Справа № 300/649/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

18.01.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/777/24/2016 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 на вирок Воловецького районного суду від 03.09.2015 року.
Цим вироком ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, судимий 07.12.2006 за ч.1 ст. 309 КК України на 1 рік позбавлення волі і звільнений від відбуття покарання в порядку ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік; 02.04.2007 за ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі; 29.04.2010 за ст. 395 КК України на 1 рік 1 місяць позбавлення волі; 17.11.2011 за ч.2 ст. 186 КК України, у рахуванням змін, внесених ухвалою апеляційного суду від 17.07.2012, на 4 роки 2 місяці 5 днів позбавлення волі, 26.03.2015 за ст. 395 КК України на 2 місяці арешту, засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України на три роки позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком три роки та з покладенням на нього обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінальновиконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжним заходом щодо ОСОБА_6 залишено домашній арешт.
ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 28.06.2015 приблизно о 19 годині під час проведення святкових заходів у парку смт Воловець, у стані алкогольного сп`яніння, з мотивів явної неповаги до суспільства безпричинно, грубо, з особливою зухвалістю порушив громадський порядок: затіяв сварку та бійку з ОСОБА_10 , якому наніс два удари руками в область грудей, спричинивши фізичний біль, на законні вимоги працівників міліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 які здійснювали охорону громадського порядку, про припинення хуліганства не реагував, висловлювався на їх адресу нецензурними словами, при спробі останніх його затримати вкусив ОСОБА_12 за праву ногу, спричинивши фізичний біль, вчинив опір викликаним для його затримання працівникам міліції ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , яких відштовхував і хапав за формений одяг. Після затримання і доставляння у Воловецьку ЦРЛ для огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 продовжив хуліганство: відмовляючись від огляду, ображав, у тому числі нецензурно, медичний персонал, розбив головою скло на вікні кабінету приймального відділення.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині призначення покарання і ухвалити новий, яким за ч.3 ст. 296 КК України призначити ОСОБА_6 3 роки позбавлення. Суд першої інстанції, на його думку, не дотримав вимог ст.ст. 65 та 75 КК України і не мав достатніх підстав для висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбуття покарання. Вважає, що обставини, на які послався суд: відсутність претензій з боку потерпілого та наміри ОСОБА_6 стати на шлях виправлення, створити сім`ю і працевлаштуватися є непереконливими. Натомість вказує, що ОСОБА_6 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за тяжкі злочини, востаннє в поточному році, обвинувачується в учиненні злочину за наявності судимості, через нетривалий час після відбуття покарання, повторно, в стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді, промову прокурора на підтримання апеляційної вимоги, пояснення обвинуваченого і захисника, які заперечили проти апеляційної скарги та просили залишити вирок без змін, за клопотанням прокурора дослідив дані про особу обвинуваченого, провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін і приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Правила ст. 49 КПК України покладають на слідчого, прокурора, слідчого суддю і суд обов`язок забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні, зокрема, у випадках, якщо підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може залучити його самостійно; або якщо слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд вирішать, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його.
Згідно з приписами ст. 54 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його. Відмова від захисника або його заміна повинна відбуватися виключно в присутності захисника після надання можливості для конфіденційного спілкування. Така відмова або заміна фіксується у протоколі процесуальної дії. Відмова від захисника не приймається у випадку, якщо його участь є обов`язковою. У такому випадку, якщо підозрюваний, обвинувачений відмовляється від захисника і не залучає іншого захисника, захисник повинен бути залучений у порядку, передбаченому статтею 49 цього Кодексу, для здійснення захисту за призначенням.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення; форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора. Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, відповідно до ч.2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті.
На суд, відповідно до приписів ст. ст. 314 і 374 КПК України, покладається перевірка відповідності обвинувального акту вимогам цього Кодексу, а у разі ухвалення вироку - формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим, прокурором і судом першої інстанції не дотримані.
З матеріалів кримінального провадження, зокрема з пояснення ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції, вбачається, що він має середню освіту, але через наявність судимості не може працевлаштуватися, а отже не має постійного джерела засобів до існування, визнає свою провину в кримінальному правопорушенні, проте не в повній мірі розуміє ступінь своєї відповідальності за нього, на попередніх стадіях розгляду кримінального провадження не мав захисника і не розуміє наслідків такого обмеження свого права на захист.
Натомість матеріали кримінального провадження не містять даних про те, чи роз`яснювалось ОСОБА_6 на стадії досудового розслідування передбачене статтями 42 і 54 КПК України право мати захисника, чи відмовлявся він від захисника на стадіях досудового розслідування і провадження у суді першої інстанції, а якщо так, то чи відбувалась така відмова у відповідності до приписів ст. 54 цього Кодексу.
Отже, право ОСОБА_6 на захист на попередніх стадіях кримінального провадження забезпечено не було.
Суд першої інстанції не звернув увагу і на те, що згідно ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні він має перевірити, чи відповідає обвинувальний акт вимогам цього Кодексу, і в разі, якщо він цим вимогам не відповідає, вправі повернути його прокуророві.
В редакції, чинній станом на 28.06.2015, частина 3 ст. 296 КК України визначала злочином хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, зокрема, якщо воно було вчинено особою, раніше судимою за хуліганство , чи пов`язане з опором представникові влади або представникові громадськості, який виконує обов`язки з охорони громадського порядку, чи іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії.
Слідчий виклав в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважав встановленими, його правову кваліфікацію, але не сформулював в ньому обвинувачення ОСОБА_6 .. Окрім цього, правова кваліфікація кримінального правопорушення, як передбаченого ч.3 ст. 296 КК України, містить істотну суперечність: твердження про вчинення опору одному і водночас кільком представникам влади.
Ці порушення кримінального процесуального закону обмежили передбачене ст. 42 КПК України право ОСОБА_6 , знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, а тому унеможливлювали подальший розгляд кримінального провадження задля ухвалення законного і обґрунтованого вироку. Відповідно до ст. ст. 409 і 412 КПК України при розгляді справи в апеляційній інстанції такі порушення вимог кримінального процесуального закону утворюють підставу для скасування вироку.
З огляду на приписи ст.ст. 417 і 420 КПК України ухвалити новий вирок або закрити кримінальне провадження за таких обставин суд апеляційної інстанції також не вправі.
Відповідно до ст. 314 КПК України перевірка відповідності обвинувального акта вимогам цього Кодексу і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. В разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, суд в підготовчому засіданні має прийняти рішення про повернення його прокурору.
Клопотань з приводу запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 . Апеляційному суду не подано, тому питання про нього Апеляційний суд не обговорює і не вирішує.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу першого заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Воловецького районного суду від 03.09.2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження у Воловецькому районному суді зі стадії підготовчого провадження.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
Судді