В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.12.2015 року м.Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря - ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення : прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 та законного представника потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду №13, в м. Вінниці, обвинувальний акт та угоду про примирення в кримінальному провадженні №0005107 від 04.08.2015 року відносно обвинуваченого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрашівка, Піщанського району Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого неофіційно, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИВ

16.07.2015 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи разом із ОСОБА_5 в приміщенні готелю «Профспілковий», що в м. Вінниці, за адресою вул. Хмельницьке шосе, 2, умисно шляхом обману та зловживання довірою, під приводом тимчасового користування, заволодів мобільним телефоном марки «Huawei g6 u10», який належав потерпілій ОСОБА_5 , чим завдав останній матеріальної шкоди відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 1545/15-21 від 25.08.2015 року на загальну суму 2299,00 гривень. В подальшому, 19.07.2015 року ОСОБА_4 заклав вищезгаданий мобільний телефон марки «Huawei g6 u10» в ломбард «Соломон», який знаходиться за адресою: вул. Некрасова, 42/3 в м.Вінниці, та отримав 550 гривень, які витратив на власні потреби.

Вказані дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст. 190 КК України, як шахрайство заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

11 вересня 2015 року між законним представником потерпілої ОСОБА_6 , потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про примирення у відповідності вимог ст. 471 КПК України, яка надійшла до суду з обвинувальним актом.

Згідно даної угоди, підозрюваний ОСОБА_4 з однієї сторони та законним представником потерпілої ОСОБА_6 , потерпілою ОСОБА_5 з другої сторони дійшли згоди щодо формулювання та правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.1 ст. 190 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а саме те, що підозрюваний повністю визнав свою винуватість у зазначеному злочині, у вчиненому розкаявся, відшкодував завдану злочином шкоду потерпілій ОСОБА_5 .

Також сторонами угоди узгоджено покарання, яке повинен понести підозрюваний за вчинений злочин у вигляді громадських робіт строком на сто годин. Передбачені наслідки її укладення та невиконання, які роз`яснені ОСОБА_4 та законному представнику потерпілої ОСОБА_6 та потерпілій ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.2 ст. 474 КПК України, розгляд угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про примирення судом. Обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винним у вчиненні даного злочину, повністю визнав вину та зазначив, що угода про примирення є добровільною, наполягав на затвердженні угоди про примирення.

Законний представник потерпілої ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_5 зазначили що наслідки затвердження угоди про примирення їм зрозумілі, угоду про примирення укладено добровільно та просили визначити узгоджене сторонами покарання, підтвердили суду, що не мають до обвинуваченого ОСОБА_4 претензій матеріального та морального характеру.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти затвердження угоди про примирення укладеної між законним представником потерпілої ОСОБА_6 , потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 та просив затвердити угоду, оскільки вона відповідає вимогам закону, просив визнати обвинуваченого винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 190 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання.

Розглядаючи в порядку, передбаченому ч.3 ст. 314 та ч.2 ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Обвинувачений ОСОБА_4 являється особою раніше не судимою.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає його щире каяття та добровільне відшкодування завданої злочином шкоди.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Відповідно до ч.3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ст. 12 КК України, злочин, вчинений ОСОБА_4 , передбачений ч.1 ст. 190 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Угода про примирення між законним представником потерпілого, потерпілим та обвинуваченим укладена добровільно без застосування насильства, примусу, погроз, дана угода відповідає вимогам ст.471 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю розуміє п.1 ч.5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди передбачені п.1 ч.1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Законному представнику потерпілої ОСОБА_6 та потерпілій ОСОБА_5 судом роз`яснені наслідки затвердження угоди про примирення, відповідно до п.2 ч.1 ст. 473 КПК України.

За таких обставин суд вважає, що угода від 11.09.2015 року, укладена між представником потерпілої ОСОБА_6 , потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 підлягає затвердженню, обвинуваченому слід призначити покарання, узгоджене сторонами у вигляді громадських робіт.

Відповідно до ст. 124 КПК України з ОСОБА_4 слід стягнути процесуальні витрати за проведеної судово-товарознавчої експертизи № 1545/15-21 від 25.08.2015 року в сумі 246 (двісті сорок шість) гривень.

Питання про долю речових доказів в кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, залишивши мобільний телефон власнику.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 474-475 КПК України, -

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про примирення від 11.09.2015 року, укладену між законним представником потерпілої ОСОБА_6 , потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0005107 від 04.08.2015 року.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді 100 ( сто) годин громадських робіт.
На підставі ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 на користь держави Україна 246 (двісті сорок шість) гривень у відшкодування вартості проведеної судово-товарознавчої експертизи.

На підставі ст. 100 КПК України речові докази в кримінальному провадженні №0005107, а саме: мобільний телефон марки «Huawei g6 u10», що переданий на зберігання ОСОБА_5 залишити власнику.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ст. 394 КК України.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: