Справа № 509/1995/13-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора прокуратури ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 її представника адвоката ОСОБА_5 , захисників обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Роксолани, Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, українця за національністю, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого робітником в СФК « ОСОБА_9 », не судимого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 121 ч.1 КК України -

ВСТАНОВИВ :

21 лютого 2013 о 17 год. ОСОБА_6 знаходячись за місцем проживання своїх батьків у приміщенні кухні будинку АДРЕСА_1 , в ході сварки з ОСОБА_10 , з необережністю спричинив йому тяжке тілесне ушкодження, наніс ОСОБА_10 один удар ножем в область грудної клітини зліва, спричинивши проникаюче ножове поранення грудної клітини та проникаюче поранення в черевну порожнину.

Обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав та пояснив , що дійсно 21 лютого 2013 року він знаходячись за місцем проживання своїх батьків, в ході сварки з ОСОБА_10 , з необережністю спричинив йому тяжке тілесне ушкодження, а саме наніс один удар ножем в область грудної клітини.

Крім пояснень обвинуваченого ОСОБА_6 його вина підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів ,а саме :

- поясненнями потерпілої ОСОБА_4 з яких видно , що вона не була присутня при подіях, що відбулися 21.02.2013р., дійсно її батько та ОСОБА_11 були друзями. Її батько був веселою людиною, любив життя, інколи любив випити, але спиртними напоями не зловживав. Вона з мамою та батьком були присутніми на хрестинах, коли хрестили сина ОСОБА_12 . За смерть батька вважає за необхідне наказати ОСОБА_6 по всій строгості закону за ч.2 ст.121 КК України;

- поясненнями свідка ОСОБА_13 дружина померлого , з яких видно, що її чоловік дружив з ОСОБА_11 батьком обвинуваченого ОСОБА_12 , який мешкав по сусідству з ними. Вони часто проводили час разом, але ніколи ніяких сварок між ними не було. Вони всі були на хрестинах сина ОСОБА_14 . 21.02.2013р. після 17 годині їй подзвонив чоловік і попросив викликати швидку допомогу та міліцію. Потім передзвонив та сказав, що швидку допомогу та міліцію вже викликали і попросив щоби вона прийшла. Коли вона прийшла,то побачила швидку допомогу. Обвинуваченого ОСОБА_6 вона у той день не бачила. Його побачила після смерті чоловіка в автомобілі, але з ним не спілкувалась. Вона чула, коли була біля магазину «Молдова», як якісь люди, напевно працівники міліції, запитували його про те що трапилося. До неї приходили рідні обвинуваченого ОСОБА_11 , його жінка, та невістка і намагалися відшкодувати шкоду. ОСОБА_11 дійсно намагався показати як все відбулося. У лікарні вона знаходилася приблизно з 18 до 23 години. Після проведеної операції десь о 22-гої годині лікарі запевнили, що операція пройшла успішно, стан чоловіка задовільний, він спить і його життю нічого не загрожує, а тому вона поїхала додому. ОСОБА_15 купував всі необхідні ліки. З чоловіком у лікарні вона не спілкувалася. Як саме трапився удар ножем чоловік їй не розповідав, лише сказав, коли дзвонив їй по телефону, що син ОСОБА_11 випадково пирнув ножом;

- поясненнями свідка ОСОБА_11 з яких видно, що 21 лютого 2013 о 17 год. ОСОБА_6 знаходячись за місцем його проживання у приміщенні кухні будинку в ході сварки з ОСОБА_10 , з необережністю спричинив один удар ножом в область грудної клітини зліва. До цього він з померлим знаходились у бані та потребляли алкогольні напої , його син ОСОБА_6 алкогольні напої не потребляв;

- поясненнями свідка ОСОБА_16 , та аналогічними поясненнями свідка ОСОБА_17 , ОСОБА_18 з яких видно ,що він будучи лікарем хірургом з обвинуваченим не знайомий, 21.02.2013р. до хірургічного відділення Овідіопольської ЦРЛ з ножовим пораненням був доставлений ОСОБА_10 який пояснив, що це трапилося випадково, що він сам напоровся і він не бажав щоби через нього хтось постраждав;

- поясненнями свідка ОСОБА_19 з яких видно ,що він будучи працівником правоохоронних установ 21 лютого 2013 року прибув до Овідіопольської РЦЛ , то потерпілий був при пам`яті, просив не розглядати заяву ЦРЛ та відмовився розповідати про те, що трапилося, він казав, що це відбулося випадково і не бажав нікого притягувати до кримінальної відповідальності, казав, що все нормально і з тим, що трапилося він розбереться сам без участі міліції, він, у присутності лікарів та слідчої, відібрав у потерпілого пояснення, яке особисто підписав ОСОБА_10 , при цьому потерпілий наполегливо говорив про те, що він нікого ні в чому не винить, і не бажає нікого наказувати, потерпілий прочитав пояснення і тільки потім розписався;

- поясненнями свідка ОСОБА_20 яких видно, що він працює водієм автомобіля «швидкої допомоги». Обвинуваченого ОСОБА_6 , його батька ОСОБА_11 та померлого ОСОБА_10 він знає як мешканців с. Роксолани і знаходиться з ними всіма у нормальних відносинах. 21.02.2013р. поступив виклик у с. Роксолани. По приїзду за вказаною адресою вони з ножовим пораненням до лікарні забрали ОСОБА_10 .. Доки їхали до лікарні ОСОБА_21 (дядя ОСОБА_22 ) сильно лаявся. Просив міліцію не викликати, нікого не винив, казав, що сам винуватий. Причину не називав, казав самі розберемося з тим, що сталося. Потерпілий був у алкогольному сп`янінні;

- поясненнями свідка ОСОБА_23 з яких видно , що він знає родину ОСОБА_24 та ОСОБА_10 , як сусідів, з якими у нього нормальні відносини. 21.02.2013р. до нього звернулася ОСОБА_25 - мати обвинуваченого, яка попросила поїхати у лікарню відвезти потерпілого, з його боку сім`я ОСОБА_24 надавала посильну допомогу ОСОБА_26 ;

- протоколом огляду місця події від 23.02.2013р. в м.Одеса вбачається, що у місці, який був вказаний обвинуваченим був знайдений ніж загальною довжиною у 26 см та довжиною леза-14 см, яким була нанесена рана ОСОБА_10 (т.1 а.с.32-41);

- протоколом огляду місця події від 23.02.2013р. , з якого вбачається, що на кухні у будинку батьків обвинуваченого в АДРЕСА_1 знаходилась металева банка пива «Балтика-3» та пуста пляшка з під горілки «Неміров» ємністю 0,5 літра (т.1 а.с.19-27);

- протоколом огляду місця події від 23.02.2013р., яким зафіксовано, що труп ОСОБА_10 знаходився у палаті №2 реанімаційного відділення Овідіопольської ЦРЛ і у лівої частині грудної клітини мав сліди поранення та хірургічного втручання (т.1 а.с.32-41);

- поясненнями ОСОБА_10 від 21.02.2013р., яке було відібране у нього оперуповноваженим ОСОБА_27 випливає, що потерпілий відмовився надавати пояснення, щодо обставин отримання ножового поранення і бажав, щоби повідомлення ЦРЛ про його поранення не розглядалося працівниками міліції (т.1 а.с.7);

- висновком експерта №201 від 11.04.2013р., з якого видно , що на одягу ОСОБА_10 виявлено одне колото - різане ушкодження, яке не відрізняється від ножа, що був вилучений з місця на яке вказав обвинувачений. (т.1а.с. 192-199);

- висновком експерта від 12.04.2013р. з якого видно, що кров знайдена на взутті ОСОБА_10 не відрізняється від самого потерпілого (т.1 а.с.201-206);

- висновком експертів №306 від 15.04.2013р. та №181 від 16.04.2013р. , з якої видно що, на кофті, брюках та ножі, вилученим з місця на яке вказав обвинувачений, слідів крові не виявлено (т.1 а.с.205-206; 217-218);

- висновком експерта №24-Д/527 від 11.03.2015р. з якої видно , що на правої голені обвинуваченого було виявлено одне садно яке утворилося за 2-4 доби до судово медичного обстеження. У описової частині експертизи є запис, що обвинувачений пояснив експерту, що ОСОБА_10 схопив його за руку у якій знаходився ніж та різко дернув на себе, через що трапилося поранення (т.1 а.с.161-162);

