АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 216/9147/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/609/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 жовтня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року у кримінальному провадженні № 0002925 за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, що зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ,
у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.
Учасники судового провадження :
Прокурор - ОСОБА_9 .
Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_6
Захисники - ОСОБА_7 , ОСОБА_7 .
Потерпіла ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі, з урахуванням її доповнення, прокурор просить вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19 серпня 2015 року скасувати в частині призначеного покарання, а також в частині виправдання обвинувачених за епізодом відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 , що мало місце 29.10.2014 р.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 407, ч. 1 ст. 420 КПК України ухвалити свій

вирок, яким визнати ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

винними у вчиненні епізоду про відкрите пограбування майна

ОСОБА_11 , скоєного 29.10.2014 в будинку

АДРЕСА_4 та призначити покарання

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ч. 3 ст. 186 КК України - 7 років

позбавлення волі, та ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_4 , за ч. 3 ст. 186 КК України - 5 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 ставить питання зміну вироку суду відносно ОСОБА_6 , зі звільненням останнього від покарання на підставі ст. 75 КК України та призначенням випробувального терміну.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років; ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири ) роки; вирішені питання про запобіжні заходи щодо обвинувачених, відшкодування шкоди потерпілим, речові докази, процесуальні витрати; за епізодом пограбування потерпілої ОСОБА_11 , що мав місце 29.10.2014 р., обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_6 виправдано за недоведеністю.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, 05.09.2014 року приблизно о 02:15 годин, ОСОБА_8 , діючі повторно, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, шляхом пошкодження вікна проник до будинку АДРЕСА_5 де, реалізуючи свій злочинний намір, перебуваючи в приміщенні вищевказаного будинку, відкрито викрав золоті сережки вартістю 800 гривень, золоте кільце вартістю 700 гривень, золоте кільце вартістю 700 гривень, брошку вартістю 50 гривень, що належать ОСОБА_13 , після чого з викраденим майном з місця скоєння злочину втік, розпорядившись ним на свій розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_13 майновий збиток на загальну суму 2250 гривень.
Він же, 22.09.2014 року приблизно о 04:40 годин, діючі повторно, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, шляхом пошкодження вікна проник до будинку АДРЕСА_5 де, реалізуючи свій злочинний намір, перебуваючи в приміщенні вищевказаного будинку, відкрито викрав мобільний телефон «Нокіа 1280» вартістю 200 гривень, 300 доларів США (які згідно курсу національного банку України становить 4044 гривень), гаманець, який матеріальної цінності не представляє, в якому знаходились 50 гривень, що належать ОСОБА_14 , після з викраденим майном з місця скоєння злочину втік, розпорядившись ним на свій розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_14 майновий збиток на загальну суму 4294 гривень.
Крім того, 24.09.2014 року приблизно о 01:20 годин ОСОБА_8 та раніше знайомий йому ОСОБА_6 , діючі повторно, за попередньою змовою між собою, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, прибули на територію будинку АДРЕСА_5 . Перебуваючи на території вказаного будинку, ОСОБА_6 знаходився поблизу будинку, тим самим забезпечуючи своїми діями безпеку дій ОСОБА_8 , який шляхом пошкодження вікна проник до приміщення вищевказаного будинку де, реалізуючи свій злочинний намір, відкрито викрав золоті сережки у вигляді квітки з каменем бірюзового кольору вагою 8 г вартістю 4500 гривень, золотий ланцюжок плетіння «арабка» вагою 13 г вартістю 2000 гривен з кулоном овальної форми з зображенням божої матері вагою 4 г вартістю 400 гривень, золоте кільце вагою 6 г вартістю 1000 гривень, мобільний телефон «Нокіа 6303» вартістю 1500 гривень, грошові кошти в сумі 4000 гривень, які належать потерпілій ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_8 разом з ОСОБА_6 з викраденим майном з місця скоєння злочину втекли, розпорядившись ним на свій розсуд, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_10 майновий збиток на загальну суму 13400 гривень.
