Справа №473/2793/15-к 09.02.2016 09.02.2016 09.02.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
09 лютого 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали провадження в порядку вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 з доповненнями на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 грудня 2015 року, якою відмовлено в задоволені клопотання
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 19.05.2006 року вироком апеляційного суду м. Києва за ч.1 ст.263, п.8 ч.2 ст.115, ч.1 ст.70 КК України на 15 років позбавлення волі,
про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - у виді обмеження волі, зняття накладених дисциплінарних стягнень, а також переведення до ВК Одеської області для подальшого відбування покарання,
Учасники судового провадження:
прокурори: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
засуджений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Засуджений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в яких просить замінити невідбуту частини покарання позбавлення волі більш м`яким обмеженням волі, зняти накладені дисциплінарні стягнення, а також перевести його до ВК Одеської області для подальшого відбування покарання. В той же час просить скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою суду відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - у виді обмеження волі, знятті накладених дисциплінарних стягнень, а також у переведенні до ВК Одеської області для подальшого відбування покарання.
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/784/56/16 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_10
Категорія: ст.539 КПК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
Узагальнені доводи засудженого.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї ОСОБА_5 вважає рішення суду незаконним. Вважає, що суд безпідставно відмовив йому в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, лише на підставі накладених на нього стягнень.
Вказує, що зазначені стягнення на нього накладені безпідставно, а тому суд повинен був допитати свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , для з`ясування правомірності їх накладення.
Посилається на те, що він, як до засудження так і відбуваючи покарання мав позитивні характеристики, у зв`язку з чим в Ольшанській та Південій ВК отримував заохочення та не мав стягнень. На його думку, вказані обставини свідчать про упереджене ставлення до нього з боку адміністрації колонії.
Зазначає, що він повинен відбувати покарання за місцем його постійного місця проживання до засудження, однак вказана обставина безпідставно не була взята до уваги судом.
Посилається на істотні порушення кримінального процесуального законодавства під час судового засідання в суді першої інстанції, оскільки його позбавили останнього слова.
Вказує про те, що дії судді та прокурора є незаконними та підпадають під кримінальну відповідальність.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що засуджений ОСОБА_5 звернувся до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, зняття накладених дисциплінарних стягнень, переведення до ВК Одеської області для подальшого відбування покарання.
Суд першої інстанції дослідивши особову справу засудженого ОСОБА_5 , а також інші матеріали провадження, з урахуванням його негативних характеристик, наявності не знятих дисциплінарних стягнень, відмовив в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
При цьому, суд зазначив про неуспішність процесу виправлення і про відсутність можливості ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання, оскільки засуджений не став на шлях виправлення.
Також суд відмовив в задоволені вимог засудженого ОСОБА_5 щодо переведення його до виправної колонії Одеської області та у знятті накладених стягнень, пославшись на те, що вирішення даних питань не відноситься до повноважень суду.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_5 який підтримав доводи наведені в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу частково, виключивши з рішення посилання суду про відмову в задоволенні клопотання щодо відмови у знятті стягнень та переведенні до ВК Одеської області, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Відповідно до ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд вирішує питання, в тому числі, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Згідно вимог п.3 ч.3 та ч.1 ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням в разі, якщо вони стали на шлях виправлення.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким того, що засуджений став на шлях виправлення.
Зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано.
Як вбачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням в порядку ст.539 КПК України про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким та іншими вимогами.
Згідно матеріалів провадження, ОСОБА_5 було засуджено вироком апеляційного суду м. Києва від 09 травня 2006 року за вчинення тяжкого та особо тяжкого злочинів, передбачених ч.1 ст.263, п.8 ч.2 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі.
На час звернення засудженого ОСОБА_5 із клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, він відбув більше двох третин строку призначеного покарання.
Разом з тим, наявні матеріали провадження не містять даних, які б свідчили про те, що засуджений став на шлях виправлення.
Так, засуджений ОСОБА_5 в період відбування покарання неодноразово допускав порушення вимог режиму утримання, за що в період з 12.08.2005 року по 08.06.2015 року неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності з накладенням на нього різних видів стягнень, в тому числі у виді доган та суворих доган, що свідчить про стійке небажання останнього ставати на шлях виправлення.
