АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/490/7892/11 Справа № 11-2081/11 Головуючий у 1 й інстанції - Ходасевич Доповідач - Косенко Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2011 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Косенка Л.М.

суддів Капелюхи В.М., Стуковенкової Т.Г.

з участю прокурора Чепурка А.С.

потерпілого ОСОБА_1

засудженого ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та засудженого ОСОБА_2 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2011 року.

Цим вироком ОСОБА_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше не судимого, засуджено за ч.1 ст.286 КК до покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік та з покладанням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2 і 3 ч.1 ст.76 КК.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 22 469 грн. і моральної шкоди 25 000 грн.

Вироком суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину за таких обставин.

Як визнав установленим суд у вироку, 06 липня 2009 року біля 15 години ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Ніссан», державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, рухався по вулиці Ю.Савченко у м. Дніпропетровську. В районі електроопори № 114 ОСОБА_2 в порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху перед виконанням повороту ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, почав виконувати цей поворот, внаслідок чого створив перешкоду для водія скутера ОСОБА_1, який рухався по вулиці Савченко в зустрічному напрямку.

Намагаючись уникнути зіткнення транспортних засобів ОСОБА_1 різко загальмував і перекинувся на проїзну частину дороги. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди він отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Ухвалою від 01 грудня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області скасувала зазначений вирок.

Під час перевірки справи апеляційний суд дійшов висновку, що суд під головуванням судді Ходасевича О.В. допустив істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, які перешкодили йому повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обгрунтований та справедливий вирок, що відповідно до вимог пунктів 2 і 3 частини першої статті 367 та статті 370 КПК України є підставою для скасування вироку і повернення справи на новий судовий розгляд.

Згідно з вимогами ст.323 КПК в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта й інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.

Як видно з вироку, місцевий суд цих вимог закону не дотримав. З матеріалів справи убачається, що суд при розгляді справи ретельно не дослідивши та не проаналізувавши всі докази, переніс формулювання обвинувачення, пред'явлене ОСОБА_2, в мотивувальну частину вироку. При цьому показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вироку викладені так само, як і в обвинувальному висновку, хоча з огляду на дані протоколу судового засідання ці особи давали дещо інші показання. Крім того, на порушення ст.334 КПК суд у вироку не зазначив мотивів, чому він прийняв до уваги одні докази і відкинув інші.

Суд фактично не проаналізував та не дав належної оцінки й висновкам проведених у справі авто-технічних експертиз від 26 серпня 2009 року і 06 квітня 2011 року.

У вироку місцевий суд навів цілий ряд доказів, на порушення вимог ст.334 КПК України не зазначивши, які обставини ними підтверджуються або спростовуються.

Так, суд у вироку посилався на дані протоколів огляду місця події, огляду транспортних засобів, протоколів відтворення обстановки та обставин події з участю підсудного ОСОБА_2 і потерпілого ОСОБА_1, протоколів очних ставок між ОСОБА_2 і свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_5, висновку експерта ОСОБА_8 Однак згідно зазначених доказів, як це викладено у вироку, вони не несуть в собі фактичні дані, на підставі яких суд встановив винність ОСОБА_2, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Тобто суд на обгрунтування своїх висновків щодо винуватості засудженого в цій частині обвинувачення не проаналізував докази у справі і фактично не дав їм належної оцінки.

Більш того, в апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_2 посилався на те, що 1 червня 2011 року в судовому засіданні зазначені й деякі інші докази зовсім не досліджувалися. З огляду на викладене апеляційний суд мав серйозні підстави вважати такі заяви засудженого обгрунтованими.

Крім того, перевіряючи справу в апеляційному суді відповідно до вимог ст.365 КПК України, колегія суддів звертає увагу на наступне.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що протокол судового засідання складений з порушенням вимог ст.87 КПК України. Показання підсудного, потерпілого, свідків викладені настільки стисло й неповно, що з них не можна зрозуміти, на підставі яких доказів суд визнав ОСОБА_2 винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху. Не зазначено в протоколі, чому потерпілий та окремі свідки в суді давали інші показання, ніж на досудовому слідстві, ставилися судом чи іншими учасниками судового розгляду питання, які були направлені на уточнення цих обставин, і чим пояснювали зміну показань ці особи. Так само стисло в протоколі записано й про дослідження судом інших доказів, які є у справі.

Відсутні в протоколі й відомості про час закінчення судового засідання 1 червня 2011 року, коли суд видалився до нарадчої кімнати та проголосив вирок. Не вказано й час закінчення судового засідання.

Як убачається з матеріалів справи, кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_2 обсягом 156 аркушів надійшла до суду 06 листопада 2009 року, однак попередній розгляд її в порядку ст.237 КПК суддя Ходасевич О.В. здійснив 11 грудня 2009 року, а справу призначив до судового розгляду на 1 лютого 2010 року, тобто з грубими порушеннями вимог статей 241 і 256 КПК України. При цьому згідно протоколу й постанови попереднього розгляду справи суддя Ходасевич О.В. призначив до судового розгляду справу за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.1 ст.268 КК України, хоча цій особі органами досудового слідства предявлено обвинувачення за ч.1 ст.286 КК.

З матеріалів справи убачається, що судовий розгляд справи розпочався фактично лише 7 квітня 2010 року (через 5 місяців після надходження справи до суду). У справі, розгляд якої тривав більше року, проведено 16 судових засідань, з яких суд тільки в 6 засіданнях розглядав справу по суті. Колегія суддів звертає увагу на те, що деякі перерви в судових засіданнях без поважних причин тривали довгий час (місяць і більше), унаслідок чого потерпілим ОСОБА_1 головуючому у справі 12 березня 2011 року було заявлено відвід.

На вирок суду щодо ОСОБА_2 прокурор і засуджений у передбачений ст.349 КПК України строк подали апеляційні скарги. Однак через те, що протокол судового засідання не було виготовлено на протязі семи діб з дня закінчення судового розгляду справи, (у справі відсутні дані про те, чи були повідомлені учасники судового розгляду про виготовлення і підписання протоколу судового засідання), як це передбачено ст.87-1 КПК, а повідомлення про надходження апеляцій заінтересованим особам було направлено значно пізніше, справу разом з поданими апеляціями суд направив до апеляційного суду лише 26 липня 2011 року.

Між тим 02 вересня 2011 року апеляційний суд зазначену справу повернув місцевому суду для виконання вимог ст.88-1 КПК. Отже, кримінальна справа щодо ОСОБА_2 перебувала в провадженні судді Ходасевича О.В. з листопада 2009 року по жовтень 2011 року, після чого справу було направлено до апеляційного суду.

Колегія суддів вважає, що наведені факти свідчать про слабке знання (чи незнання) суддею Ходасевичем О.В., під головуванням якого розглядалася ця кримінальна справа, закону, що регламентує порядок попереднього й судового розгляду справи судом першої інстанції та порядок провадження при перевірці вироків (глави 23-29 КК України), а також керівних розяснень Пленуму Верховного Суду України з цих питань, або про свідоме ігнорування ним вимог закону.

Такого характеру порушення суддею, який брав участь у розгляді цієї справи, вимог процесуального закону є недопустимим і не може залишатися без відповідного реагування. Крім того, наведені факти порушення кримінально-процесуального закону можуть бути підставою для притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.

З метою недопущення аналогічних порушень в подальшому колегія суддів вважає за необхідне про зазначені порушення кримінально-процесуального закону суддею Ходасевичем О.В. довести до суддів для обговорювання їх на загальних зборах.

Керуючись ст.380 КПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Довести до загальних зборів суддів Кіровського районного суду м. Дніпропетровська на допущені суддею Ходасевичем О.В. порушення вимог кримінально-процесуального закону під час судового розгляду справи відносно ОСОБА_2 і апеляційного оскарження ухваленого щодо нього вироку.

Відповідно до ч.6 ст.23-2 КПК України про вжиті необхідні заходи і про їх результати повідомити апеляційний суд Дніпропетровської області в місячний строк.

Судді