н/п 1-кп/640/526/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2015 Київський районний суд м. Харкова у складі
головуючого - судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, українця, громадянина України, раніше не судимого, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, з неповною вищою освітою, призваний 03.04.2014 року на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , молодший сержант, старший кулеметник 1-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 8 роти оперативного призначення 3-го батальйону оперативного призначення, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
03 квітня 2014 року молодший сержант ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року, призваний на військову службу та направлений для її проходження до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ).
19 вересня 2014 року молодший сержант ОСОБА_4 для подальшого проходження військової служби був переведений до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 ) та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.09.2014 року №46 ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та поставлений на всі види забезпечення.
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 14 Закону України «Про Національну гвардію України», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 216-221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, молодший сержант ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, захист конституційного ладу України, цілісності її території від спроб зміни їх насильницьким шляхом. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Однак, молодший сержант ОСОБА_4 , в порушення вищевказаних норм чинного законодавства України 22 вересня 2014 року вирішив стати на злочинний шлях та самовільно залишити місце служби.
Реалізуючи свій злочинний умисел, молодший сержант ОСОБА_4 , діючи з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 22 вересня 2014 року, в порушення вказаних вимог Закону, без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , та повернувся до неї лише 02 липня 2015 року, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використав на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Таким чином, молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 14 Закону України «Про Національну гвардію України», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 216-221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, без поважних причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників 22 вересня 2014 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , та повернувся до неї лише 02 липня 2015 року, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використав на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 407 КК України визнав повністю та пояснив, що дійсно здійснив злочин, який йому інкриміновано та зазначено в обвинувальному акті, обставини злочину не спорював, пояснив причини та обставини скоєного.
Так, під час допиту в судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що він, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників 22 вересня 2014 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , та повернувся до неї лише 02 липня 2015 року.
В освоєному розкаюється, зазначаючи про те, що він все осознав, вчинив так, оскільки в нього була хвора бабуся і за нею нікому було доглядати, просить його строго не наказувати.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши їм положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються та розглянути справу на підставі ч.3 ст. 349 КПК України. Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.
За таких обставин суд вважає, що винність ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України доведена у повному обсязі.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне дії ОСОБА_4 кваліфікувати за ч.3 ст. 407 КК України, тому що він вчинив умисні дії, які виразилися у самовільному залишенні військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Згідно ст. 65 КК України, особі, що вчинила злочин, призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного, пом`якшуючі покарання обставини, дані про його особу.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліку у лікаря - психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, позитивно характеризується як за місцем навчання та і за місцем проходження військової служби, є студентом 4 курсу заочного факультету Миколаївського інституту права Національного університету «Одеська юридична академія», за місцем реєстрації проживає з матір*ю та хворою бабусею, 1938 р.н.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявністю хворої бабусі похилого віку.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 та обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, з врахуванням кількох обставин, що пом*якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину,відсутністю шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, суд вважає за необхідне при призначенні покарання, прийнявши до уваги вказані обставини, на підставі ч. 1 ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не передбаченого в санкції ч. 3 ст. 407 КК України.
Суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливо з застосуванням відносно нього міри покарання, яка передбачена ст. 60 КК України, у вигляді арешту, з триманням його в умовах ізоляції на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Призначене покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, 475 КПК України, суд -
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України та призначити покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді арешту на гауптвахті строком на 3 місяці.
Обрати відносно ОСОБА_4 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 до набрання вироком законної сили, взявши під варту в залі суду негайно.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 18.08.2015 року, зарахувавши строк перебування під вартою в строк покарання.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1