Вказані стягнення накладені на засудженого повноваженими посадовими особами виправної колонії, які застосовувані в порядку, передбаченому кримінально-виконавчим кодексом України.
Даних про те, що ОСОБА_5 рішення про накладення на нього стягнень оскаржувались у відповідності до вимог закону (ст.134 КВК України) в матеріалах провадження не має.
Перегляд законності накладення на засудженого стягнень під час відбування покарання, про що наголошує апелянт, не відноситься до предмету розгляду даного провадження.
Як вбачається з характеристики наданої адміністрацією Вознесенської ВК №72 ОСОБА_5 у відношенні до представників адміністрації не завжди ввічливий і коректний, від праці відмовляється в категоричній формі, у суспільно-корисному житті відділення та програмах диференційного виховного впливу участі не приймає, веде пасивний спосіб життя, на заходи виховного характеру не реагує, схильний до брехні, не бажає ставати на шлях виправлення, у скоєному злочині не розкаюється, свою провину не визнає.
Крім того, 23 червня 2015 року постановою начальника Миколаївського СІЗО на засудженого ОСОБА_5 за порушення порядку тримання накладено дисциплінарне стягнення у виді догани.
Таким чином, як вбачається з матеріалів особової справи засуджений ОСОБА_5 не довів своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці своє виправлення та не заслуговує на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
З урахуванням наведеного, порушення засудженим вимог режиму під час відбування покарання, його поведінка не дають підстав для застосування положень ст. 82 КК України.
Крім того, про зазначене також вказує і те, що 23.06.2015 року адміністрацією Вознесенської виправної колонії № 72 розглядалось питання про можливість застосування до засудженого ОСОБА_5 ст.ст. 81,82 КК України, однак комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, а тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення та заміну покарання більш м`яким.
Посилання ОСОБА_5 на його позитивні характеристики до засудження, а також наявність декількох заохочень за сумлінне ставлення до праці та добру поведінку у 2008 та 2009 роках, не вказують на зміну його поведінки та на те, що він став на шлях виправлення, а тому не є підставами для задоволення його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для заміни засудженому ОСОБА_5 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш мяким.
Що стосується посилання апелянта на порушення вимог закону судом першої інстанції у зв`язку з ненаданням йому права на останнє слово, то вони є неспроможними, оскільки розгляд вказаної категорії проваджень закінчується судовими дебатами, в яких Морозу було надано можливість висловити свою позицію.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції при розгляді матеріалів пов`язаних із виконанням вироку, в мотивувальній частині свого рішення, пославшись на норми кримінально-виконавчого кодексу України, які регулюють порядок оскарження і зняття накладених стягнень та переведення засуджених осіб до інших установ виконання покарань, дійшов вірного висновку про те, що вирішення зазначених питань не відноситься до компетенції суду.
Однак, в подальшому, в мотивувальній та резолютивній частині ухвали суд зазначив про відмову в задоволенні вказаних вимог, тобто фактично вирішив ці питання по суті, що є невірним.
У зв`язку з вищенаведеним, на підставі ч.2 ст.404 КПК України, вказівка суду про відмову в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_5 про переведення його до ВК Одеської області для подальшого відбування покарання та у знятті накладених на нього дисциплінарних стягнень підлягає виключенню з мотивувальної та резолютивної частини ухвали.
Інші доводи наведені ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про те, що дії судді та прокурора підпадають під кримінальну відповідальність не стосуються предмету розгляду вказаного провадження і рішення по ним приймається в іншому порядку, передбаченому діючим законодавством України.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 532, 537, 539 КПК України, апеляційний суд
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
В порядку ч.2 ст.404 КПК України ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 грудня 2015 року змінити:
- виключити з мотивувальної та резолютивної частини цієї ухвали рішення суду про відмову в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо зняття накладених дисциплінарних стягнень та переведення до ВК Одеської області для подальшого відбування покарання.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: