Справа №11а-706/10 р. Головуючий у І інстанції Кічак Ю.В.
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2010 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Леона О.І.

суддів: Галина В.П., Романюка М.Ф.

з участю прокурора: Горин У.І.

засудженого: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_2 на вирок Мостиського районного суду Львівської області від 20 травня 2010 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_4, непрацюючого, раніше судимого Мостиським районним судум від 19.12.2005 р. по ст. 185 ч. 1, 289 ч. 2 КК України до 3-ох років позбавлення волі та звільнений 10.01.2009 року у зв"язку з відбуттям строку покарання,

засуджено ст. 186 ч. 2 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахується з моменту затримання, тобто з 02.03.2010 року.

Запобіжний захід засудженому до вступу вироку в законну силу залишено попередньо обраний-тримання під вартою.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

За вироком суду ОСОБА_2 26.02.2010 року, о 14.00 год. біля с. Мишляни, Мостиського району Львівської області, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров"я, шляхом нанесення удару потерпілому ОСОБА_3, відкрито викрав у останнього гроші в сумі 440 гривень, мобільний телефон марки "Nokia" вартістю 220 гривень із стартовим пакетом мобільного оператора "Діджус" вартістю 25 гривень та наявними на рахунку 27 гривнями, чим своїми діями спричинив потерпілому матеріальні збитки на загальну суму 712 гривень.

На даний вирок засуджений ОСОБА_2 подав апеляцію, в якій просить застосувати Кримінальний закон про менш тяжкий злочин. Свою вину у скоєному визнає, але зазначає, що його дії не підлягають призначеній мірі покарання, оскільки не має достатніх даних, які вказували б на те, що він вчинив злочин, передбачений ст. 186 ч. 2 КК України. А також зазначає, що судом не взято до уваги його пояснення щодо даного конфлікту та те, що в нього на утриманні троє неповнолітніх дітей.

Заслухавши доповідача, засудженого, який підтримав свою апеляцію, думку прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, а апеляцію засудженого безпідставною, вивчивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що така до задоволення не підлягає.

Матеріалами справи, зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами, вина засудженого ОСОБА_2 у скоєнні інкримінованого йому злочину при вказаних у вироку обставинах доведена повністю. Кваліфікація дій засудженого ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 186 КК України є правильною.

Зокрема засуджений ОСОБА_2 на досудовому слідстві та в суді першої інстанції дав зізнавальні показання про вчинення ним відкритого викрадення у потерпілого ОСОБА_3 грошей в сумі 440 грн. та мобільного телефона марки "Нокія" пізно вечером 26.02.2010 року по дорозі в с.Золотковичі Мостиського району Львівської області, куди він разом із потерпілим відвозили на таксі ОСОБА_4

Потерпілий ОСОБА_3 на досудовому слідстві та в суді першої інстанції давав однакові та послідовні покази про те , що 26.02.2010 року в м. Мостиська Львівської області він разом із ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вживали спиртні напої. В барі «Бістро» ОСОБА_4 сильно сп"янів і власниця закладу попросила незнайомого йому мужчину, яким виявився ОСОБА_2, допомогти спровадити п'яного ОСОБА_4 до автомобіля таксі, який було для них викликано. Він запропонував ОСОБА_2 їхати з ним, на що останній погодився. Коли вони знаходилися в салоні таксомотора, виникло питання, кому платити за проїзд до с.Золотковичі Мостиського району. Не знайшовши гаманця в ОСОБА_4, він розрахувався своїми грошима. По дорозі на вимогу ОСОБА_2 водій автомобіля зупинився неподалік с. Мишлятичі Мостиського району. Вони разом із ОСОБА_2 витягнули п'яного ОСОБА_4 із салону, ще раз оглянули кишені його одягу у пошуках гаманця, однак гаманця при ньому так і не було знайдено. ОСОБА_2 запропонував йому показати все те, що знаходиться у нього в кишенях. Він дістав з кишень гроші в сумі 440 гривень, свій мобільний телефон "Нокіа" та показав їх ОСОБА_2, котрий забрав вказане, нанісши при цьому йому два удари, від яких він впав на землю, а сам сів до автомобіля та

поїхав у зворотному напрямку. Гроші в сумі 160 гривень, мобільний телефон марки "Нокіа" із стартовим пакетом йому повернуто.

Такі показання засудженого ОСОБА_2 та потерпілого ОСОБА_3 повністю узгоджуються між собою та із іншими доказами у справі, зокрема із показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, та ОСОБА_9, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку.

Згідно даних протоколу явки з повинною ОСОБА_2 від 02.03.2010 року, він визнав свою причетність до вчиненого ним 26.02.2010 року поблизу с. Мишлятичі Мостиського району пограбування ОСОБА_3 та заволодіння грошима і мобільним телефоном (а.с.5).

Згідно даних протоколу добровільної видачі від 02.03.2010 року, ОСОБА_2 видав мобільний телефон марки «Нокіа», яким він заволодів 26.02.2010 року поблизу с. Мишлятичі Мостиського району під час вчиненого ним пограбування ОСОБА_3 (а.с.19).

Згідно даних протоколу відтворення обстановки та обставин події, ОСОБА_2 показав, як ним 26.02.2010 року вчинено пограбування ОСОБА_3 (а.с.70-75).

Відповідно до висновку експерта № 40/2010 від 09.03.2010 року, в ОСОБА_3 при огляді було виявлено синець на обличчі, який утворився від дії тупого предмету, який міг виникнути 26.02.2010 року та відноситься до легкого тілесного ушкодження (а.с.84).

Оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

З урахуванням зазначених вище обставин колегія суддів визнає викладене в апеляції твердження засудженого ОСОБА_2 про те, що судом не взято до уваги його пояснення щодо вчених ним злочинних діянь, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України як безпідставне.

Призначаючи засудженому ОСОБА_2 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу підсудного, який позитивно характеризується по місцю реєстрації, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває та обставини, що впливають на покарання. Обставиною, що пом"якшує покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання підсудному ОСОБА_2 по справі не встановлено.

Призначене судом покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції відповідної статті, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляції засудженого ОСОБА_2 немає, а тому слід відмовити в задоволенні його апеляції.

Керуючись ст. 366, 377, 379 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Вирок Мостиського районного суду Львівської області від 20.05.2010 року відносно ОСОБА_2 залишити без змін, а апеляцію засудженого ОСОБА_2 без задоволення.

Головуючий:

Судді: