Ухвала

іменем україни

06 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_15,

суддів: ОСОБА_12, ОСОБА_13,

за участю прокурора ОСОБА_14,

засудженого ОСОБА_1,

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 23 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 жовтня 2014 року.

Зазначеним вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, в силу ст. 89 КК не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Також цим вироком вирішено долю речових доказів у кримінальній справі.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_1 22 лютого 2012 року, в період часу з 16.30 - 17.00 год, у приміщенні кухні житлового будинку АДРЕСА_1, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, маючи умисел на позбавлення життя ОСОБА_2, на грунті особистих неприязних відносин, умисно завдав потерпілій одного удару ножем в ділянку лівої лопатки, спричинивши тілесне ушкодження від якого вона померла в автомобілі швидкої допомоги.

Засуджений ОСОБА_1 у касаційній скарзі з доповненням просить судові рішення щодо нього скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та істотними порушеннями кримінально-процесуального закону. Вважає, що його дії необхідно перекваліфікувати з ч. 1 ст. 115 КК на ч. 2 ст. 121 КК, оскільки умислу на позбавлення життя ОСОБА_2 він не мав, а смерть потерпілої настала через значний проміжок часу. Зазначає про те, що органами досудового слідства на нього чинився тиск, а матеріали кримінальної справи сфабриковані. Стверджує, що відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 370 КПК 1960 року прокурор ОСОБА_16 підлягав відводу та не мав права брати участь у розгляді цієї кримінальної справи у суді першої інстанції після скасування першого вироку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_1 на підтримку касаційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_1, у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на наведених у вироку доказах, які судом належно досліджені та оцінені з точки зору їх допустимості, достатності та достовірності. Тому твердження у скарзі про те, що зазначену справу сфабриковано, є неспроможними.

Судами першої та апеляційної інстанції ретельно перевірялись доводи засудженого з приводу правильності кваліфікації його дій, зокрема відсутності в його діях умислу на спричинення смерті потерпілій ОСОБА_2, які є аналогічними тим, що наведені у касаційній скарзі. Викладені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються показаннями самого засудженого, який на досудовому слідстві визнавав себе винним у завданні потерпілій удару ножем, проте в подальшому неодноразово став їх змінювати, обираючи такий спосіб захисту від притягнення до кримінальної відповідальності. Водночас, як пояснили свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, раніше між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вже виникали конфлікти на грунті зловживання останньою алкоголем та з приводу виховання і утримання малолітнього ОСОБА_9, а у день події під час святкування та спільного вживання спиртних напоїв, вони раптово знову посварилися, внаслідок чого засуджений спочатку нецензурно висловлювався на адресу тещі, а потім взяв ніж, підійшов до ОСОБА_2 і «обняв» її, після цього та впала, а він відкинув ніж. Показання зазначених свідків є незмінними, послідовними та логічними, вони об'єктивно узгоджуються не тільки між собою, а й з іншими доказами у кримінальній справі, зокрема даними протоколу огляду трупа ОСОБА_2, протоколу виїмки та огляду місця події; висновків судово-медичної, судово-таксикологічної, судово-криміналістичної та судово-психіатричної експертиз.

До того ж, як видно із висновків судово-медичної експертизи, які в судовому засіданні підтвердив та пояснив допитаний в якості свідка експерт ОСОБА_10, проникаюча колото-різана рана лівої половини грудної клітки виявлена на трупі ОСОБА_2 була спричинена їй незадовго до настання смерті, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження і знаходиться в прямому причинному зв'язку з настанням смерті останньої. При цьому встановлено, що напрямок раньового каналу, який розташований ззаду к переду і дещо зверху вниз, його значна глибина - біля 10 см та місцезнаходження потерпілої спиною до колючо-ріжучого предмету унеможливлюють нанесення даного поранення ОСОБА_2 з необережності.

Характер та локалізація таких пошкоджень життєво важливих органів, як правило, призводить до великої крововтрати та відповідно до смерті потерпілого, що в свою чергу свідчить або про безумовне усвідомлення винною особою суспільно-небезпечного характеру своїх дій та невідворотність настання наслідків.

На спростування позиції засудженого, експерт ОСОБА_11, яка проводила амбулаторну судово-психіатричну експертизу, в суді повідомила, що ОСОБА_1 добровільно без будь-якого примушування розповідав їй про те, що перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, спочатку побився з чоловіками на подвір'ї, а потім будучи агресивно налаштованим зайшов у будинок та посварився з тещею, розлютившись на неї, схопив ніж і вдарив її.

Отже, сукупність наведених в оскаржуваних судових рішеннях доказів дала суду можливість прийти до обґрунтованого висновку, що на грунті попередніх конфліктних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 раптово виникла особиста неприязнь, яка посилилась станом алкогольного сп'яніння і у даному конкретному випадку слугувала мотивом на вбивство останньої.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з тим, що в діях ОСОБА_1 наявний умисел на спричинення смерті ОСОБА_2, а тому кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 115 КК є правильною.

Крім того, відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров'я особи» № 2 від 07 лютого 2003 року, у випадку коли винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Тому, доводи скарги засудженого в цій частині також є неспроможними.

Твердження засудженого ОСОБА_1 про те, що на нього чинився тиск з боку працівників правоохоронних органів, внаслідок чого він у стані алкогольного сп'яніння оговорив себе, є безпідставними, оскільки судами попередніх інстанцій ці доводи були перевірені і свого підтвердження матеріалами справи не знайшли.

Що стосується переконання засудженого щодо неможливості прокурором повторно приймати участь в одній кримінальній справі, то вони не заслуговують на увагу, оскільки статтею 58 КПК 1960 року не встановлено з цього приводу жодних заборон.

Покарання засудженому ОСОБА_1 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК з урахуванням характеру та ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу засудженого, а тому є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Істотних порушень норм матеріального чи кримінально-процесуального закону, які згідно з ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року були би підставами для зміни або скасування оскаржуваних судових рішень, у справі не встановлено, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги засудженого.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 23 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

С у д д і:

ОСОБА_15 ОСОБА_12 ОСОБА_13