Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області
Справа №1-80/10 року
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 квітня 2010 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Ковальової Т.Г.,

при секретарі Шульзі Ю.В.,

з участю прокурора Данченко О.М., Похілька Я.М.,

захисника адвоката ОСОБА_1,

потерпілого, представника потерпілого адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу по обвинуваченню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, приватного підприємця, судимого 05 червня 2007 року Ічнянським районним судом Чернігівської області за ст.ст.122 ч.1, 189 ч.1, 70 КК України із застосуванням ст.75 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі із встановленням іспитового строку тривалістю два роки, має непрацездатну на віком матір, ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5,

за ст.122 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Підсудний ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 06 серпня 2008 року близько 12-00 години він, перебуваючи на території приватного підприємства « ОСОБА_2 - Плюс » в м. Ічня Чернігівської області по вул. Дрофаня, 33 Ж, під час сварки з ОСОБА_4 на грунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_5 наніс останньому удар кулаком в обличчя, в результаті чого ОСОБА_5 отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи в області кута нижньої щелепи справа та по третьому зубу нижньої щелепи зліва.

Допитаний в судовому засіданні підсудний вину свою не визнав і показав, що 06 серпня 2008 року він ранком у своєму господарстві виявив отруєних собак. Вирішивши, що собак отруїла теща ОСОБА_4, яка раніше погрожувала зробити це, він цього ж дня спільно з ОСОБА_6 на своєму автомобілі заїхав у приватне підприємство «Марконі-Плюс», де при зустрічі з ОСОБА_4 між ними розпочалася сварка, під час якої він відштовхнув останнього від себе. В цей час ОСОБА_5 став у бійцівську стійку, викрикував на його адресу нецензурні слова та, стиснувши кулаки, почав бігти до нього, як він зрозумів, з метою побити його, то він, захищаючись, зігнув ліву руку у лікті і викинув уперед та відштовхнув нею ОСОБА_5 від себе в область тулубу. В цей час між ним та ОСОБА_5І став ОСОБА_6, який наніс удар кулаком лівої руки ОСОБА_5 у праву сторону обличчя та почав всіх заспокоювати і розбороняти. Раніше він казав, що саме він наніс удар у щелепу потерпілому, так як вважав, що так як інцидент виник через його собак, то він і повинен налагодити відносини.з ОСОБА_5І, не вплутуючи в них ОСОБА_6

Допитаний в судовому засіданні 21 квітня 2010 року потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що удар в щелепу йому наніс ОСОБА_3, про що він казав на протязі досудового слідства, хоча 27 січня 2010 року він написав заяву на ім*я слідчого про те, що раніше він добросовісно помилявся відносно того, що удар в щелепу йому наніс саме ОСОБА_3 через те, що події розвивались дуже стримко, ініціатором вчинення сварки відносно отруєння належних ОСОБА_3 собак начебто тещею ОСОБА_7 був саме ОСОБА_3, який завдав останньому на цьому грунті фізичного болю, і він був вимушений вступитись за ОСОБА_7, і став наближатись до ОСОБА_3, який після цього конфліктував з ним, але після зізнання у нанесенні йому удару в щелепу ОСОБА_6, який знаходився поряд з ними, він не виключає такої можливості. На даний час жодних претензій майнового чи морального характеру ні до кого він не має і не заперечує проти закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_3 і такого рішення оскаржувати не буде (т.3 а.с.7)

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що 06 серпня 2008 року близько 12-00 години ОСОБА_3 на території приватного підприємства « ОСОБА_2 - Плюс » в м. Ічня Черніговської області, співвласником якого він являється разом з потерпілим ОСОБА_5, звинувачував його в отруєнні собак і при цьому вдарив його в живіт і обличчя, після чого він нахилився та сів на плиту, але бачив, як ОСОБА_8 наніс удар кулаком в щелепу ОСОБА_5, який зробив підсудному зауваження з приводу його неправильної поведінки і намагався захистити його.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_6 показав, що він знаходився біля автомобіля на теріторії Марконі-Плюс, куди вони приїхали з ОСОБА_3 з*ясувати обставини отруєння собак останнього, так як він вранці разом з ним виявив мертвих собак ОСОБА_3 на його подвір*ї і мати ОСОБА_3 завірила, що це зробила теща ОСОБА_4, яка проживає неподалік по сусідству і яка напередодні погрожувала це зробити. Коли ОСОБА_3 розмовляв з ОСОБА_4, штовхаючи один одного, то в цей час ОСОБА_5 побіг до ОСОБА_3, погрожуючи йому і намагаючись його вдарити, а ОСОБА_4 намагався підняти палицю, то з метою захисту ОСОБА_3 він підбіг до них і наніс удар в щелепу ОСОБА_5, так як ОСОБА_3, намагаючись захиститись, виставив вперед руку, але тільки штовхнув потерпілого в тулуб. Оскільки це тривало декілька хвилин і ОСОБА_3 запевнив його, що конфлікт з ОСОБА_5І , який виник через його проблеми, він залагодить, то раніше він і не зізнався в тому, що саме він наніс удар в щелепу потерпілому. Але коли йому стало достовірно відомо, що згідно висновку експертизи потерпілому завдано середньої тяжкості тілесне ушкодження, через що ОСОБА_3, якого в цьому звинувачуть., може безвинно постраждати, то вирішив зробити зізнання і зробив це 25 лютого 2009 року в судовому засіданні в Ічнянському районному суді (т.1 а.с.296-297).

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що 06 серпня 2008 року він під час з*ясування відносин підсудного з ОСОБА_7знаходився в салоні автомобіля ОСОБА_3 і бачив, як до них з одного боку з погрозами, нецензурною лайкою та намірами бійки побіг потерпілий ОСОБА_5, а з іншого боку побіг ОСОБА_6, і наблизились до них одночасно Він бачив, як підсудний ОСОБА_3 відштовхнув потерпілого ОСОБА_5. Хоча він не.бачив, хто наніс удар в щелепу потерпілому, але категорично стверджує, що підсудний ОСОБА_3 в обличчя потерпілого не бив.

Свідок ОСОБА_10М.в судовому засіданні показав, що він на відстані близько 10 метрів спостерігав події, які відбувались 6 серпня 2008 року в приватному підприємстві Марконі-Плюс і тривали 2-3 хвилини, і бачив, як ОСОБА_3 відштовхнув в тулуб ОСОБА_5, який одночасно з ОСОБА_6 підбігли до місця конфлікту, який відбувався між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Він стверджує, що по обличчю ОСОБА_3 не бив ОСОБА_5

В судовому засіданні 30 квітня 2010 року потерпілий заявив клопотання про допуск до участі у справі в якості його представника адвоката ОСОБА_2 з усіма прцесуальними правами, наданими йому як потерпілому, відповідно до ст.52 КПК України.

Представник потерпілого після дослідження всіх доказів по справі заявив клопотання, надавши його в письмовій формі та оголосивши його в судовому засіданні у присутності потерпілого, про направлення провадження в справі для проведення досудового слідства відповідно до ст.278 КК України та притягнення до кримінальної відповідальності особи, яка раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, так як вони, порадившись зі своїм довірітелем потерпілим ОСОБА_5- дійшли висновку, що даний злочин, передбачений ст.122 ч.1 КК України, - нанесення останньому тілесного ушкодження середньої тяжкості у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи в області кута нижньої щелепи справа та по третьому зубу та нижньої щелепи зліва вчинив 06 серпня 2008 року на теріторії приватного підприємства Марконі-Плюс по відношенню до потерпілого ОСОБА_6.

Потерпілий в судовому засіданні підтримав вказане клопотання свого представника.

Підсудний та його захисник вважали за необхідне направити провадження в справі для проведення досудового слідства.

Прокурор проти цього заперечував, мотивуючи тим, що в справі мається постанова про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_6 за ст.6 п.2 КПК України.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши усі докази по справі та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об*єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що клопотання представника та його потерпілого підлягає задоволеню з таких підстав.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.2 ст.327 КПК України обвинувальний вирок не може грунтуватись на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.

Відповідно до ст.275 КПК України розгляд справи провадиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред*явленого їм обвинувачення. Суд не вправі досліджувати обставини вчинення злочину іншою особою, а також притягувати чи ініціювати притягнення іншої особи до кримінальної відповідальності. Питання про притягнення до кримінальної відповідальності іншої особи вправі поставити, заявивши відповідне клопотання прокурор, потерпілий чи його представник, що і було зроблено в судовому засіданні потерпілим та його представником.

Відповідно до висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи №223 від 25 листопада 2009 року ( т.2, а.с.166-170), на якому також грунтується обвинувачення відповідно до обвинувального висновку (т.3 а.с.33), завдані ОСОБА_5 тілесні ушкодження могли утворитись від одного удару кулаком в область нижньої щелепи справа в області її кута, як показав потерпілий при відтворенні обстановки та обставин події 22 листопада 2009 року (т.2, а.с.121-156), а також зазначені тілесні ушкодження могли утворитись і від удару кулаком в область нижньої щелепи справи за обставин, на які вказав ОСОБА_6 при відтворенні обстановки та обставин події 22 листопада 2009 року (т.2, а.с.121-156).

Вказана експертиза була призначена у виконання постанови Ніжинського міськрайонного суду від 23 жовтня 2009 року про направлення справи на додаткове розлідування, під час якого необхідно було, зокрема, усунути протиріччя, що маються у висновку комісійної судово-медичної експертизи №221 від 28 листопада 2008 року (т.1, а.с.176-179) стосовно того, що завдані ОСОБА_5 тілесні ушкодження могли утворитись від одного удару кулаком як в область підборіддя зліва, так і в область нижньої щелепи справа, як показав потерпілий при огляді 28.11.2008 року.

Це свідчить про те, що проведенням додаткової комісійної судово-медичної експертизи не усунуті протиріччя висновку експертизи, які були зазначені в постанові суду, тобто не виконана постанова суду в повному обсязі, а проведена додаткова експертиза 23 жовтня 2009 року не підтверджує неправдивість показів ОСОБА_3 стосовно того, що він не наносив удару кулаком в щелепу потерпілому, а тільки з метою захисту виставив уперед руку, на яку наштовхнувся ОСОБА_5, але тілесні ушкодження, отримані потерпілим, утворились не внаслідок цих його дій, що підтверджує і судово-медична експертиза, а внаслідок нанесеного удару ОСОБА_6, який сам в цьому зізнався, заявивши явку з повиною в ході судового розгляду справи в Ічнянському районному суді 25 лютого 2009 року (т.1,а.с.296, 297), що не спростовано під час проведення досудового слідства.

Покази ОСОБА_6 логічно узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз по кримінальній справі. Так, згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №207 від 24 жовтня 2008 року тілесні ушкодження, які мались у ОСОБА_5, не могли утворитись за обставин, вказаних при відтворенні обстановки та обставин події за участю ОСОБА_3, тобто при натиканні потерпілого під час бігу на витягнуту руку ОСОБА_3 (т1, а.с. 92-95), а відповідно до висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи №223 від 25 листопада 2009 року ( т.2, а.с.166-170) зазначені тілесні ушкодження могли утворитись і від удару кулаком в область нижньої щелепи справа за обставин, на які вказав ОСОБА_6 при відтворенні обстановки та обставин 22 листопада 2009 року (т.2, а.с.121-156).

В ухвалі апеляційного суду Чернігівської області від 11 червня 2009 року зазначено, що невинність ОСОБА_3 спростовується показами потерпілого ОСОБА_5, свідка ОСОБА_4, протоколами відтворення обстановки та обставин події, але явка з повинною свідка ОСОБА_6, покази судово-медичного експерта ОСОБА_11, свідків ОСОБА_9, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в судовому засіданні виключають можливість постановлення обвинувального вироку відносно ОСОБА_3 (т.2, а.с.25-26), з чого вбачається, що обвинувачення відносно ОСОБА_3, як і висновки судово-медичних експертиз про механізм нанесення йому тілесних ушкоджень, грунтувались тільки на показах потерпілого, і свідка ОСОБА_4 - співвласників спільного приватного підприємства.

По справі проведено декілька судово-медичних експертиз: 22 серпня 2008 року за висновком експерта Ічнянського районного відділення судмедекспертизи тілесні ушкодження у ОСОБА_5 могли утворитися від одного удару кулаком в обличчя, найімовірніше в праву частину нижньої щелепи (т.1, а.с.85-87).

При проведенні даної судово-медичної експертизи ОСОБА_5 пояснював, що отримав удар лівою рукою в ділянку нижньої щелепи справа, після чого на мить втратив свідомість та був дезорієнтований (т.1, а.с.86).

За висновком №207 комісійної судово-медичної експертизи, проведеної комісією експертів у складі 7 лікарів Чернігівського бюро судово-медичних експертиз 24 жовтня 2008 року беззаперечно зазначено, що тілесні ушкодження у ОСОБА_5 виникли від одного удару кулаком в область нижньої щелепи зліва і не могли утворитися від натикання його підборіддям під час бігу на витягнуту ліву руку ОСОБА_3 (т.1, а.с.92-95).

Так як потерпілий стверджував, що ОСОБА_3 наніс йому удар не зліва, а ударив кулаком лівої руки в нижню праву щелепу, то була призначена додаткова комісійна судово-медична експертиза, проведена комісією у складі 6 лікарів, чотири з яких були членами комісії попередньої комісійної експертизи від 24 жовтня 2008 року, і які 28 листопада 2008 року дійшли висновку №221 про те, що тілесні ушкодження у ОСОБА_5 могли утворитись від одного удару кулаком як в область підборіддя зліва, так і в область нижньої щелепи справа в області її кута, нічим не мотивуючи свій висновок, крім зазначення того, що потерпілий показав 28.11.2008 року про те, що отримав боковий удар лівою рукою в область кута нижньої щелепи справа, а не підборіддя. (т.1, а.с.176-179), хоча при огляді комісією лікарів 24 жовтня 2008 року він стверджував, що отримав удар кулаком саме в область підборіддя (т.1, а.с.94).

Суд не вбачає наявності підстав для того, щоб ОСОБА_6 оговорював себе у вчиненні злочину, який інкримінується ОСОБА_3, так як він не знаходиться з ОСОБА_3 в родинних або службових стосунках, а має звичайні людськи відносини, як він показав і в ході судового засідання в Ічнянському районному суді, а також про те, що раніше він не зізнався у вчиненому злочині, так як боявся відповідальності, якої боїться і під час зізнання 25.02.2009 року ( т.1, а.с.296-297).

Під час розгляду справи в Ніжинському міськрайонному суді ОСОБА_6 показував, що коли він наносив удар потерпілому, то останній в цей час заплющив очі, а свідок ОСОБА_4 нахилився за палицею, тому вони могли не бачити його дій. (т.2, а.с.82).

Хоча справа постановою Ічнянського районного суду від 03 квітня 2009 року і постановою Ніжинського міськрайонного суду від 23 жовтня 2009 року поверталась для проведення додаткового розлідування, але ці рішення приймались відповідно до ст.281 КПК України, яка підставою для такого повернення передбачає неповноту або неправильність досудового слідства у разі неможливості усунення їх в судовому засіданні.

Під час розгляду справи заявлено клопотання потерпілим та його представником відповідно до ст.278 КПК України про направлення провадження в справі для проведення досудового слідства з метою вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності іншої особи, для чого суд вбачає наявність всіх підстав, так як відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 року №2 Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розсідування суди при розгляді кримінальних справ не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.

Посилання прокурора на наявність постанови про відмову в порушенні кримінальної справи за ст.122 ч.1 КК України відносно ОСОБА_6 за відсутністю в його діях складу злочину безпідставне, так як зізнання у вчиненні злочину ОСОБА_6 здійснив 25 лютого 2009 року, після чого справа двічі поверталась на досудове розслідування, але вказана постанова була винесена тільки 11 січня 2010 року (т.2, а.с.181-184) і після звернення з письмовою заявою потерпілого від 27 січня 2010 року про можливість нанесення йому тілесних ушкоджень саме ОСОБА_6 ніяких слідчих дій для перевірки вказаної заяви зроблено не було, а тільки оголошено про закінчення досудового слідства і затверджено 29 січня 2010 року обвинувальний висновок.

Крім того, пункт 4 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачає, що повернення кримінальної справи на додаткове розслідування через наявність підстав для притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб допускається лише за умови, що окремий розгляд справи щодо останніх неможливий, що суд вважає доведеним в ході судового засідання. Наявність постанови органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття кримінальної справи, про відмову в її порушенні щодо іншої особи або виділення справи щодо такої особи в окреме провадження не є перешкодою для повернення справи на додаткове розслідування.

Звернення ОСОБА_5 із заявою 27 січня 2010 року про можливість нанесення йому тілесного ушкодження ОСОБА_6, залишеною органами досудового слідства без перевірки, заявлене в судовому засіданні клопотання представника потерпілого та потерпілого про направлення провадженн в справі для проведення досудового слідства з метою притягнення до кримінальної відповідальності за заподіяне йому середньої тяжкості тілесне ушкодження ОСОБА_6 не може бути залишено судом поза увагою, так як це клопотання потерпілого узгоджується з усіма дослідженими доказами по справі.

Відмова потерпілого ОСОБА_5 від стягнення завданої йому матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_3 також свідчить про невпевненість потерпілого в тому, що тілесне ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи заподіяв йому саме ОСОБА_3

При наявності клопотання представника потерпілого та самого потерпілого про направлення справи для проведення досудового слідства з метою вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності іншої особи ОСОБА_6, .суперечливих висновків судово-медичних експертиз, явки з повиною ОСОБА_6, ситуаційно-виниклих обставин під час вчинення злочину, знаходження учасників подій 06 серпня 2008 року в дуже напруженому психоемоційному стані суд вважає за необхідне відповідно до ст.278 КПК України направити справу для проведення досудового слідста, під час якого слід провести комісійну ситуаційну експертизу з участю судово-медичного експерта та експерта-криміналіста з метою перевірки показів потерпілого ОСОБА_5, підсудного ОСОБА_3, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10 для визначення найбільш ймовірного механізму заподіяння тілесних ушкоджень і при виникненні протиріч в їх показах усунути їх шляхом проведення очних ставок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.275, 278 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, направити прокурору Борзнянського району Чернігівської області для проведення досудового слідства з метою вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності іншої особи ОСОБА_6.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 залишити у вигляді підписки про невиїзд.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд протягом семи діб з дня її оголошення.

Головуючий суддя Ковальова Т.Г.