- висновком експерта №90 (експертизи по матеріалах справи) від 08.05.2013р. , з якої видно , що потерпілому ОСОБА_10 було завдано одне проникаюче поранення в ліву плевральну та черевну порожнини і це ушкодження має ознаки тяжкого ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_10 - став геморагічний шок (рецидив внутрішньо черевній кровотечі не дозволив реалізувати принцип лікування хворих з геморагічним шоком) і настання смерті знаходиться у прямому причинному зв`язку з тяжкістю ножового поранення, а наявні хвороби сприяли настанню смерті (т.1 а.с.221-239);

- висновком експерта №123 (експертизи по матеріалах справи) від 08.05.2013р., з якої видно , що потерпілому ОСОБА_10 було завдано одне проникаюче в ліву плевральну та черевну порожнини поранення з ушкодженням міжреберних м`язів, діафрагми, великого сальника та селезінки, і це ушкодження має ознаки тяжкого ушкодження за критерієм небезпеки для життя, а безпосередньою причиною смерті ОСОБА_10 став геморагічний шок. Медична допомога потерпілому була надана своєчасно та належним чином і настання смерті знаходиться у прямому причинному зв`язку з тяжкістю одного ножового поранення, а не з недоліками медичної допомоги. При цьому експерти виключають можливість нанесення ушкодження за обставин, вказаних обвинуваченим при його допиті23.02.2013р.слідчим на досудовому слідстві (т.1 а.с.241-260);

- поясненнями експерта Одеського обласного бюро СМЕ ОСОБА_28 , з яких видно, що він приймав участь при проведенні судово-медичних експертиз №90 та 123 (експертиз по матеріалах справи) від 08.05.2013р. Він повністю підтвердив висновки викладених у цих експертизах, а саме що: потерпілому ОСОБА_10 було завдано одне проникаюче колото-ріжуче поранення, яке, за критерієм небезпеки для життя, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_10 став геморагічний шок. Медична допомога потерпілому була надана своєчасно та належним чином і настання смерті знаходиться у прямому причинному зв`язку з тяжкістю одного ножового поранення, а не з недоліками медичної допомоги. Після перегляду у судовому засіданні відеозапису слідчого експерименту проведеного 07.04.2013р. за ухвалою суду стороною обвинувачення зі свідком ОСОБА_29 , він пояснив, що експерти відеозаписів слідчих експериментів не бачили, але він все одно виключає можливість нанесення ушкодження за тих обставин, на які вказав обвинувачений при його допиті23.02.2013р.на досудовому слідстві, а також на які вказав свідок при проведенні з ним 07.04.2014р. слідчого експерименту;

- висновком експерта № 347/14 (експертизи за матеріалами справи) від 11.02.2015р., з якого видно, що проведеної експертами ДУ «Головне бюро СМЕ МОЗ України», потерпілому ОСОБА_10 було завдано одне проникаюче в ліву плевральну та черевну порожнини поранення з ушкодженням міжреберних м`язів, діафрагми, великого сальника та селезінки, приблизно за добу до смерті, і ушкодження має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Напрямок ранового каналу свідчить про дію травмуючого предмету в напрямку ззаду наперед, зліва направо, та дещо зверху вниз, що не виключає можливість його утворення за обставин на які вказують на відеозаписах слідчих експериментів 01.03.2013р. обвинувачений ОСОБА_6 та 07.04.2014р свідок ОСОБА_11 .. Причиною смерті стала крововтрата внаслідок післяопераційної кровотечі з культі селезінки після проведеної спленектомії. Настання смерті пов`язане не з важкістю тілесних ушкоджень, а з недоліками у наданні медичної допомоги. Між недоліками в наданні медичної допомоги та смертю ОСОБА_10 є прямий причинно-наслідковий зв`язок ( т. 2а.с. 225-239);

- поясненнями експерта ОСОБА_30 в режим відео-конференції з яких видно , що він повністю підтвердив висновки експертизи №347/14 (експертизи за матеріалами справи) від 11.02.2015р. проведеної експертами ДУ «Головне бюро СМЕ МОЗ України» та пояснив, що механізм утворення ножового поранення міг відбутися за тих обставин на які вказують обвинувачений та свідок, і хоча тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, але смерть настала не від них, а від ненадання належної медичної допомоги.

20 травня 2013 року до Овідіопольського районного суду Одеської області поступив обвинувальний акт, згідно якого ОСОБА_6 був обвинувачений у тому, що він, 21.02.2013р. о 17 години, знаходячись за місцем проживання своїх батьків у приміщенні кухні будинку АДРЕСА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, в ході сварки з ОСОБА_10 , з метою умисного спричинення йому тяжкого тілесного ушкодження, наніс ОСОБА_10 один удар ножем в область грудної клітини зліва, спричинивши проникаюче небезпечне для життя ножове поранення грудної клітини та проникаюче поранення в черевну порожнину, яке має ознаки тяжкого тілесного ушкодження. Від отриманих тілесних ушкоджень 22.02.2013 у реанімаційному відділені Овідіопольської центральної районної лікарні настала смерть ОСОБА_10 .

Своїми умисними діями, що проявилися в умисному нанесенні ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило його смерть, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого (т.2 а.с.2-4).

В процесі розгляду, справи державне обвинувачення 09.11.2015р. змінило обвинувальний акт та звинуватило ОСОБА_6 у тому, що він, 21.02.2013 о 17 годині,перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем проживання своїх батьків у приміщенні кухні будинку АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, в ході сварки з ОСОБА_10 , з метою умисного спричинення йому тяжкого тілесного ушкодження, наніс ОСОБА_10 один удар ножом в область грудної клітини зліва, спричинивши проникаюче ножове поранення грудної клітини та проникаюче поранення в черевну порожнину.22.02.2013 у реанімаційному відділенні Овідіопольського ЦРЛ настала смерть ОСОБА_10 ..

Згідно висновків експертів ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» від 11.02.2015 у ОСОБА_10 мало місце одне проникаюче в ліву плевральну та черевну порожнини поранення з розташуванням рани на лівій боковій поверхні грудей, від якої відходить рановий канал, по ходу якого були ушкоджені міжреберні м`язи, діафрагма, великий сальник та селезінка. Вказані ушкодження утворились від однієї дії предмета, що має колюче-ріжучі властивості, можливо клинка ножа, приблизно за одну добу до настання смерті та має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Між отриманими тяжкими тілесними ушкодженнями і смертю ОСОБА_10 відсутній причинний зв`язок.

За таких обставин, ОСОБА_6 був обвинувачений в умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України (т.3 а.с71-72).

Потерпіла та її представник з новим обвинуваченням не погодились та підтримали обвинувачення ОСОБА_6 у скоєнні ним злочину передбаченого ст. 121 ч.2 КК України в редакції викладеного у обвинувальному акті складеного 17.05.2013р. (т.2 а.с.2-4, т.3 а.с. 76-79).

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_31 з висунутими обвинуваченнями не погодився та пояснив, що він знайомий з померлим ОСОБА_10 так як той товаришував з його батьком, часто бував у них вдома і вони проводили з батьком разом багато часу. Особисто у нього з ОСОБА_10 відносини були добрі, навіть він запросив ОСОБА_26 зі своєю родиною були у нього в гостях, коли він хрестив свого сина.

З протоколів, фотографій, відеозаписів слідчих експериментів проведених 01.03.2013р. з підозрюваним ОСОБА_6 та 07.04.2014р. зі свідком ОСОБА_11 вбачається, що ОСОБА_10 обійшов стіл, підійшов до обвинуваченого і схопив його лівою рукою за праве плече, а правою за зап`ястя правої руки та різко смикнув на себе в наслідок чого ОСОБА_6 випадково причинив проникаюче ножове поранення ОСОБА_10 ..

Фахівці - лікарі Овідіопольської ЦРЛ у відповіді №633 від 11.07.2014р. на запит адвоката наголосили, що рецидив кровотечі міг статися з різних причин, а ножове поранення могло відбутися при обставинах вказаних обвинуваченим та свідком ОСОБА_11 (т.2 а.с.146).

Заслухавши пояснення обвинуваченого, потерпілої, свідків, дослідивши письмові та інші докази надані сторонами по справі, суд доходить до висновку, що обвинувачення ОСОБА_6 у скоєнні злочинів передбачених частиною 1 або частиною 2 статті 121 КК України не знайшло свого підтвердження в зв`язку з наступним:

З пояснень обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_32 , наданих суду стороною захисту фотографій та фіскальних чеків про придбання ліків вбачається, що між потерпілим та обвинуваченим були гарні, сусідські відносини, так як потерпілий та батько обвинуваченого були добрими друзями. Родина потерпілого була присутня на хрестинах сина обвинуваченого (т.2а.с. 83-88 …..фіскальні чекі т.3а.с.). Надання посильної медичної допомоги безпосередньо після поранення, участь у придбанні ліків у медичному закладі, намагання відшкодувати родині потерпілого матеріальну та моральну шкоду, від отримання якої потерпіла відмовилась, свідчить про дієве каяття обвинуваченого у тому, що трапилося та відсутність підстав вважати, що між потерпілим ОСОБА_10 та обвинуваченим були неприязні стосунки.

Пояснення обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 про те, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 ніякої свари не виникало стороною обвинувачення не були спростовані, а її наявність не підтверджена ніякими належними та допустимими доказами.

З огляду на вказане суд вважає, що поведінка обвинуваченого як до події, що мала місце 21.02.2013р., безпосередньо після неї та у подальшому не дає суду підстав вважати, що обвинувачений діяв умисно.

Всі, без винятку, експертизи дійшли до висновку, що смерть ОСОБА_10 наступила від геморагічного шоку, тобто від втрати крові, а тому суд приймає ці висновки в якості таких, що встановили причину смерті померлого.

Експерти, що провели експертизу №90 та №123 стверджують, що смерть настала від отриманого тілесного пошкодження, а не від неналежного лікування. З таким висновком суд погодитися не може, так як цей висновок спростовується висновком експертизи №347/14 від 11.02.2015р., проведеної експертамиДУ «Головне бюро СМЕ МОЗ України» та досліджених матеріалів.

З Акту судово-медичного дослідження (обстеження) №697 від 19.03.2013р. та «Медичної карти стаціонарного хворого №1211» вбачається, що ще до операції потерпілий втратив біля 1 літра крові і з черевної порожнини лікарями було видалено біля 1 літра крові. При судово-медичному дослідженні трупа в плевральної порожнині було знов було виявлено 400 мл крові, а у черевній порожнині 300 мл крові та 850 грамм темно-червоних згортків крові. Отже, при судово-медичному дослідженні було встановлена втрата крови загальною ємністю біля 1550 мілілітрів. При цьому експерт вказав, що культя селезінки була у згортках крові і кровоточила. Ці висновки були підтверджені всіма експертизами.

Таким чином, експертами, що проводили експертизи №90, №123 від 08.05.2013р. та №347/14 від 11.02.2015р. беззаперечно була встановлена кровотеча з культі після операції, тобто після видалення селезінки

У експертизі №347/14 від 11.02.2015р., проведеної експертамиДУ «Головне бюро СМЕ МОЗ України» вказано, що динаміка стану хворого, яка відображена в медичній карті стаціонарного хворого №1211, наявність даних, що викладені в "Акті судово-медичного дослідження" №697, результати гістологічного дослідження, дають підстави вважати, що причиною смерті ОСОБА_10 стала крововтрата внаслідок післяопераційної кровотечі з культі селезінки після проведеної спленектомії. Отже настання смерті пов`язане не з важкістю ушкоджень, а з недоліками в наданні медичної допомоги, зокрема недостатнім післяопераційним гемостазом, відсутністю релапаротомії, яка була показана ОСОБА_10 в зв`язку з погіршанням стану та наявністю геморагічних виділень з дренажу, тобто між вказаними недоліками в наданні медичної допомоги та смертю ОСОБА_10 є прямий причинно-наслідковий зв`язок. При цьому розвиток післяопераційної кровотечі в наслідок необережних рухів самого померлого ОСОБА_10 при правильно проведеному гемостазі експертами виключається.

Наявність кровотечі з культі після операції свідчить про неякісне ушиванні культі після видалення селезінки та недостатніми післяопераційними заходами, які були надані хворому.

За таких обставин, суд відхиляє висновки експертиз №90 та 123 від 08.05.2013р. з питання про причино-наслідковий зв`язок та приймає за основу висновки експертизи №347/14 від 11.02.2015р., проведеної експертамиДУ «Головне бюро СМЕ МОЗ України»

Отже, суд доходить до висновку, що при належному наданні медичної допомоги повторна кровотеча була неможлива, а тому смерть потерпілого ОСОБА_10 знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з недоліками медичної допомоги, а не з важкістю отриманого поранення.

В зв`язку з цим, суд вважає, що звинувачення ОСОБА_31 у скоєнні злочину передбаченого частиною 2 ст.121 КК України не знайшло свого підтвердження.

Згідно ст. 374 КПК України, суду вироку,у разі визнання особи винуватою,має зазначити:формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

З суб`єктивної сторони, завдання умисного тяжкого тілесного ушкодження це злочин який має бути скоєний винною особою з прямим умислом. Тобто, обвинувачений повинний розуміти, що він посягає на здоров`я людини, передбачає, що його діяння будуть мати наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень і бажає, або свідомо допускає настання таких наслідків.

Стороною обвинувачення не спростовані пояснення обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 про те, що ніякої сварки або бійки з ОСОБА_10 не було, що ніяких мотивів завдання ОСОБА_10 будь-яких тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_31 не існувало.

З пояснень наданих свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_27 , ОСОБА_23 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , з записів зроблених черговим лікарем Овідіопольської ЦРЛ у «Медичної картці стаціонарного хворого «1211», з висновків експертів, пояснення наданого ОСОБА_10 оперуповноваженому ОСОБА_27 однозначно вбачається, що ножове поранення трапилося випадково, потерпілий вважав себе винуватим у цьому пораненні, а тому не бажав нікого притягати то відповідальності.

Опосередковано відсутність сварки підтверджено висновками експертиз №90 , №123 від 08.05.2013р.№№347/14 від 11.02.2015р., Актом СМО №697 від 23.02.-18.03.13р. про те, що при судово-медичному дослідження трупа ОСОБА_10 інших ушкоджень крім ножової рани, що свідчили би про боротьбу та самозахист експертами не виявлено. (т.1 а.с.161-165)

Отже, суд не може прийняти до уваги твердження сторони обвинувачення про те, що мотивом нанесення тяжких тілесних ушкоджень стала сварка в процесі якої у обвинуваченого раптово виникли неприязні відносини до ОСОБА_10 , так як воно не підтверджене ніякими доказами, а тому носить характер припущення.

Згідно пункту 5 ст. 102 КПК України висновки експертів повинні містити опис отриманих матеріалів, які були використані експертом при проведенні експертного дослідження. У описах судово-медичних експертиз №90 та №123 (експертиз по матеріалах справи) від 08.05.2013р. відсутні відомості, про надання експертам та дослідження ними відеозапису слідчого експерименту проведеного 01.03.2013р. слідчим з обвинуваченим ОСОБА_6 ..

Крім того, суд звернув увагу на те, що на досудовому слідстві, слідчим не були виконані обов`язкові для виконання вказівки прокурора №1330 від 21.03.2013р., щодо проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_11 (т.1 а.с.120-121). Отже, суд доходить до висновку, що слідством для проведення вказаних експертиз не були надані всі матеріали, а тому ці експертизи складені на неповних даних, а їх висновки в частині механізму отримання тілесного ушкодження не можуть бути взяти до уваги.

З метою повного та об`єктивного розгляду справи суд доручив стороні обвинувачення провести слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_11 після проведення якої, ухвалою від 16.09.2014р. призначив проведення експертизи у ДУ «Головне бюро СМЕ МОЗ України», яку суд вважає належним та допустим доказом, так як ці експерти досліджували всі докази, що були в наявності у суду.

Експерти, що проводили експертизи №90 та №123 надали відповідь на питання, про можливість нанесення ножового поранення лише на підставі протоколу допиту обвинуваченого від 23.02.2013р. (т.1 а.с. 60-63) без вивчення протоколу та відеозапису слідчого експерименту проведеного 01.03.2013р. з обвинуваченим. Суд вважає, що з наданих пояснень, які викладені у протоколі його допиту від 23.02.2013р. неможливо зробити однозначний висновок, щодо можливості чи неможливості нанесення ножового поранення при тих обставинах на які він вказував.

За таких обставин, суд бере за основу висновок №347/14 від 11.02.2015р., проведеної експертами ДУ «Головне бюро СМЕ МОЗ України», так як на дослідженні у експертів були всі матеріали справи в тому числі і протокол допиту 23.02.2013р. ОСОБА_6 , протоколи з відеозаписами слідчих експериментів, проведених 01.03.2013р. з підозрюваним та 07.04.2014р. зі свідком ОСОБА_11 .

