УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/5101/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.286 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2015 року м. Житомир
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
з участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
потерпілого: ОСОБА_8 ,
представника потерпілого: ОСОБА_9 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді двох років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України:
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;
- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Речові докази: автомобіль BMW, реєстраційний номер НОМЕР_1 переданий ОСОБА_7 - залишено йому як користувачу; мотоцикл Honda, реєстраційний номер НОМЕР_2 переданий ОСОБА_8 - залишено йому як користувачу.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що
близько 21 години 40 хвилин 11 серпня 2014 року керуючи автомобілем BMW, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись по вулиці Київській, в напрямку вулиці Східної в м. Житомирі, на ділянці проїзної частини поблизу будинку № 66, виконуючи маневр об`їзду нерухомої перешкоди, шляхом здійснення виїзду на смугу зустрічного руху, в порушення вимог п.2.3б Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, в порушення вимог п.10.1 цих же Правил, перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, порушуючи вимоги п.11.4 зазначених Правил на проїзній частині по вулиці Київській, яка являє собою дорогу з двостороннім рухом, та має дві смуги руху в одному напрямку, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, що категорично забороняється, внаслідок чого допустив зіткнення з мотоциклом Honda, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався в напрямку вулиці Небесної Сотні (Московської) по вулиці Київській в м. Житомирі. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, водій мотоцикла Honda ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді саден на чолі, які відноситься до легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров`я, забійно-рваних ран на лівому передпліччі та лівій кисті, лівій стопі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, закритих переломів лівої ліктьової кістки в середній третині, шилоподібного відростку та головки променевої кістки, лівої великогомілкової кістки в нижній третині 3-ї п`ясної кістки, розриву міжп`ясного синдесмозу між 3 та 4 п`ясними кістками, вивиху 4-ї п`ясної кістки, перелому голівчастої кістки лівої кисті, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 та фактичних обставин справи, просить вирок суду скасувати. Ухвалити новий вирок. Застосувати до ОСОБА_7 покарання по найвищій межі санкції статті у виді обмеження волі з позбавленням його права керувати транспортними засобами. Посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання неправильно застосував закон, надав неправильну оцінку матеріалам справи, що характеризують особу обвинуваченого та безпідставно застосував при призначенні покарання ст. 75 КК України. Твердження суду про наявність обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття, повне визнання вини, а також позитивної характеристики з місця проживання та офіційного працевлаштування, свідчать про явну упередженість суду при винесенні рішення. Заяви про щире каяття та визнання своєї вини прозвучали з боку ОСОБА_7 лише в судовому засіданні і для того щоб уникнути справедливого покарання. Судом штучно було створено обставини передбачені ст. 75 КК України. Вважає, що на підставі даних, які містяться в характеристиці ВЖРЕП, суд, не мав права робити будь-які висновки, а тим більше приймати рішення про застосування більш м`якого виду покарання, оскільки вони не містять даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 . У тексті вироку не зазначено про те, що він та його представник наполягали на суворості вироку, а саме про ізоляцію ОСОБА_7 від суспільства.
На апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_7 подав заперечення. Просить апеляційну скаргу потерпілого залишити без задоволення, а вирок суду щодо нього без зміни. Посилається, що доводи потерпілого є надуманими та безпідставними. Вказує, що надавав потерпілому матеріальну допомогу на лікування, купував все необхідне для проведення операції. Не намагався уникнути кримінальної відповідальності, по місцю роботи, навчання, проживання ніколи не мав зауважень, не допускав недостойної поведінки.
Заслухавши доповідь судді, потерпілого, його представника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, обвинуваченого про залишення вироку суду без зміни, перевіривши відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах і апелянтом не оскаржується.
Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Статтею 75 КК України передбачено, що якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п?яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд дотримався загальних засад передбачених ст.ст. 50, 65 КК України. Судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, те що вчинене ОСОБА_7 правопорушення є невеликої тяжкості, особу винного, який працює, позитивно характеризується, на обліку в наркологічному диспансері та психіатричній лікарні не перебуває, вперше вчинив злочин, який відноситься до категорії необережних злочинів, частково відшкодував потерпілому матеріальну шкоду, добровільно відшкодував витрати за стаціонарне лікування потерпілого, думку потерпілого, щодо призначення суворого покарання. Обставин, що обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 встановлено те, що він свою вину в вчиненому визнав повністю, щиро кається.
Враховуючи наведене суд, першої інстанції правильно прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування покарання, звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
Доводи потерпілого ОСОБА_8 , що судом першої інстанції при призначенні покарання неправильно застосовано закон, надано неправильну оцінку матеріалам справи, що характеризують особу обвинуваченого, безпідставно застосовано ст. 75 КК України не ґрунтуються на матеріалах справи та не відповідають вимогам ст. ст. 50, 65, 75 КК України.
Безпідставними є доводи потерпілого ОСОБА_8 про відсутність у ОСОБА_7 щирості каяття та повного визнання вини. Щире каяття припускає критичну оцінку винною особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини, готовності нести кримінальну відповідальність. Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 визнав вину у вчиненому. В ході досудового слідства, під час лікування потерпілого, добровільно надавав кошти на лікування потерпілого, частково відшкодував йому витрати на лікування, а також до постановлення вироку добровільно відшкодував витрати понесені закладом охорони здоров?я на лікування потерпілого, що є свідченням його щирого каяття. Цивільний позов потерпілим не заявлявся.
Не відповідають матеріалам провадження доводи потерпілого ОСОБА_8 , що судом не врахована його думка і думка його представника про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 суворого покарання з ізоляцією його від суспільства. Як вбачається зі змісту вироку така думка потерпілого врахована в сукупності з іншими обставинами та врахуванням вимог ст.65 КК України. Лише наполягання потерпілого на призначенні обвинуваченому суворого покарання, без врахування обставин провадження та вимог передбачених ст. ст. 50, 65 КК України є неприпустимим.
Надуманими є доводи потерпілого про штучне створення судом умов для застосування ст. 75 КК України. Судом першої інстанції оцінено всі докази і прийнято рішення на підставі поданих доказів в сукупності, виходячи з точки зору їх належності, допустимості та достовірності. Ні стороною обвинувачення, ні потерпілим в порядку ст. 93 КПК України не зібрано і не подано суду першої інстанції доказів на підтвердження даних про особу обвинуваченого, які б свідчили про його поведінку і давали підстави для застосування більш суворого покарання та виключали призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України.
Разом з тим колегія суддів вважає ґрунтовними доводи потерпілого про те, що характеристика ВЖРЕП не містить даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 і не може бути врахована при призначенні покарання, оскільки в характеристиці на потерпілого відсутні дані, які його характеризують. Проте така обставина у даному випадку не є вирішальною і не може вплинути на призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання.
За наведених обставин колегія суддів не знаходить підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 04 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: