Ухвала іменем україни 22 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого судді ОСОБА_8
суддів:ОСОБА_9., ОСОБА_10.,
при секретарі ОСОБА_11,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003820, за обвинуваченням

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого:

- 28 березня 2002 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням 2 (двох) років іспитового строку;

- 26 липня 2005 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням 2 (двох) років іспитового строку;

- 19 червня 2006 року Солом'янським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 , ст. 71 КК України на 2 (два) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі, 29 жовтня 2007 року звільнений з виправної установи умовно-достроково на 1 (один) рік 1 (один) місяць 20 (двадцять) днів;

- 31 січня 2011 року Солом'янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 , ч. 3 ст. 185 , ч. 2 ст. 185 , ст. 70 КК України на 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі;

- 18 березня 2011 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 , ч. 2 ст. 185 , ч. 4 ст. 70 КК України на 3 (три) роки 7 (сім) місяців позбавлення волі, ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27 лютого 2013 року звільнений з виправної установи умовно-достроково на 1 (один) рік 4 (чотири) місяці 4 (чотири) дні,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_12.,

засудженого ОСОБА_5.(в режимі відео конференції),

захисника ОСОБА_6,

В С Т А Н О В И Л А:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації його дій, просить змінити вирок Апеляційного суду м. Києва від 06 травня 2015 року та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Вказує на істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. В обґрунтування скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи вирок Печерського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року в частині призначеного покарання, не у повній мірі врахував ряд обставин, які впливають на пом'якшення його покарання, а саме: позитивну характеристику за місцем проживання, фактичне утримання матері похилого віку, вчинення злочину через важке матеріальне становище, а також щире каяття.

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та покладено на нього обов'язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком вирішено питання щодо речового доказу.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 19 липня 2014 року близько 13.10 год. намагався повторно, таємно викрасти чуже майно за наступних обставин. Зайшовши до службового приміщення магазину з продажу меблів «Дизайн Тайм», що розташований за адресою: м. Київ, бул. Дружби народів, 8, він помітив ноутбук «Samsung», вартістю 2 000 грн., який належить ОСОБА_7 Оглянувшись довкола та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 взяв зі столу ноутбук та заховав його під футболку. Потім він попрямував до виходу. Однак, довести свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_5 не зміг із причин, що не залежали від його волі, оскільки при виході він був затриманий працівником цього магазину.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 06 травня 2015 року вирок суду першої інстанції скасовано в частині призначеного ОСОБА_5 покарання.

Призначено ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

В решті вирок районного суду залишений без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого, просив вирок суду апеляційної інстанції залишити без зміни, засудженого ОСОБА_5, який просив касаційну скаргу задовольнити, захисника

ОСОБА_6, яка частково підтримала касаційну скаргу засудженого, просила судові рішення щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі засудженим не оспорюються.

Відповідно до статей 50, 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, при цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, при призначенні засудженому ОСОБА_5 покарання, апеляційний суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також дані про його особу, який за місцем проживання характеризується позитивно; неодружений; страждає тяжким захворюванням лівого суглобу; відсутній на обліку у лікаря психіатра; перебуває на обліку у лікаря нарколога з 11 травня 2002 року; не працює та не займається іншою суспільно корисною діяльністю; крім того, раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення злочинів проти власності, до покарання у виді позбавлення волі, останній раз був звільнений з виправної установи 27 лютого 2013 року умовно-достроково на 1 (один) рік 4 (чотири) місяці 4 (чотири) дні, проте знову вчинив корисливий злочин.

Також, судом апеляційної інстанції було враховано обставину що пом'якшує покарання - його щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення.

На підставі наведеного апеляційним судом було правильно встановлено, що призначення ОСОБА_5 основного покарання із застосуванням ст. 75 КК України не є достатнім для його виправлення та не відповідає меті покарання.

З урахуванням сукупності перелічених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про призначення ОСОБА_5 покарання належним чином вмотивоване, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Обставини, викладені засудженим у касаційній скарзі, які, на його думку, не були враховані судом при винесенні вироку, а саме: позитивна характеристика за місцем проживання, фактичне утримання матері похилого віку, вчинення злочину через важке матеріальне становище, а також щире каяття, не відповідають дійсності, так як при винесенні рішення, суд взяв їх до уваги.

Таким чином, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для пом'якшення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону або неправильного застосування кримінального закону при розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанцій, колегією суддів не виявлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги засудженого відсутні.

Крім того, твердження захисника в засіданні касаційного суду про те, що під час проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження було порушено право засудженого на захист, у зв'язку з тим, що в нього не було захисника та він з 11 травня 2002 року перебуває під диспансерно-динамічним наглядом з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, є безпідставними, оскільки відповідно до положень ст. 52 КПК України участь захисника в даному кримінальному провадженні не є обов'язковою, а також фактів наявності у засудженого психічного захворювання або інших відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, матеріали провадження не містять.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 434, 436 КПК

України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду м. Києва від 06 травня 2015 року стосовно ОСОБА_5 залишити без зміни.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10.