Крім того, 11.10.2014 року приблизно о 02:30 годин ОСОБА_8 та раніше знайомий йому ОСОБА_6 , діючі повторно, за попередньою змовою між собою, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, прибули на територію будинку АДРЕСА_5 . Перебуваючи на території вищевказаного будинку, ОСОБА_6 знаходився поблизу будинку, тим самим забезпечуючи своїми діями безпеку дій ОСОБА_8 , який шляхом видавлення вікна проник до приміщення вищевказаного будинку де, реалізуючи свій злочинний намір, відкрито викрав мобільний телефон «Самунг Е 1100 Т» вартістю 475 гривен, механічний годинник вартістю 300 гривень, чоловічу обручку вагою 3 г вартістю 1200 гривень, золоту каблучку вагою 6 г з каменем рожевого кольору вартістю 2800 гривень, золоту каблучку у вигляді печатки вартістю 2800 гривен, грошові кошти в сумі 300 гривень, які належать потерпілій ОСОБА_15 , після чого ОСОБА_8 разом з ОСОБА_6 з викраденим майном з місця скоєння злочину втекли, розпорядившись ним на свій розсуд, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_15 майновий збиток на загальну суму 7875 гривень.
Крім того, 17.10.2014 року приблизно о 23:30 годин ОСОБА_8 та раніше знайомий йому ОСОБА_6 , діючі повторно, за попередньою змовою між собою, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, шляхом пошкодження вікна проникли до приміщення будинку АДРЕСА_5 де, реалізуючи свій злочинний намір, відкрито викрали майно - срібні сережки вагою 3 г вартістю 700 гривень, мобільний телефон «Нокіа» вартістю 250 гривень, мобільний телефон «Нокіа» вартістю 250 гривень, золоту каблучку вартістю 400 гривень, срібний ланцюжок вартістю 300 гривень з срібним хрестиком з зображенням Ісуса Христа вартістю 150 гривень, срібну жіночу каблучку вагою 3 г вартістю 250 гривень, грошові кошти в сумі 70 гривень, жіноче кільце біжутерія вартістю 100 гривень, 2 медалі, монети та значки спортивної тематики загальною вартістю 200 гривень, яке належить потерпілій ОСОБА_16 , після чого разом з ОСОБА_6 з викраденим майном з місця скоєння злочину втекли, розпорядившись ним на свій розсуд, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_16 майновий збиток на загальну суму 2670 гривень.
Крім того, 23.10.2014 року приблизно о 23:20 годин ОСОБА_8 та раніше знайомий йому ОСОБА_6 , діючі повторно, за попередньою змовою між собою, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, шляхом пошкодження вхідних дверей проникли до приміщення будинку АДРЕСА_6 де, реалізуючи свій злочинний намір, відкрито викрали майно - грошові кошти в сумі 3150 гривень, мобільний телефон «Самсунг» вартістю 100 гривень, статуетку у вигляді «Т.Г.Шевченко» вартістю 50 гривень, яке належить потерпілій ОСОБА_17 , після чого з викраденим майном з місця скоєння злочину втекли, розпорядившись ним на свій розсуд, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_17 майновий збиток на загальну суму 3300 гривень.
Крім того, 01.11.2014 року приблизно о 04:00 годин ОСОБА_8 та раніше знайомий йому ОСОБА_6 , діючі повторно, за попередньою змовою між собою, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, шляхом пошкодження вхідних дверей проникли до приміщення будинку АДРЕСА_5 де, реалізуючи свій злочинний намір, відкрито викрали майно - грошові кошти в сумі 4000 гривень та мобільний телефон «Нокіа» вартістю 384 гривень, яке належить потерпілій ОСОБА_18 , після чого з викраденим майном з місця скоєння злочину втекли, розпорядившись ним на свій розсуд, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_18 майновий збиток на загальну суму 4384 гривень.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що судом було безпідставно виправдано обвинувачених за епізодом пограбування потерпілої ОСОБА_11 , що мав місце 29.10.2014 р., незважаючи на те, що їх вина за цим епізодом підтверджується показаннями свідка ОСОБА_19 , згідно яким ОСОБА_6 наприкінці жовтні 2014 р. збув останньому телефон "Самсунг", викрадений в ОСОБА_11 , а також протоколами слідчих експериментів від 07.11.2014 р., у межах яких обвинувачені добровільно, у присутності понятих, відтворили обставини згаданого кримінального правопорушення. Відкинувши ці докази, суд не навів мотиви цього і не спростував їх.
Не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення щодо решти інкримінованих обвинуваченим епізодів та правильність кваліфікації їх дій за ч. 3 ст. 186 КК України, прокурор у той же час зазначає, що призначена судом міра покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, та особі обвинувачених внаслідок м`якості.

На думку прокурора, судом не було достатньою мірою враховано, що більшість епізодів злочину була вчинена відносно осіб похилого віку, вночі, коли потерпілі знаходились в безпорадному стані. Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 , будучи раніше неодноразово судимим за аналогічні корисливі злочини, повторно скоїв 8 епізодів відкритого викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, поєднаних з проникненням в житло, а обвинувачений ОСОБА_6 скоїв 6 епізодів відкритого викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, поєднаних з проникненням в житло.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 зазначає, що судом першої інстанції обвинуваченому призначено надто сурове покарання та не взято до уваги достатньою мірою низку обставин, які його пом`якшують. Так, судом не було достатньою мірою враховано, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем мешкання, щиро кається в скоєних злочинах, активно сприяв розкриттю злочинів та прийняв міри для часткового відшкодування потерпілим шкоди, що на думку апелянта дає підстави для застосування при призначені покарання цьому обвинуваченому положень ст. 75 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ; обвинувачених та захисників, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та підтримали апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ; потерпілу ОСОБА_10 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, апеляійна скарга захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Так, згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Зважаючи на те, що фактичні обставини інкримінованих обвинуваченим злочинів, за виключенням епізоду пограбування потерпілої ОСОБА_11 , що мав місце 29.10.2014 р., та кваліфікація їх дій за ч. 3 ст. 186 КК України, апелянтами не оскаржуються, вирок суду у цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного виправдання обвинувачених за епізодом пограбування потерпілої ОСОБА_11 , що мав місце 29.10.2014 р., колегія суддів не знаходить їх такими, що заслуговують на увагу.
З матеріалів справи та технічного запису судового провадження в суді першої інстанції, прослуханого у межах підготовки справи до судового розгляду, вбачається, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , повністю визнавши свою вину за рештою інкримінованих їм епізодів злочинної діяльності, у той же час заперечували свою вину за цим епізодом, пояснюючи, що під час досудового розслідування визнали його на прохання працівників міліції, вважаючи, що це не погіршить їх становище, хоча фактично цього злочину не вчиняли.
Потерпіла за цим епізодом ОСОБА_11 , будучи допитаною судом першої інстанції, наполягала на тому, що злочин відносно неї був вчинений не обвинуваченими, а іншими особами, що відрізняються від них тембром голосу, віком та статурою. Також зазначила, що обставини вчинення цього злочину, викладені в обвинувальному акті, не відповідають тим, що фактично мали місце, в тому числі щодо визначення способу проникнення у приміщення через відкриту хвіртку замість підбору ключа, щодо дій злочинців у межах вчинення злочину, щодо інформованості одного з них про її сімейний стан та наявності в нього ліхтарика та мисливського ножа, тощо. Підтвердила вона таку свою позицію і в заяві на адресу апеляційного суду про розгляд справи за її відсутності.
Свідок ОСОБА_19 , будучи допитаним в судовому засіданні в суді першої інстанції, показав, що до нього наприкінці жовтня 2014 р. прийшов його знайомий ОСОБА_6 , який запропонував йому купити телефон "Самсунг" з коробкою та документами, і він цей телефон купив, а через декілька днів приїхали працівники міліції і повідомили, що телефон викрадений, після чого свідок цей телефон їм віддав.
Ці показання не суперечать показанням у суді першої інстанції самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який зазначив, що приймав мобільні телефони у кіоску, розташованому на станції Червоній. Телефон, викрадений в потерпілої ОСОБА_11 , йому принесла інша особа, після чого він продав його своєму знайомому ОСОБА_19 .
Крім того, вищезгаданий телефон був вилучений в ОСОБА_19 згідно протоколу огляду від 05.11.2014 р. (т. 2 а.с. 40), в той час як ОСОБА_6 зізнався органам досудового слідства у вчиненні злочину щодо ОСОБА_11 та подав відповідну письмову заяву 07.11.2014 р. (т. 2 а.с. 39), що підтверджує пояснення останнього, надані ним в суді.
Згідно висновку експерта від 12.11.2014 р. № 55/02-268 (т. 2 а.с. 32-34), один з відбитків низу взуття, виявлених під час огляду місця вчинення злочину щодо ОСОБА_11 у будинку АДРЕСА_4 , є придатним до встановлення групової приналежності, втім слідством не було виявлено в обвинувачених взуття, яким міг бути утворений цей відбиток.
Крім того, слідчі експерименти від 07.11.2014 р. (т. 2 а.с. 84-101, 104-114) були проведені без участі потерпілої ОСОБА_11 , хоча вона згідно своїм поясненням у судовому засіданні в суді першої інстанції на цьому наполягала, а надані під час них показання обвинувачених стосовно обставин вчинення злочину щодо неї є схематичними та суперечать власним показанням самої потерпілої ОСОБА_11 щодо тих самих обставин.
Проаналізувавши у сукупності ці та інші докази та фактичні обставини, що ними підтверджуються, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вина ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні 29.10.2014 р. злочину щодо потерпілої ОСОБА_11 не є доведеною поза розумним сумнівом, з яким колегія суддів погоджується, та своїм вироком обґрунтовано виправдав обвинувачених у вчиненні цього злочину.
З урахуванням викладеного колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги прокурора щодо ненадання належної оцінки показанням свідка ОСОБА_19 та протоколам слідчих експериментів від 07.11.2014 р., та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в частині виправдання обвинувачених за даним епізодом.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного обвинуваченим покарання, колегія суддів приходить до наступного.
Так, оскаржуваним вироком суду ОСОБА_6 було призначене покарання у виді позбавлення волі відповідно до нижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 186 КК України, ОСОБА_8 було призначене покарання, близьке до нижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 186 КК України.
Разом з тим, відповідно до ст. 65 КК України кримінальне покарання призначається у межах санкції статті (санкції частини статті) КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також відповідно до положень Загальної частини КК України. При цьому винній особі має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ці вимоги закону були дотримані не у повному обсязі зважаючи на те, що ними було вчинено, відповідно, 5 та 7 епізодів відкритого викрадення чужого майна, що мали зухвалий характер, супроводжувалися проникненням до домівок громадян у нічний час, вчинялися виключно щодо жінок, у всіх випадках за виключенням епізоду щодо потерпілої ОСОБА_10 , - похилого віку, в тому числі щодо потерпілих 1927 р.н., 1938 р.н., 1941 р.н. Крім того, обвинувачені ніде не працюють, ОСОБА_8 , маючи дві не зняті та не погашені судимості за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та почав вчиняти нові злочини менше, ніж через 4 місяці після відбуття покарання за попереднім вироком суду.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо невідповідності призначеного обвинуваченим покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та їх особам через м`якість, та вважає за необхідне апеляційну скаргу у цій частині задовольнити, оскаржуваний вирок суду - скасувати в частині призначення покарання, з ухваленням у цій частині нового вироку.
При визначенні виду та розміру покарання ОСОБА_6 колегією суддів враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, а також дані про особу цього обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працює, позитивно характеризується за місцем проживання, вжив заходи щодо часткового відшкодування шкоди потерпілим, в скоєних злочинах щиро кається, сприяв їх розкриттю, що належить розцінювати як обставини, що пом`якшують покарання, та вважає за необхідне призначити цьому обвинуваченому покарання ближче до мінімальної межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 186 КК України, що є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
При визначенні виду та розміру покарання ОСОБА_8 колегією суддів враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, а також дані про особу цього обвинуваченого, який є раніше неодноразово судимим, неодружений, дітей на утриманні не має, не працює. Разом з тим, цей обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, в скоєних злочинах щиро кається, сприяв їх розкриттю, що належить розцінювати як обставини, що пом`якшують покарання. Обставиною, що обтяжує його покарання, є рецидив злочинів. Зваживши обставини, що підлягають врахуванню відповідно до закону про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає за необхідне призначити цьому обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк у межах санкції ч. 3 ст. 186 КК України, але не на максимальний строк, що є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню, оскільки призначене цьому обвинуваченому покарання не може вважатися надмірно суворим з вищенаведених міркувань.
Крім того, згідно ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Колегія суддів з урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, кількості його епізодів та інших обставин, що були взяті до уваги при призначенні покарання цьому обвинуваченому за новим вироком, критично оцінює доводи захисника про те, що виправлення ОСОБА_6 є можливим без відбування покарання, та не вбачає підстав для задоволення даної апеляційної скарги.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.
Вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року у кримінальному провадженні № 0002925 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України - скасувати в частині призначеного покарання.
Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.
Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
В решті вирок суду - залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4