У Х В А Л А
судового засідання
24 листопада 2015 року м. Львів
суддя Франківського районного суду м. Львова в складі ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , року 1958, місяця січня, дня 01 народження, уродженець с. Забіря Жовківського району Львівської області, українець, громадянин України, проживаючий та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Відповідно з висновком експертизи № 1304 від 10 серпня 2015 року, у ОСОБА_4 , виявлено: синець на обличчі, крововилив в білковій оболонці лівого ока, краєвий дефект коронкової частини другого нижнього зуба зліва. При обстеженні її в травматологічному пункті № 2 та в поліклініці за період з 09 13 серпня 2015 року було встановлено діагноз «Струс головного мозку». Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів, могли виникнути 09 серпня 2015 року та відносяться до легкого ступеня тяжкості.
Як вбачається з в обвинувального акту, слідчий та прокурор кваліфікують такі дії ОСОБА_3 , як умисне нанесення потерпілій ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Сторона обвинувачення - прокурор прокуратури
Франківського району м. Львова
ОСОБА_5
Сторона захисту - адвокат ОСОБА_6
Учасники судового провадження - потерпіла
ОСОБА_4
25 вересня 2015 року обвинувальний акт надійшов до Франківського районного суду м. Львова від прокурора Франківського району м. Львова та цього ж дня переданий для розгляду судді, визначеному у порядку, передбаченому ст.. 35 КПК України.
Відповідно до ухвали судді від 28 вересня 2015 року призначено підготовче судове засідання з розгляду обвинувального акта.
Згідно з ухвалою суду від 01 жовтня 2015 року, обвинувальний акт повернуто прокурору для приведення його у відповідність вимогам процесуального законодавства з одночасною відмовою у закритті провадження. Підстави такого рішення викладені в ухвалі.
За результатами розгляду апеляційної скарги прокурора, ухвала суду першої інстанції скасована, з підстав викладених в ухвалі апеляційного суду від 06 листопада 2015 року, з призначенням нового розгляду обвинувального акта в суді першої інстанції.
Приймаючи дане рішення суд апеляційної інстанції покликався на юридичну сутність кримінального провадження у формі приватного звинувачення яка полягає у тому, що воно ініціюється лише потерпілим від злочину. В таких кримінальних справах кримінально правове та кримінально процесуальне значення мають насамперед волевиявлення потерпілого.
Тобто у вирішенні питання про закриття провадження у справах приватного обвинувачення визначна роль належить самому потерпілому. Згідно ч. 4 ст. 26 КПК України, відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Як зазначено в ухвалі апеляційного суду, суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог закону, проігнорувавши спеціальну норму, яка передбачає порядок судового провадження у формі приватного обвинувачення.
Отже, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та призначаючи новий розгляд обвинувального акта, апеляційний суд прийшов до висновку що оскаржувана ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено потерпілій ОСОБА_4 у закритті провадження з підстав відмови від обвинувачення є такою, що прийнята з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.
З ухвали апеляційного суду також вбачається, що апеляційним судом не розглядалися підстави визнання судом першої інстанції обвинувального акта таким, що не відповідає вимогам процесуального законодавства, і це було підставою повернення його прокурору.
Оскільки встановлена судом першої інстанції невідповідність обвинувального акта вимогам процесуальному законодавству апеляційним судом не оцінювалася то у цій частині ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою.
Як суддя, якому матеріали обвинувального акта передані для призначення нового розгляду, вважаю, що обвинувальний акт й надалі не відповідає вимогам процесуального законодавства, з підстав наведених в ухвалі від 01 жовтня 2015 року.
Тобто, моє ставлення до оцінки матеріалів в ході вирішення питань, передбачених ст.ст. 314 315 КПК України уже висловлене, а відтак, даний факт є тією обставиною, що викликатиме сумнів у моїй неупередженості при повторному їх вирішенні, та відповідно до ст. ст. 75 КПК України виключає участь судді в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст.75 цього Кодексу,суддя зобов`язаний заявити самовідвід. З огляду на викладене, заявляю самовідвід з підстав, передбачених п. 4 ч.1 ст. 75 КПК України.
Приймаючи дане рішення щодо задоволення заяви про самовідвід, зважаю також, що відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України» та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 9 КПК України, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
На підставі викладеного, керуючись ст. 9, п. 4 ч. 1 ст. ст. 75, 80,81, ч. 1 ст. 314, ч.2 ст. 369 - 372 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Матеріали судового провадження № 1 - кп/465/510/15 передати до канцелярії суду на повторну реєстрацію та визначення судді в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_7