Справа № 588/303/15-к
№ провадження 1-кп/588/8/16
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2016 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тростянці кримінальне провадження за обвинуваченням,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тростянець Сумської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, не працюючого, раніше судимого :

- 04.05.1982 року за ч.2 ст. 140 КК України (1960 року) до 2 років позбавлення волі;

- 23.05.1984 року за ст.17, ч.3 ст. 81, ч.3 ст. 81, ч.1 ст. 89, ч.3 ст. 82, ч.2 ст. 140 КК України (1960 року) до 4 років 6 місяців виправних робіт;

- 02.11.1992 року за ст.ст. 114, 196-1 ч.1, 81 ч.3, 140 ч.2, ст. 42 КК України (1960 року) до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 17.10.1997 року за ст.17, ч.2 ст. 141 КК України (1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 31.05.2001 року за ч.2 ст. 196-1 КК України (1960 року) до 1 року позбавлення волі; 18.10.2001 р. дії перекваліфіковані на ст. 395 КК України (2001 року) і призначено покарання 5 місяців арешту;

- 14.03.2002 року за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 19.06.2002 року за ст. 289, ч.2 ст. 71 КК України до 6 років позбавлення волі;

- 30.01.2009 року за ст.ст. 162 ч.1, 185 ч.2 70 ч.1 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 27.08.2010 року за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 22.11.2011 року за ч.3 ст. 185, ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 30.10.2013 року за ч.2 ст. 185, ч.3 185, ч.1,4 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, звільненого 30.01.2015 року у зв`язку з відбуттям покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 у період з 16 лютого 2015 року по 18 лютого 2015 року, точної дати та часу не установлено, умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, спрямованих на заволодіння чужим майном, проник на територію домоволодіння по АДРЕСА_2 , де шляхом пошкодження скла проник до приміщення будинку, в якому таємно викрав два напільні світильники вартістю 590 грн. кожен і загальною вартістю 1180 грн., килимок вартістю 230 грн., відео програвач бумбокс «Normann» вартістю 1362 грн., бойлер марки «Atlantic» вартістю 3809 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 6581 грн. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у пред`явленому обвинуваченні за частиною 3 статті 185 КК України не визнав, зазначив, що не вчиняв крадіжку в домогосподарстві АДРЕСА_2 . Вважав, що протоколи огляду місця події і слідчого експерименту є недопустимими доказами, оскільки потерпіла ОСОБА_11 не є власником будинку по АДРЕСА_2 і не мала права давати згоду на проведення цих слідчий дій. Зазначив, що вважає надану нею заяву про дозвіл на проведення слідчого експерименту недостовірним доказом, оскільки не міститься така заява в реєстрі матеріалів досудового розслідування та адресована на ім`я ОСОБА_12 , який на той час на його думку не був керівником Тростянецького РВ. ОСОБА_8 пояснив, що про обставини крадіжки на досудовому розслідуванні розповідав зі слів працівників міліції.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 показала, що у домоволодінні по АДРЕСА_2 вона та її родина не проживають, навідується щодня для того, щоб нагодувати собаку. Останній раз перед виявленням крадіжки вона була в указаному домоволодінні за два чи три дня. Точної дати не згадала, вказала, що було у лютому 2015 року. У день коли викликала міліцію, прийшовши близько 12 години до належного їй господарства, побачила, що двері у будинок пошкоджені і відкриті, оскільки у будинку речей майже немає, з будинку нічого не було викрадено. У приміщенні літньої кухні, яка пристосована до проживання і складається з трьох кімнат та ванної кімнати, було розбито віконне скло, двері до кухні були залізні і залишились зачиненими. У приміщенні кухні було викрадено два торшери, бумбокс, бойлер та килимок з ванної кімнати. Одразу була викликана міліція, на території подвір`я були сліди на снігу, які вказували на те, що невідома особа потрапила на територію домоволодіння з боку вулиці Герцена зі сторони сусіднього дачного господарства через забор. Були сліди, які вказували, що обходили територію за будинком, невідома особа переміщувалась біля вольєру з собакою, також біля будинку та літньої кухні. Викрадені речі через незначний час були повернуті працівниками міліції, з повернутих речей був пошкоджений бойлер.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що працює заготовителем у заготівельному ларьку. Точно не пам`ятає день та місяць, припустив, що у кінці лютого або у березні цього року, ще лежав сніг, що до нього додому по АДРЕСА_3 приходив в гості ОСОБА_8 , який протягом декілька днів пропонував придбати у нього речі, зокрема, світильники, бойлер з пошкодженнями, відеоцентр з дисками до нього, шланг, покривало, колонку, непридатний утюг, але враховуючи, що пройшов вже значний час точно всі речі згадати не може. ОСОБА_8 просив реалізувати ці речі і попросив за них 1000 грн. ОСОБА_13 надав ОСОБА_8 одразу приблизно 300-500 грн., але точно не пам`ятає суму коштів, а решту грошей пообіцяв дати йому після реалізації речей. Відеоцентр, що приніс ОСОБА_8 , ОСОБА_13 подарував своїй племінниці Яні, дочці його сестри, які проживають по АДРЕСА_4 . Зазначив, що колонку і утюг, які були непридатні для використання він викинув, решту речей, що приніс ОСОБА_8 він добровільно видав працівникам міліції, які вилучили частину в його будинку по АДРЕСА_3 , які зберігались в галереї будинку, а відеоцентр був вилучений вдома у його сестри по АДРЕСА_4 . ОСОБА_13 вказав, в день, коли працівники міліції прийшли до нього додому та вилучили указані речі, ОСОБА_8 також знаходився у нього вдома. ОСОБА_13 пояснив, що не знав, що вилучені в нього речі є викраденими, вважав, що вони належать ОСОБА_8 . Крім того, ОСОБА_13 пояснив, що у нього пропала його сумка, яку вподальшому йому було пред`явлено для впізнання і він серед декількох сумок впізнав свою, вона залишилась у працівників міліції, йому її не повернули.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_14 суду показала, що проживає по АДРЕСА_3 і була запрошена разом з чоловіком як понята до будинку ОСОБА_13 , у коридорі якого було виявлено працівниками міліції два нових світильники кованих на круглій підставці з верхівкою у формі ромашки коричневого кольору, бойлер білого кольору приблизно на 50 л, білий шланг. Після огляду два світильники були передані міліцією їй тимчасово на зберігання, куди був переданий бойлер їй невідомо. Наступного дня зранку власники світильників приїхали до неї додому і забрали їх з дозволу міліції.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_15 суду показала, що є сестрою ОСОБА_13 , проживає по АДРЕСА_5 . Точно не пам`ятає день, приблизно у лютому-березні цього року, ще лежав сніг, прийшов її брат ОСОБА_13 до неї додому та приніс апаратуру з дисками, сказав, що йому додому принесли цю апаратуру і він її купив, і приніс для племінниці ОСОБА_16 . ОСОБА_15 повідомила, що коли її брат пішов, вона зателефонувала дільничному ОСОБА_17 і розказала про речі, які їй приніс брат і припустила, що у брата якась особа живе. В цей же день увечері приїхали працівники міліції разом з ОСОБА_13 до неї додому і вилучили апаратуру з дисками, яку приніс її брат напередодні.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_18 , повідомила, що проживає по сусідству від будинку ОСОБА_19 , точно не пам`ятає, коли приблизно о 23 години взимку цього року чула звук розбитого скла, але в якому господарстві це було точно сказати не може.

Показання потерпілої ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 в цілому узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні доказами, наданими стороною обвинувачення. Посилання захисника ОСОБА_9 на те, що свідок ОСОБА_13 надавав суперечливі покази є необґрунтованими, оскільки указаний свідок чітко зазначив, що вилучені в нього та у його сестри ОСОБА_15 речі працівниками міліції приніс йому ОСОБА_8 . Деякі неточності у його свідченнях та свідченнях інших свідків щодо переліку майна, що вилучався під час слідчих дій, на переконання суду не є суттєвими, викликані тим, що з моменту події минув значний проміжок часу і також суд враховує індивідуальні здібності кожної людини до сприйняття та аналізу подій та особливості їх пам`яті щодо вибірковості та зберігання інформації.

Так, відповідно до протоколу огляду місця події від 19.02.2015 року з доданими фототаблицями слідчим на підставі повідомлення про вчинення крадіжки оглянуто домогосподарство розташоване в АДРЕСА_2 , в ході огляду встановлено пошкодження дверей до недобудованого будинку, кімнати якого порожні, виявлено, що вибито скло до приміщення одноповерхової будівлі на території домоволодіння, на підвіконні та усередині приміщення розкидані частки розбитого віконного скла, в одній з кімнат указаного приміщення на дивані виявлено сумку з ручками чорно-сірого кольору, сама сумка жовтого та червоного кольорів, яку було вилучено з місця огляду і запаковано до білого поліетиленового мішка. До протоколу огляду додано малюнок на якому зображено світильник з описом плафонів та кольору, килимок для ванної кімнати із значенням розмірів та кольору, бум боксу та бойлеру із зазначенням їх кольору (а.с.85-88 том 1).

За змістом протоколу огляду місця події від 19.02.2015 року з фототаблицями слідчим у присутності власника будинку ОСОБА_13 та двох понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_20 проведено огляд у домогосподарстві по АДРЕСА_3 , в ході якого було виявлено та вилучено у приміщенні будинку два аналогічних світильника висотою близько 1,8 м з плафоном на верхівці, основа світильника коричневого кольору, бойлер білого кольору на нижній частині якого містилась етикетка «Atlantic» Steatite, та килим (а.с.84,89 том 1).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 19.02.2015 року та фототаблицями до нього, під час огляду за місцем проживання ОСОБА_15 по АДРЕСА_5 був вилучений відеопрогравач бумбокс "Normann" (а.с.90-91 том 1).

Слідчим відповідно до протоколу огляду 20.02.2015 року оглянуто бойлер білого кольору з написом «Atlantic 50I», бумбокс чорного кольору Normann, два напільні світильники, коврик 1,5 на 1,5 м жовтого кольору з ворсом жовтого кольору (а.с.92-94 том 1). Постановою про визнання предметів речовими доказами від 20.02.2015 року указані предмети, оглянуті слідчим, визнані речовими доказами (а.с.95 том 1). Потерпіла ОСОБА_11 відповідно до зберігальної розписки від 26.02.2015 року отримала від працівників міліції належне їй майно: бойлер білого кольору «Atlantic», бумбокс чорного кольору Normann, два напільні світильники, килимок 1,5 на 1,5 м жовтого кольору (а.с.121 том 1).

Відповідно до протоколу пред`явлення речей для впізнання від 26 лютого 2015 року у присутності понятих було проведено впізнання свідком ОСОБА_13 належної йому сумки, яку в нього без дозволу забрав ОСОБА_8 і яка була вилучена на місці виявлення крадіжки по АДРЕСА_2 . Серед чотирьох сумок запропонованих ОСОБА_13 для впізнання, останній впізнав сумку із вставками червоного та жовтого кольору, зазначивши, що впізнав її за формою, кольором, наявними металевими дротами по краях сумки для кріплення її частин (а.с.91-93 том 3).

За висновком судової товарознавчої експертизи від 25.02.2015 № 77 вартість викраденого майна належного потерпілій ОСОБА_11 склала: два напільні світильники по 590 грн. кожний і загальною вартістю 1180 грн., килимок вартістю 230 грн., відео програвач бумбокс «Normann» вартістю 1362 грн., бойлер марки «Atlantic» вартістю 3809 грн. При визначенні вартості викраденого та розміру шкоди завданої потерпілій ОСОБА_11 суд виходить з указаного висновку експерту. Вартість зазначеного майна, указана в обвинувальному акті, який міститься в матеріалах кримінального провадження, і в якому вартість речей, викрадених у ОСОБА_11 не відповідає висновку експерта (а.с.98-101 том 1), суд оцінює як технічну помилку, яка не має істотного значення. При цьому суд ураховує пояснення прокурора в судовому засіданні, яка зазначила, що суми указані в обвинувальному акті, що подано до суду, були помилково вказані згідно із повідомлення про підозру від 20.02.2015 року, де вартість зазначалась зі слів потерпілих, оскільки не було висновку експерта (а.с.97-98 том 3). При цьому 27 лютого 2015 року було повідомлено ОСОБА_8 про змінену підозру, де вартість викраденого у ОСОБА_11 майна зазначено відповідно до висновку експерта від 25.02.2015 № 77. Указане повідомлення про змінену підозру було отримано обвинуваченим, що він та його захисник підтвердили в судовому засіданні (а.с.94-96 том 3). Як пояснила прокурор в судовому засіданні обвинувальний акт, що вручався підозрюваному 27 лютого 2015 року перед надсиланням до суду, містить суми вартості викраденого майна відповідно до висновку експерта та повідомлення про змінену підозру.
Під час слідчого експерименту проведеного 27.02.2015 року по вул.Славгородській у місті Тростянець із застосуванням технічних засобів фіксації на відеокамеру обвинувачений у присутності захисника ОСОБА_9 та понятих відтворив яким чином він проник на територію домогосподарства по АДРЕСА_2 , перелізши через забор, яким чином переміщувався на території домоволодіння, самостійно вказав в яку будівлю проник і яким способом, зазначивши що через вікно, показав у приміщенні де заходились напільні світильники, бумбокс, бойлер та килимок, зазначив яким чином виніс викрадене. При цьому ні ОСОБА_8 , ні його захисник, ні поняті за змістом протоколу та відеозапису слідчого експерименту жодних зауважень чи тверджень про будь-які порушення під час його проведення не вказали (а.с.127-129, том 1).

Оцінюючи протокол огляду місця події від 19 лютого 2015 року (а.с.85-88 том 1), протокол слідчого експерименту від 27 лютого 2015 року (а.с.127-129 том 1) та вирішуючи клопотання обвинуваченого про визнання указаних протоколів недопустимими доказами на підставі статті 86 КПК України у зв`язку з істотним порушенням вимог частини 1 статті 233, статті 234, частини 5 статті 240, частини 2 статті 237, статті 13 КПК України, статті 311 Цивільного кодексу України, суд виходить з таких мотивів.

Відповідно до статті 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до частини 1 статті 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. За змістом частини 5 статті 240 КПК України слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи в іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотання слідчого, погодженого з прокурором.

Отже, указані норми процесуального закону передбачають дві альтернативні підстави проникнення до житла особи добровільна згода, особи, що ним володіє або ухвала слідчого судді.

Обвинувачений вважав, що протокол огляду місця події та протокол слідчого експерименту, що було проведено по АДРЕСА_2 , оскільки не було згоди дійсного власника цього домоволодіння на його проведення та не було ухвали слідчого судді, якою б надавався відповідний дозвіл на проникнення в житло.

Указані твердження обвинуваченого суд вважає помилковими та такими, що не є підставою для визнання указаних доказів недопустимими, що обґрунтовується таким. Житловий будинок по АДРЕСА_2 належить з 11 квітня 2012 року ОСОБА_21 на праві приватної власності, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 168, 181-183 том 2). Потерпіла ОСОБА_11 є дружиною ОСОБА_21 , з яким вони зареєстрували шлюб 09 серпня 2011 року (а.с. 206 том 2). Ураховуючи, що подружжям будинок набуто у період шлюбу, то на указаний житловий будинок поширюється режим спільної сумісної власності і потерпіла ОСОБА_22 у розумінні частини 1 статті 233 КПК України є володільцем указаного житлового будинку. Огляд місця події 19 лютого 2015 року було проведено на підставі повідомлення потерпілої ОСОБА_11 про вчинення крадіжки та у її присутності. У судових засіданнях потерпіла ОСОБА_22 послідовно неодноразово зазначала, що житловий будинок з господарськими будівлями належить їй та її чоловіку, нею працівникам міліції було надано дозвіл на проведення всіх необхідних слідчих дій на території її домоволодіння по АДРЕСА_2 , звідки було вчинено крадіжку. Ураховуючи викладене, слідчим при проведенні огляду місця події 19 лютого 2015 року та при проведенні слідчого експерименту 27 лютого 2015 року по АДРЕСА_2 не було допущено порушень засад проникнення до житла чи іншого володіння особи, на які посилається обвинувачений у клопотанні.

Твердження обвинуваченого про те, що заява потерпілої ОСОБА_11 від 27 лютого 2015 року (а.с.139 том 2) є недостовірною, оскільки адресована на ім`я ОСОБА_12 , який на його думку не був керівником Тростянецького РВ УМВС на той час, а тому підлягає виключенню на підставі частини 3 статті 358 КПК України, а також через те, що така заява не міститься в реєстрі матеріалів досудового розслідування, суд відхиляє як необґрунтоване, виходячи з таких мотивів.

Процесуальним законом не установлено вимог до оформлення добровільної згоди особи, яка володіє житлом чи іншим приміщенням, на проникнення в указані об`єкти нерухомого майна. Зокрема, немає затвердженої форми такої заяви, немає вимог відносно того, що заяви мають адресуватись на ім`я відповідної посадової особи. Ураховуючи викладене, суд вважає, що немає значення для оцінки заяви ОСОБА_11 на ім`я якої посадової особи органу внутрішніх справ вона адресована, тим більше потерпіла як пересічний громадянин може і не володіти відомостями про те, хто є керівником районного відділу міліції. Суд оцінюючи таку заяву як таку, що в розумінні статті 233 КПК є добровільною згодою володільця на проникнення в житло, виходить з її змісту, в якій зазначено, що заявник дозволяє працівникам міліції провести 27 лютого 2015 року слідчий експеримент на території її домоволодіння по АДРЕСА_2 . І надання такого дозволу потерпіла підтвердила суду під час її допиту. Посилання ОСОБА_8 на те, що така заява має міститись в реєстрі матеріалів досудового розслідування є помилковим, оскільки відповідно до статті 109 КПК України такий реєстр має містити лише номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування, до яких заява потерпілої ОСОБА_11 не належить, а тому не повинна відповідно до вимог КПК України в реєстрі відображатись.

Натомість указану заяву суд за клопотанням сторони обвинувачення прийняв як доказ допустимості протоколу слідчого експерименту від 27 лютого 2015 року, що відповідно до частини 2 статті 92 КПК України була подана прокурором, оскільки стороною захисту під час судового розгляду оспорювалась допустимість цього доказу сторони обвинувачення. Така заява міститься в описі документів у кримінальному провадженні (а.с.141-143 том 2) під номером 76 на аркуші 116 і вона була відкрита стороні захисту відповідно до вимог статті 290 КПК України, що підтверджується протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування (а.с. 144 том 2), в якому зазначено, що обвинувачений з матеріалами ознайомився у повному обсязі.

Таким чином, судом не установлено жодних істотних порушень, які б могли бути підставою для визнання протоколу огляду місця події та протоколу слідчого експерименту, що було проведено по АДРЕСА_2 , недопустимим доказом.

Оцінюючи письмові заяви і твердження ОСОБА_8 про те, що визнавальні покази під час слідчого експерименту 27 лютого 2015 року він надав зі слів слідчого, суд виходить з таких мотивів.

Обвинувачений 27 лютого 2015 року взяв участь у слідчому експерименті у присутності захисника, у присутності понятих ОСОБА_23 і ОСОБА_24 із фіксацією ходу слідчої дії із застосування безперервного відеозапису. З дослідженого в судовому засіданні відеозапису слідчого експерименту по АДРЕСА_2 вбачається, що обвинуваченому слідчим було повідомлено про його права, у тому в числі право не свідчити проти себе, відмовитись від надання свідчень відповідно до статті 63 Конституції України, якими він не скористався.

У ході слідчого експерименту обвинувачений розповідав і демонстрував на місці вчинення крадіжки свої дії, робив це як сам вказав слідчому добровільно, його поведінка є невимушеною, без впливу сторонніх осіб у присутності свого захисника ОСОБА_9 . ОСОБА_8 не виглядав пригніченим чи таким, що діє під впливом чи тиском. На відеозаписі, яка не переривалась під час слідчого експерименту зафіксована поведінка обвинуваченого, який добре орієнтується на місці, самостійно демонструє в якому місці він переліз через цегляний забор домоволодіння, відтворив яким чином обійшов домоволодіння ОСОБА_11 , в умовах наявності декількох будівель на території домоволодіння, самостійно підійшов саме до будинку та вікна, де було розбито скло, і через яке було здійснено проникнення, у приміщенні будинку вказав в яких місцях розміщувались викрадені речі. Крім того, допитані у судовому засіданні, під час нового розгляду ОСОБА_23 і ОСОБА_24 , які були залучені як поняті, підтвердили самостійність і добровільність дій обвинувачених у ході проведення слідчого експерименту та відповідність цих дій фактичному перебігу, зафіксованому у протоколі слідчої дії.

Будь-яких зауважень поняті та захисник ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту відеозапис та протокол слідчого експерименту не містять.

Посилання захисника, що понята ОСОБА_23 відбувала на час проведення слідчого експерименту адміністративний арешт, суд не бере до уваги, оскільки це не заборонено процесуальним законом і не вказує на її безумовну заінтересованість чи упередженість. Крім того, враховуючи, що під час слідчого експерименту було застосовано безперервний відеозапис, справжність якого стороною захисту жодним доказом не спростовано, а тому відповідно до частини 7 статті 223 КПК слідчий не зобов`язаний був залучати понятих.

Письмові твердження ОСОБА_8 у протоколі слідчого експерименту про те, що він крадіжки не вчиняв і під час слідчого експерименту він все розповів зі слів слідчого, суд оцінює критично та вважає, що в ході судового розгляду кримінального провадження вони знайшли своє спростування. Невизнання ОСОБА_8 своєї вини, твердження про те, що розповів про обставини крадіжки по АДРЕСА_2 зі слів працівників міліції, відмову від повідомлених обставин в ході слідчої дії, суд оцінює як усталену модель захисту від пред`явленого обвинувачення і спробу уникнути кримінальної відповідальності.

При цьому суд виходить з того, що обвинувачений не повідомляв жодного разу про те, що відносно нього з боку працівників органу досудового розслідування вчинявся фізичний чи психологічний тиск, про катування чи інші незаконні методи досудового розслідування. ОСОБА_8 вказав, що розповів про вчинення крадіжки, оскільки його попросили, що була домовленість, про те якого змісту домовленість і з ким він суду не повідомив. Крім того, захисник обвинуваченого не повідомляв та не вказував на будь-які неправомірні дії слідчого, внаслідок яких його підзахисний міг би під час слідчого експерименту недобровільно розповідати про крадіжку майна по АДРЕСА_2 . Крім того, судом установлено, що у період з 11 лютого 2015 по 10 грудня 2015 року ОСОБА_8 не звертався із заявами, скаргами чи зверненнями щодо неправомірних дій працівників міліції чи з інших питань до прокуратури Тростянецького району (а.с.3,16 том 3). За даними Тростянецького відділення поліції ГУ НП в Сумській області у період досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні з 11.02.2015 року по 27.02.2015 року від ОСОБА_8 ніяких заяв, клопотань, звернень не надходило (а.с.2 том 3).

Подана обвинуваченим ОСОБА_8 під час нового судового розгляду заява від 24 грудня 2015 року щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно слідчого Тростянецького відділення поліції Охтирського відділу поліції ГУ Національної поліції в Сумській області ОСОБА_25 була розглянута прокуратурою Сумської області. У результаті розгляду обвинуваченому прокуратурою Сумської області повідомлено листом від 29 грудня 2015 року, що його заява містить інформацію про перебіг досудового розслідування у кримінальному провадженні і підстави відповідно до статті 214 КПК України для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою про неправомірні дії слідчого Тростянецького відділення поліції Охтирського відділу поліції ГУ НП В Сумській області ОСОБА_25 відсутні (а.с.50,66 том 3).

Поряд з цим звернення ОСОБА_8 про можливі на його думку неправомірні дії, зокрема фабрикування слідчим ОСОБА_25 доказів у кримінальному провадженні №0000099 від 11.02.2015 року за частиною 3 статті 185 КК України, було предметом службового розслідування слідчого управління ГУНП в Сумській області, за висновком якого, враховуючи, що на цей час триває судовий розгляд кримінального провадження доводи, повідомлені ОСОБА_8 неможливо підтвердити чи спростувати (а.с.79-82 том 3).

Суд при оцінці протоколу слідчого експерименту від 27 лютого 2015 року виходить з того, що слідчий експеримент не є допитом особи, а тому відповідно до частини 1 статті 95 повідомлені учасником слідчого експеримент обставини не можна вважати показаннями особи. За змістом статті 240 КПК України - це слідча дія метою якої є перевірка і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Результати такої слідчої дії підлягають оцінці, як джерело процесуального доказу, передбачене статті 84 КПК України, у сукупності з іншими доказами у справі.

Таким чином, суд обставини, повідомлені ОСОБА_8 під час слідчого експерименту 27 лютого 2015 року не бере до уваги, оскільки такі його пояснення не є його показаннями в розумінні частин 1 та 4 статті 95 КПК України, і які суд безпосередньо під час судового засідання не сприймав. Разом з тим суд бере до уваги поведінку обвинуваченого під час слідчого експерименту на місці події по АДРЕСА_2 , яка засвідчує, що він вільно орієнтується на місці, точно відтворив переміщення по території домоволодіння, яке узгоджується із слідами виявленими під час огляду місця події 19 лютого 2015 року та показаннями потерпілої ОСОБА_11 , яка була присутньою під час указаного огляду. Обвинувачений сам, як видно з відеозапису слідчої дії, без будь-якого впливу чи підказок у присутності захисника ОСОБА_9 повідомив місця де розташовувались у приміщенні будинку належні ОСОБА_11 речі. Такі деталі і таке орієнтування на місці події можуть бути відомі лише особі, яка була на цьому місці раніше.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дані протоколу слідчого експерименту від 27 лютого 2015 року (а.с.127-129 том 1) за участю ОСОБА_8 в частині його поведінки при відтворенні обставин крадіжки можуть бути покладені в основу судового рішення як належний та допустимий доказ його винуватості.

Відповідно до вимог частини 1 статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Органом досудового розслідування ОСОБА_8 відповідно до обвинувального акта пред`явлено обвинувачення про вчинення двох епізодів крадіжки майна належного потерпілій ОСОБА_11 першого - 16 лютого 2015 року о 22 годині і другого - 18 лютого 2015 о 22 годині, проте під час судового розгляду не установлено доказів вчинення ОСОБА_8 викрадень майна по АДРЕСА_2 саме в конкретно указані дні та годину, а також не доведено, що він двічі з проміжком в один день проникав в цей будинок, а тому суд дійшов висновку, що дослідженими доказами та показаннями потерпілої про те коли нею виявлено крадіжку та скільки днів вона була відсутня у домоволодінні напередодні, доведено, що ОСОБА_8 вчинив крадіжку у період з 16 по 18 лютого 2015 року, точної дати і часу не установлено на підставі належних та допустимих доказів. Такий висновок суду не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_8 , не погіршує його становище та не виходить за межі висунутого обвинувачення.

Всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає доведеним винуватість ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні по епізоду викрадення майна належного потерпілій ОСОБА_11 , яка об`єктивно не спростована належними і допустимими доказами.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_8 по епізоду викрадення майна належного потерпілій ОСОБА_11 за ч.3 ст.185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, поєднану з проникненням у житло.

Органом досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_8 також обвинувачується в тому, що він 04.02.2015 року близько 16 год. по АДРЕСА_6 , з метою крадіжки, умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, направлених на протиправне заволодіння чужим майном, відчинивши вхідні двері до квартири АДРЕСА_7 за допомогою сокири, проник до її приміщення звідки викрав газовий балон, алюмінієвий бідон, чавунну плиту з юшками та колісниками, чим спричинив потерпілій ОСОБА_26 матеріальну шкоду на загальну суму зі слів потерпілої 2000 грн, відповідно до висновку експерта 977 грн.

Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за частиною 3 статті 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України, за епізодом крадіжки майна ОСОБА_26 не визнав, оскільки, вважає, що його вина у вчиненні указаного злочину стороною обвинувачення не доведена, при цьому суду пояснив, що він 04 лютого 2015 року та в ніч на 05 лютого 2015 року був дома у знайомого чоловіка та його жінки, зранку 05 лютого 2015 року пішов від них, крадіжки майна з квартири ОСОБА_26 не вчиняв. Вказав, що під час слідчого експерименту розповідав усе зі слів слідчого, огляд місця події та слідчі експерименти, що відбулись 27 лютого 2015 року вважав проведеним з порушенням статей 233, 237, 240 КПК України, а тому вважав протоколи їх проведення недопустимими доказами. Пояснив, що свідки сторони обвинувачення ОСОБА_27 , ОСОБА_28 вказали, що не бачили, що він скоїв крадіжку у квартирі ОСОБА_26 , хто це скоїв вони не знають. ОСОБА_8 вказав, що майно, викрадене у ОСОБА_26 у нього не було вилучено, докази того, що газовий балон вилучений у ОСОБА_29 є саме тим, що викрадено у ОСОБА_26 відсутні.

Стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення по епізоду крадіжки майна у ОСОБА_26 надано такі докази, які було досліджено під час судового розгляду.

Протоколом огляду місця події від 11.02.2015 року по АДРЕСА_8 установлено, що вхід у приміщення указаної квартири здійснюється через дерев`яні вхідні двері, на правій вертикальній частині яких маються пошкодження у вигляді розлому деревини. У кімнаті загальним розміром приблизно 3х3 м у центрі на підлозі маються сліди обгоряння. Справа у зазначеній кімнаті мається прохід у кімнату-кухня, у якій відразу зліва мається плита з відсутніми металевими частинами. З місця події нічого не вилучалось (а.с.80-83).

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_26 пояснила, що у квартирі АДРЕСА_9 ні вона, ніхто інший не проживає, іноді вона навідується до цієї квартири, останній раз перед виявленням крадіжки належного їй майна потерпіла була усередині або кінці січня 2015 року, точну дату вказати не може, оскільки не пам`ятає. Близько 9 години ранку 11 лютого 2015 року їй зателефонувала сусідка ОСОБА_30 та повідомила, що з її квартири йде дим і щось горить усередині. Після того як пожежники все потушили, потерпілій, працівникам міліції вдалось зайти до квартири, при цьому було виявлено, що у вхідних дверях вирубаний отвір, була знята обналічка і приставлена до вхідних дверей, замок не був зламаний, усередині квартири був очаг загоряння, горіла підлога, стеля. Після огляду квартири потерпіла виявила, що пропали газовий балон, алюмінієвий бідон, чавунне покриття з колісниками та юшками з печі, про що вона повідомила працівникам міліції. Потерпіла повідомила, що алюмінієвий бідон був у першому коридорі, газовий балон стояв у другому коридорі квартирі, чавунне покриття з колісниками та юшками були зняті з печі, яка знаходиться на кухні. Доступ до ключів від квартири крім потерпілої ніхто не мав. Працівники міліції одразу знайшли газовий балон, який потерпіла впізнала як такий, що належить їй, але оскільки на ньому був зірваний вентіль, що унеможливлює його використання, потерпіла його відмовилась забирати. Інші речі їй до цього часу не повернули, шкода їй не відшкодована.

Допитана як свідок ОСОБА_27 пояснила, що ОСОБА_8 є її знайомим, 04 лютого 2015 року він прийшов приблизно о 15.30 год. весь мокрий до неї та її чоловіка додому по АДРЕСА_10 пропросив дозволу залишитись, щоб висушити свій одяг, де пробув до ранку наступного дня - 05 лютого 2015 року, рано зранку пішов, сказавши, що йому треба на 8 годин йти влаштовуватись на роботу. При цьому ніяких речей з собою не приносив і з квартири не виходив. Потім обвинувачений 10 лютого 2015 року приходив спочатку о 14 години, потім увечері близько 19 години з мішком білого кольору до чоловіка ОСОБА_27 - ОСОБА_31 , що у мішку обвинуваченого було їй не відомо, ОСОБА_8 хотів, щоб речі, які були у мішку, її чоловік здав. Оскільки чоловік відмовився взяти речі, ОСОБА_8 пішов з мішком. Потім ОСОБА_8 в цей же день 10 лютого 2015 року близько 20.30 год. ще раз прийшов, але ОСОБА_27 вигнала його, сказавши, щоб він більше не приходив. Наступного дня рано зранку 11.02.2015 року сусіди побачили дим у квартирі по сусідству, ОСОБА_27 повідомила хазяйці квартири - ОСОБА_32 про пожежу, яка приїхала, викликала пожежників, міліцію і потім коли пожежу загасили, ОСОБА_33 виявила, що квартира значно було пошкоджена від пожежі, а також виявила крадіжу деяких речей, зокрема, газового балону, все з печі було знято. Свідок вказала, що особисто не бачила, що ОСОБА_8 проникав до квартири, що належить ОСОБА_32 .

Допитана як свідок ОСОБА_28 , вказала, що проживає по АДРЕСА_11 , ОСОБА_8 є її знайомим. У лютому 2015 року точної дати не пам`ятає, у після обідній час, коли вона прямувала до магазину, зустріла обвинуваченого з мішком за плечима, який запитав у неї де можна здати металолом, що було у мішку вона особисто не бачила, потім ОСОБА_8 наздогнав її коли вона була вже у магазині, при собі у нього вже мішка не було. Свідок не бачила як обвинувачений проникав у домоволодіння сусідки свідка ОСОБА_34 , у той день, коли у останньої сталась пожежа чула як у розмові з сусідами потерпіла розповідала, що у неї щось пропало з квартири, більше про крадіжку їй нічого не відомо.

Допитаний як свідок ОСОБА_35 , показав, що проживає по АДРЕСА_11 разом з ОСОБА_28 . Обвинуваченого ОСОБА_8 бачив взимку цього року спочатку у сусідки ОСОБА_36 , а потім обвинувачений 10 лютого 2015 року заходив до нього додому, де вони вживали спиртні напої, під вечір обвинувачений пішов. Особисто ОСОБА_8 з мішком того дня свідок не бачив. Наступного дня рано вранці дізнався, що горить квартира його сусідки ОСОБА_37 , і тоді ж йому стало відомо про те, що вчинено крадіжку у ОСОБА_26 , але що було вкрадено та хто це вчинив йому нічого не відомо.

Оцінюючи показання допитаних в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_26 , свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_38 та ОСОБА_29 з показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , суд дійшов висновку, що указані особи не є очевидцями вчинення ОСОБА_8 крадіжки майна з квартири ОСОБА_26 . Та обставина, що ОСОБА_27 та ОСОБА_28 бачили обвинуваченого 10 лютого 2015 року з мішком, вміст якого, як вони показали, їм не відомий, не свідчить прямо про те, що обвинувачений ніс викрадені речі і ці речі є саме тим майном, яке викрадено у потерпілої ОСОБА_26 . Крім того, враховуючи, що обвинуваченому крім металевих речей з плити інкримінують викрадення алюмінієвого бідону та газового балону, суд вважає неспроможним припущення, що у мішку обвинувачений міг переміщувати всі указані речі.

Крім того, показання свідка ОСОБА_27 , надані нею в судовому засіданні з приведенням її до присяги і з попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, спростовують твердження сторони обвинувачення в частині вчинення ОСОБА_8 близько 16 год. 04.02.2015 року крадіжки по епізоду викрадення майна потерпілої ОСОБА_26 . Зокрема, свідок ОСОБА_27 підтвердила доводи ОСОБА_8 про те, що останній був у неї вдома приблизно з 15.30 год. 04.02.2015 до ранку наступного дня 05.02.2015 року.

