілого ОСОБА_9 з явними пошкодженнями лівого ока, та фото таблицями до протоколу.

- висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 від 16.01.2015 року №171/ГП, відповідно до якого були виявлені наступні тілесні ушкодження: кульове сліпе поранення голови (пневматична зброя) із забиттям та розтрощенням головного мозку, субарахноідальними крововиливами: вхідна кульова рана розміщена на цифрі «11» умовного циферблату годиннику лівого очного яблука на фоні гнійних накладень та запальних змін навколо. Від вхідної рани іде рановий канал в направленні спереду-назад, дещо зверху-вниз. Довжина ранового каналу біля 13 см. По ходу ранового каналу розтрощене спавшеєся ліве очне яблуко, розтрощена речовина та забиття головного мозку, субарахноідальні крововиливи із запальними змінами навколо. В кінці ранового каналу у лівій напівкулі мозку виявлена свинцева куля від пневматичної зброї діаметром 4,5 мм. Дані пошкодження могли виникнути 29.11.2014 року, судячи по характеру, описаному вище, спричинені в результаті сліпого кульового поранення внаслідок пострілу із пневматичної збої та відносяться до тяжких тілесних пошкоджень по критерію небезпеки для життя. Смерть настала в результаті сліпого кульового поранення головного мозку, що також підтверджується результатами судової гістологічної експертизи внутрішніх органів.

- висновком судової балістичної експертизи № 159 від 05.02.2015 року, відповідно до якого наданий на дослідження предмет, вилучений при розтині трупа ОСОБА_9 є 4,5 мм кулею типу «Діаболо» до пневматичних гвинтівок та пістолетів.

Суд обґрунтовано не прийняв до уваги при ухваленні вироку наданий стороною обвинувачення протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.02.2015 року, оскільки зі змісту протоколу не можливо встановити кого саме впізнав свідок ОСОБА_14 та при яких обставинах відбувалася зустріч свідка із впізнаною ним особою та показання свідка ОСОБА_15 з наведених нижче підстав.

Також, суд ретельно дослідив версії обвинуваченого та захисника на захист ОСОБА_6 про ненавмисне заподіяння ним тяжких тілесних ушкоджень потерпілому внаслідок випадкового вистрілу з пневматичної гвинтівки в результаті того, що захищаючись від нападу ОСОБА_16 , який мав сокиру в руках та нападав на нього, він спіткнувся та випадково зробив постріл, не маючи умислу на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, та не знайшов підтверджень цьому.

Ці показання ОСОБА_6 суд обґрунтовано визнав неправдивими та у вироку навів доводи на їх спростування .

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про те, що висновок суду щодо спрямованості наміру ОСОБА_6 на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 зроблений судом на підставі припущень.

При вирішенні питання щодо спрямованості умислу обвинуваченого при спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 суд врахував встановлені як в ході досудового розслідування, так і під час судового розгляду кримінального провадження обставини, а саме, що дізнавшись про крадіжку курки у своєї сестри та підозрюючи ОСОБА_9 в цьому, обвинувачений поїхав до будинку потерпілого із зарядженою пневматичною гвинтівкою, вистрелив у повітря перед співмешканкою потерпілого свідком ОСОБА_12 , що остання підтвердила в судовому засіданні, після пострілу в повітря перезарядив гвинтівку та вистрелив з близької відстані (приблизно 2 м) в голову потерпілому, спричинивши тому травму лівого ока , від якої той помер.

При цьому суд врахував напрямок ранового каналу від кулі, а саме спереду-назад, дещо зверху-вниз, що повністю спростовує версію обвинуваченого про випадковий постріл при падінні його на землю, здійснення пострілу в голову потерпілого життєво важливий орган, з близької відстані (близько 2 метрів).

Зазначені дії та суд визнав такими , що свідчать саме про наявність прямого умислу у ОСОБА_6 на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів , та з зазначених вище підстав не приймає до уваги доводи захисника , викладені в апеляційній скарзі, про недоведеність наявності у ОСОБА_6 умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про безпідставність висновків суду, викладених у вироку про здійснення пострілу ОСОБА_6 в бік потерпілого з близької відстані (близько 2-м ) не є слушними, оскільки суд прийшов до такого висновку, виходячи з показань очевидців свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які після пострілу бачили ОСОБА_6 приблизно на цій відстані від потерпілого, який лежав на землі.

Ретельно дослідив суд і версію обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника про випадковість вистрілу з гвинтівки та агресивну поведінку потерпілого, який напав на нього з сокирою. Ці доводи обвинуваченого не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовані показаннями свідків очевидців ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , відповідно яким постріл прозвучав зразу ж після того, як потерпілий вийшов з будинку, а до цього коли ОСОБА_12 вийшла з будинку ОСОБА_6 вистрілив в повітря. Зазначені свідки не підтвердили агресивну поведінку потерпілого, його погрози та напад на ОСОБА_6 з сокирою.

Покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , що після пострілу в потерпілого, ОСОБА_6 стояв, тримаючи гвинтівку, а також напрямок ранового каналу від кулі, а саме спереду-назад, дещо зверху-вниз, спростовують версію обвинуваченого та захисту про випадковість пострілу внаслідок того, що ОСОБА_6 спіткнувся та впав на землю.

Суд обґрунтовано не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_15 про те, що він спостерігав за подією кримінального правопорушення за 50 м з вулиці, та бачив як потерпілий чимось замахувався на ОСОБА_6 , оскільки після ретельного дослідження цих показів суд прийшов до обґрунтованого висновку , що ці показання є неправдивими, так як свідок стверджував, що події , за яким він спостерігав мали місце 03.12.20014 року після 16.00 години, коли вже сутеніло, натомість подія злочину відбулася 29.11.2014 року о 13.30 годині, а 03.12.2014 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_9 жодних конфліктів не було.

Предметом дослідження суду була і версія обвинуваченого про спричинення йому тілесних ушкоджень потерпілим сокирою, яка теж не знайшла свого підтвердження за відсутністю цьому доказів. Судом встановлено та зазначено у вироку, що обвинувачений після затримання був оглянутий лікарем, при цьому не заявляв про наявність тілесних ушкоджень, які йому спричинив потерпілий Матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних про звернення ОСОБА_6 чи його захисника з заявами чи скаргами з цього приводу до правоохоронних закладів як в ході кримінального розслідування, так і під час судового розгляду. Дані медичного освідчення ОСОБА_6 на предмет виявлення вказаних тілесних пошкоджень також відсутні.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що в цій частині покази обвинуваченого є неправдивими та свідчать про намагання уникнути справедливого покарання.

З цих підстав колегія суддів не приймає до уваги і аналогічні доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника .

Ретельного дослідив суд першої інстанції в ході судового розгляду і поведінку ОСОБА_6 після спричинення ним потерпілому тілесних ушкоджень. Покази обвинуваченого щодо намагання допомогти потерпілому, який відмовився від лікування, знайшли своє підтвердження в показаннях свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

За таких обставин, на переконання колегії суддів, суд при обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано врахував його намагання надати потерпілому допомогу, не визнавши зазначену обставину зм`якшуючою в сенсі ст. 66 КК України.

Тому апеляційні доводи прокурора про безпідставне врахування зазначеної обставини при призначенні покарання обвинуваченому не є слушними.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, дав їм належну правову оцінку та вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, навівши у вироку докази, які є достатніми.

Тому доводи захисника в апеляційній скарзі про відсутність в діях ОСОБА_6 складу інкримінованого злочину безпідставні.

Враховуючи викладене вище, а саме, фактичні обставини кримінального провадження та спрямованість умислу обвинуваченого , колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України, як того просить захисник в апеляційній скарзі, оскільки не вбачає в його діях складу кримінального правопорушення вбивства через необережність.

Що стосується апеляційних доводів захисту про недопустимість протоколу огляду місця події як доказу по справі, оскільки огляд домоволодіння, де сталася подія, проведений без згоди власника, та інших доказів, наведених в апеляційній скарзі, то вони не є слушними.

Вказані доводи захисту були предметом дослідження судом першої інстанції під час судового розгляду, в ході якого було встановлено у відповідності з матеріалами кримінального провадження, що огляд домоволодіння, де виявлено труп потерпілого, був проведений 09.12.2014 року на підставі дозволу власника ОСОБА_10 (на а.п.152 міститься його заява). Відповідно довідці, виданої Садівською сільською радою Голопристанського району Херсонської області №247 від 10.02.2015, за даними господарської книги № 1 (номер запису 578) власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_10 (а.п.153). При цьому захисником не взято до уваги, що до 01.01.2004 року (дата введення в дію ЦК України) діяв ЦК УРСР та інші нормативні акти, відповідно до якого реєстрація права власності на житловий будинок здійснювалася виконавчим комітетом ради народних депутатів та відображалася у по господарських книгах. За таких обставин сумнівів у достовірності зазначеної довідки у суду не виникло.

Що стосується доводів апелянта про недостовірність доказів: протоколу огляду кулі від 24.12.2014, постанови про призначення балістичної експертизи від 15.01.2015, висновку судової балістичної експертизи №159 від 05.02.2015, постанови від 06.02.2015 про визнання та долучення до справи кулі як речового доказу, недостовірними, то істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при проведенні цих процесуальних дій апелянтом не зазначено та колегією суддів не встановлено .Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в ході проведення судово-медичної експертизи трупа потерпілого ОСОБА_9 з його голови була вилучена куля , яка оглянута відповідно протоколу огляду предмета від 24.12.2014 року, визнана речовим доказом (постанова від 06.02.2015 року), та направлена на дослідження судово-балістичної експертизи, висновок якої від №159 від 05.02.2015 року суд обґрунтовано врахував в якості доказу вини ОСОБА_6 , оскільки відповідно йому вилучений при розтині трупа ОСОБА_9 предмет є 4,5 мм кулею до пневматичних гвинтівок та пістолетів, що повністю узгоджується з іншими доказами по справі про завдання тілесних ушкоджень потерпілому внаслідок пострілу з пневматичної гвинтівки ОСОБА_6 .

За таких обставин доводи апелянта в цій частині колегія суддів вважає безпідставними.

Залишення без задоволення клопотання ОСОБА_6 про відтворення події злочину за його участю не свідчить про упереджене та неповне досудове розслідування, як вважає апелянт-захисник, та не свідчить про істотні порушення норм кримінального процесуального закону в ході досудового розслідування, яке тягне за собою зміну чи скасування вироку.

Що стосується апеляційних доводів прокурора про скасування вироку з тих підстав, що у мотивувальній частині вироку не зазначено повного обвинувачення ОСОБА_6 щодо наслідків кримінального правопорушення у вигляді заподіянні потерпілому конкретних тілесних ушкоджень, їх причинно-наслідкового зв`язку із настанням смерті останнього, то вони не відповідають дійсності, оскільки у формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, суд зазначив наслідки кримінального правопорушення у вигляді заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 потерпілий ОСОБА_9 помер за місцем свого проживання. В мотивувальній частині вироку при наведенні доказу висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 від 16.01.2015, на який суд послався в якості вини ОСОБА_6 , перерахована вся сукупність конкретних тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_9 внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 .

Апеляційні доводи прокурора про безпідставне врахування такої обставини при призначенні покарання як намагання ОСОБА_6 надати допомогу потерпілому, не є слушними.

Зазначена обставина була встановлена в ході судового розгляду з показань обвинуваченого, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , які підтвердили, що в наступні після події дні той приходив до потерпілого та пропонував його відвезти до лікарні, проте ОСОБА_9 відмовився .Ці покази не спростовані.

Суд в якості пом`якшуючої покарання зазначену обставину в сенсі ст.66 КК України не врахував.

Тому доводи прокурора в цій частині не відповідають фактичним обставинам кримінально провадження.

Також не підлягають задоволенню і апеляційні вимоги прокурора про скасування вироку з підстав призначення ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

На думку колегії суддів, суд у відповідності до вимог ст.65 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання належним чином врахував всі обставини, в тому числі і зазначені в апеляційній скарзі прокурора . А саме, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким, обставини його вчинення, характер діяння, форму і ступінь вини, наслідки, що настали та інші обставини, які впливають на ступінь його відповідальності, а також дані про особу винного. Зокрема, суд взяв до уваги намагання надати потерпілому допомогу, вчинення ОСОБА_6 злочину під час умовно-дострокового звільнення від призначеного покарання за попереднім вироком, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення, негативну характеристику громадськості, продовження ним злочинної діяльності та врахував обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому рецидив злочинів, призначивши за ч.2 ст.121 КК України покарання в межах санкції статті та остаточне покарання за правилами ст. 71 КК України.

Неправдиві на думку прокурора свідчення, які давав ОСОБА_6 під час судового розгляду ОСОБА_6 , не можуть впливати на міру покарання, оскільки обвинувачений не несе за це кримінальну відповідальність та має право висловлювати будь-які доводи на свій захист.

Будь-яких даних про порушення органом кримінального розслідування чи судом під час судового розгляду норм кримінального або кримінального процесуального закону, які давали б підставу для скасування судового рішення, не встановлено.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає вирок суду законним та обґрунтованим, призначене ОСОБА_6 покарання справедливим, яке за своїм видом і розміром є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог як прокурора у кримінальному провадженні, так і захисника обвинуваченого не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, та апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити беззадоволення.

Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 03 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення ухвали.

Головуючий (підпис) ОСОБА_2

Судді: (підписи) ОСОБА_3 , ОСОБА_4
З оригіналом згідно.
Суддя ОСОБА_2