Отже, висновки експертизи №347/14 від 11.02.2015р. грунтувалися на найбільш повних даних, а тому суд з цього питання відхиляє висновки експертиз №90 та №123 від 08.05.2013р. та приймає до уваги саме висновки експертизи №347/14, а тому вважає за встановлене, що поранення могло трапитися за обставин вказаних обвинуваченим та свідком.

За таких обставин суд доходить до висновку, що у діях обвинуваченого ОСОБА_31 відсутній склад злочину передбачений ч.1 ст.121 КК України, а поранення ОСОБА_10 відбулося випадково.

У той же час, суд вважає, що обвинувачений мав враховувати, що потерпілий знаходився у стані алкогольного сп`яніння і міг передбачити, що його поведінка може бути неадекватною поведінці тверезої людини. За цієї умови, він повинний був бути більш обережним та виключити можливість спричинення тілесних ушкоджень, навіть і випадково.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 відбулося за необережністю, тобто, хоча обвинувачений не передбачав і не бажав завдання потерпілому тілесних ушкоджень, але він міг їх запобігти, якщо би був більш уважним та обережним, а тому дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ст.128 КК України - як необережне завдання тяжкого тілесного ушкодження.

Таким чином , ОСОБА_6 необережно спричинив тяжкі тілесні ушкодження , а тому повинен нести кримінальну відповідальність за ст.. 128 КК України.

Суд не може погодитися з твердженням сторони обвинувачення про те, що злочин був скоєний у стані алкогольного сп`яніння, так як це не підтверджено ніякими доказами. У протоколі огляду місця події від 23.02.2013р. на кухні будинку батьків обвинуваченого була зафіксована металева бляшанка пива «Балтика-3» ємністю 250 мл. Обвинувачений та його батько пояснили, що він відпив декілька ковтків пива, а горілку пити відмовився. Ці пояснення ні чим не спростовані. З відповіді №200 від 06.06.2014р фахівця в галузі наркології лікаря- нарколога Овідіопольської ЦРЛ наданого на запит адвоката слідкує, що не тільки 0,250 літра пива, а і 0,5 літру не приводить до стану алкогольного сп`яніння (т.2 а.с.82). Таким чином, стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_11 знаходився у стані алкогольного сп`яніння, а тому суд не може визнати цю обставину в якості такої, що обтяжує покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує особу обвинуваченого , його сімейне становище , думку потерпілої .

При таких обставинах суд вважає можливим назначити покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді обмеження волі .

До суду с заявами про застосування Закону України «Про амністію в 2014 році» звернулися обвинувачений, та його захисник (т.3 а.с.2-3; т.2 а.с.246-247). Злочин, передбачений ст. 128 КК, є злочином невеликої тяжкості. Він був скоєний у 21.02.2013р., тобто до прийняття Закону України «Про амністію у 2014 році». Згідно пункту в) статті 1 вказаного закону підлягають звільненню від відбування покарання засуджені за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України особи, які не позбавлені батьківських прав і, які на день набрання чинності цим Законом мають неповнолітніх дітей. У ОСОБА_6 на утриманні є неповнолітній син ОСОБА_35 ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обвинуваченого розповсюджується дія Закону України №1185-VІІ «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014р., а тому суд вважає можливим звільнити обвинуваченого від призначеного покарання у зв`язку з застосуванням амністії .

Обвинувачений ОСОБА_6 під час досудового та судового слідства перебував під

вартою у період з 03.02.2013 року по 24.05.2013 року тобто 90 днів, в ході судового слідства 24 травня 2015 року обвинувачений ОСОБА_24 був звільнений з під варти, міра запобіжного заходу обвинуваченому не обиралася. З урахуванням строку якій відбув покарання обвинувачений під вартою в кількості 90 днів та відповідно до ст. 72 КК України, суд вважає необхідним зарахувати обвинуваченому в рахунок відбуття покарання 360 (90х2=180)х2=360) днів обмеження волі

Керуючись ст.ст. 369,370 374-376 КПК України, ст. ст. 9, 10, 12 Закону України «Про амністію у 2014 році», суд;-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 винним у скоєнні злочину передбаченого ст.128 КК та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року 2 (два) місяця обмеження волі.

Звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» №1185-VІІ від 08.04.2014р..

Вирок може бути оскаржений на протязі 30 діб після його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд Одеської області

Суддя: ОСОБА_1 .