Допитаний як свідок ОСОБА_29 вказав, що точної дати не пам`ятає, припустив, що влітку 2015 року до нього в ларьок, який належить ОСОБА_39 , і де він за проханням брата залишився, щоб переночувати, прийшов ОСОБА_8 , якого він до цього дня не знав, і запропонував купити газовий балон. Перевіривши його цілісність, який був порожній і не був пошкоджений, не будучи обізнаним, що він є краденим, вирішив придбати його для власних потреб. За балон ОСОБА_8 дав 50 грн. Балон залишив на вулиці біля приміщення ларька, територія якого не огороджена. Вподальшому балон було вилучено працівниками міліції.

Оцінюючи у сукупності показання свідка ОСОБА_29 разом із протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.02.2015 року, за змістом якого свідок ОСОБА_29 впізнав обвинуваченого як особу, яка 10 лютого 2015 року продала йому газовий балон (а.с.122-124 том 1) та протоколом огляду місця події від 11.02.2015 року, під час якого зліва від сходів до одноповерхового приміщення по вул.Веселій у місті Тростянці на відстані приблизно 1,5 метрів виявлено та вилучено порожній газовий балон червоного кольору (а.с.79), протоколом огляду речей від 20.02.2015 року, яким установлено, що балон газовий червоного кольору, без пошкоджень, на момент огляду є порожнім (а.с.92) і який визнано постановою слідчого від 20.02.2015 року речовим доказом і передано на зберігання ОСОБА_26 (а.с.95), суд дійшов висновку, що указані докази сторони обвинувачення поза розумним сумнівом не доводять, що проданий ОСОБА_8 свідку ОСОБА_29 газовий балон є саме тим, що належить потерпілій ОСОБА_26 . До такого висновку суд дійшов з огляду на те, що потерпіла ОСОБА_26 вказала лише колір балону, який є типовим для речей подібного роду, а конкретні індивідуально визначені ознаки (серійний номер тощо), за якими вона ідентифікувала газовий балон, який їй повернуто співробітниками міліції не зазначила. Доказів наявності на балоні слідів, які належать обвинуваченому, стороною обвинувачення не надано, не установлено під час досудового розслідування очевидців того, що цей газовий балон був переміщений обвинуваченим з квартири потерпілої, в якій виявлено крадіжку її речей, до місця його виявлення 11 лютого 2015 року по вул.Веселій у місті Тростянці, яке конкретно у протоколі огляду не позначено. Суд враховує, що свідок ОСОБА_29 залишив газовий балон не у приміщенні, де він перебував, а поряд з ним на неогородженій ділянці на ніч, яка не охоронялась.

Крім того, протоколом огляду від 20 лютого 2015 року, який складався після вилучення газового балону 11 лютого 2015 року установлено, що балон газовий червоного кольору немає пошкоджень, свідок ОСОБА_29 зазначав, що балон, який йому приніс ОСОБА_8 , не пошкоджений, при цьому потерпіла ОСОБА_26 у судовому засіданні вказала про те, що газовий балон їй було повернуто пошкоджений, зокрема не було вентиля (а.с.92 том 1).

Під час досудового розслідування викрадені, як стверджує потерпіла ОСОБА_26 з її квартири АДРЕСА_9 алюмінієвий бідон, чавунна плита з юшками та колісниками, не були вилучені у обвинуваченого, і не були знайдені в ході досудового розслідування.

Також стороною обвинувачення як доказ надані протокол проведення слідчого експерименту від 24 лютого 2015 року з фототаблицями (а.с. 85-87 том 3) від 27 лютого 2015 року указаної слідчої дії (а.с. 125,126 том 1) з доданим до нього відеозаписом (а.с.217 том 1), який було відтворено у судовому засіданні. Доводи сторони захисту про те, що указаний протокол слідчого експерименту є недопустимим відповідно до статті 87 КПК України суд вважає необґрунтованими і відхиляє, оскільки при його проведенні було дотримано вимоги частини 7 статті 223, статей 233, 240 КПК. Як пояснила в судовому засіданні під час додаткового допиту потерпіла ОСОБА_26 у квартирі АДРЕСА_9 , вона зареєстрована, що вона підтвердила надавши в судовому засіданні оригінали карток реєстрації в указаній квартирі, та паспорт, де на відповідному аркуші міститься відповідний штамп про місце реєстрації. Потерпіла пояснила, що указану квартиру її мати отримала як службову, коли працювала у лісгоспі. Вказала, що користується нею на законних підставах, має доступ до неї, ключі є лише в неї, вона зберігає там свої речі. Ураховуючи викладене, на переконання суду ОСОБА_26 є володільцем квартири АДРЕСА_9 у розумінні частини 5 статті 240 КПК України, яка не передбачає належність особі житла чи іншого приміщення виключно на праві приватної власності, оскільки право володіння, яке є одним з правомочностей власника, але також може належати не лише власнику, оскільки є речовим правом на чуже майно відповідно до статей 395, 397, 398 ЦК України, і таке право виникає на підставі договору з власником або з особою, якій передано власником, а також на інших підставах встановлених законом.

Надана ОСОБА_26 письмова заява про дозвіл на проведення слідчого експерименту від 24.02.2015 року (а.с. а.с.90 том 3) та від 27.02.2015 року (а.с. 140 том 2), що також нею було неодноразово підтверджено у судовому засіданні, була законною підставою для слідчого на проведення слідчого експерименту.

Посилання ОСОБА_8 на те, що заяви ОСОБА_26 підписані на ім`я ОСОБА_12 , не містяться в реєстрі матеріалів досудового розслідування, про те, що обставини вчинення крадіжки, повідомлені ним зі слів працівників міліції суд відхиляє з тих же мотивів, що викладені раніше при оцінці протоколу слідчого експерименту від 27.02.2015 року по епізоду крадіжки майна ОСОБА_11 .

Разом з тим, сам по собі указаний протокол слідчого експерименту від 24 лютого 2015 року та від 27 лютого 2015 року, проведені за участі ОСОБА_8 без сукупності з іншими доказами, які б підтверджували поза розумним сумнівом його винуватість у викраденні майна ОСОБА_26 , не може бути визнаним судом достатнім для визнання обвинуваченого ОСОБА_8 винуватим у пред`явленому обвинуваченні по указаному епізоду (а.с.125,126, 217 том 1).

Відповідно до статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив та мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з частини 2 статті 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями частини 4 цієї статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Таким чином, обов`язок доказування, у тому числі події кримінального правопорушення та вини особи покладається на сторону обвинувачення.

Відповідно до частини 3 статті 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Дослідивши докази, оцінивши кожен доказ окремо з точки зору їх належності та допустимості, а їх у сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що докази, надані стороною обвинувачення в сукупності не підтверджують час, місце, спосіб проникнення ОСОБА_8 до квартири АДРЕСА_9 , не доводять поза розумним сумнівом, що кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 185 КК по епізоду крадіжки майна, належного потерпілій ОСОБА_26 вчинено обвинуваченим ОСОБА_8 , що є підставою для ухвалення в цій частині обвинувачення виправдувального вироку відповідно до пункту 2 частини 1 статті 373 КПК України.

При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_8 за обвинуваченням, яке судом визнано доведеним, суд враховує тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який належить до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який вину свою не визнав, раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, судимості не зняті та непогашені в установленому порядку, не одружений, не працює, є особою працездатного віку, характеризується посередньо, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання ОСОБА_8 судом не установлено.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні заявив клопотання про визнання недопустимим доказом, наданої стороною обвинувачення довідки про його судимість відповідно до вимог частини 1 статті 88 КПК України. Суд вважає, доводи обвинуваченого необґрунтованими, оскільки на підставі довідки про судимість обвинуваченого суд установлює відомості, що характеризують його особу, які враховуються відповідно статті 65 КК України при призначенні покарання, і при цьому суд не бере до уваги довідку про судимості обвинуваченого як доказ його винуватості у вчиненні крадіжки.

Таким чином, враховуючи вимоги частини 2 статті 416 КПК про правила призначення покарання при новому розгляді кримінального провадження, викладені вище обставини, дані, що характеризують особу обвинуваченого, за відсутності обставин, що пом`якшують покарання, з огляду на те, що ОСОБА_8 раніше засуджувався за вчинення корисливих злочинів, судимості не знято і не погашено, але він на шлях виправлення не став, після відбуття чергового покарання знову вчинив злочин, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції, передбаченої частиною 3 статті 185 КК України.

Відповідно до частини 5 статті 72 КК України у строк відбуття покарання необхідно зарахувати час попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 20 лютого 2015 року по день ухвалення цього вироку з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Цивільний позов не заявлено.

Відповідно до статті 100 КПК України 2 напільні світильники, бойлер марки "Atlantic 50 І", жовтого кольору килимок розмірами 1,5 м на 1,5 м, бумбокс "Normann", сумку жовтого кольору з дисками, що передані під зберігальну розписку вважати такими, що повернуті власнику ОСОБА_11 ; газовий балон червоного кольору - вважати таким, що повернутим ОСОБА_26 ; сумку з тканини жовтого та червоного кольорів з ручками чорно-білього кольору, яка передана до камери зберігання речових доказів Тростянецького РВ УМВС України знищити.

Ураховуючи, що за частиною висунутого обвинувачення ОСОБА_8 підлягає виправданню, а під час досудового розслідування було проведено одну товарознавчу експертизу, предметом дослідження якої було все майно, тобто і по епізоду викрадення майна належного ОСОБА_26 і по епізоду викрадення майна належного ОСОБА_11 відповідно до статті 124 КПК процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення судової товарознавчої експертизи, слід стягнути на користь держави з обвинуваченого, у межах доведеного обвинувачення, зокрема, половину таких витрат, а іншу половину віднести на рахунок держави.

До обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого відповідно до ухвали Тростянецького районного суду Сумської області від 28 грудня 2015 року закінчується о 12 годині 15 лютого 2016 року. Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд з огляду на клопотання прокурора вважає, що враховуючи особу обвинуваченого, який не працює, не має сім`ї, міцних соціальних зв`язків, з метою запобігання ризиків, передбачених пунктами 1,5 частини статті 177 КПК України необхідно продовжити строк тримання ОСОБА_8 під вартою у межах 60 днів, зокрема до 10 квітня 2016 року.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 368-374, 392 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_10 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною 3 статті 185 КК України за епізодом викрадення 04.02.2015 року майна, належного ОСОБА_26 і виправдати його на підставі пункту 2 частини 1 статті 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним указаного кримінального правопорушення.

Визнати ОСОБА_10 винним у пред`явленому обвинуваченні за частиною 3 статті 185 КК України за епізодом викрадення майна, належного ОСОБА_11 та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання, призначеного ОСОБА_40 , обчислювати відповідно до ухвали слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 20 лютого 2015 року з 20 лютого 2015 року.

Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_40 строк попереднього ув`язнення з 20 лютого 2015 року по 15 лютого 2016 року включно, з розрахунку, що згідно з вимогами частини 5 статті 72 КК Україниодин день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Продовжити строк дії запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою, до 10 квітня 2016 року включно.

Речові докази: 2 напільні світильники, бойлер марки "Atlantic 50 І", жовтого кольору килимок розмірами 1,5 м на 1,5 м, бумбокс "Normann", сумку жовтого кольору з дисками - вважати такими, що повернуті власнику ОСОБА_11 ; газовий балон червоного кольору - вважати таким, що повернутий власнику ОСОБА_26 ; сумку з тканини жовтого та червоного кольорів з ручками чорно-білього кольору, яка передана до камери зберігання речових доказів Тростянецького відділення поліції ГУ НП в Сумській області- знищити.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта у сумі 61 (шістдесят одна) грн. 38 коп. Суму процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта у сумі 61 (шістдесят одна) грн. 38 коп. віднести на рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1