Справа № 755/9377/14-к
В И Р О К
іменем України
"02" вересня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0002825 від 10.03.2014 року по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з середньою освітою, невійськовозобов`язаного, не одруженого, офіційно не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимий вироком Деснянського районного суду м. Києва від 27.05.2013 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, згідно ст.ст. 75,76 КК України з іспитовим строком на 1 рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч. 2 ст. 185 КК України -
В С Т А Н О В И В :
Суд визнав доказаним, що обвинувачений ОСОБА_4 будучи раніше судимим вироком Деснянського районного суду м. Києва від 27.05.2013 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 ріку позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України з іспитовим строком на 1 рік, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та скоїв повторно умисне кримінальне правопорушення проти власності.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 10.03.2014 року приблизно о 20 год. 10 хв. зайшов в приміщення магазину "Карі", розташованого на території ринку по вул. Попудренко,11 в м. Києві, де в залі магазину, у нього виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою протиправного збагачення., а саме: чоловічих кросівок, вартістю 324 гривні, що належать ТОВ «Карі Україна».
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до полиці із взуттям, з якої таємно викрав чоловічі кросівки, що належать ТОВ «Карі Україна» та вдягнув вказані кросівки собі на ноги і направився до виходу.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що взув на ноги кросівки, які належать ТОВ «Карі Україна», пройшов повз касову зону та сигнальну рамку, не розрахувавшись за даний товар.

Таким чином, ОСОБА_4 , виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки його дії були помічені та припинені гр. ОСОБА_5 , який зупинив його на виході з магазину «Карі», з якого ОСОБА_4 , намагався викрасти кросівки вартістю 324 гривні, які належать ТОВ «Карі Україна».

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України визнав повністю, дав покази про обставини скоєння кримінального правопорушення, кається в скоєному.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що дійсно 10.03.2014 року приблизно о 20 год. 10 хв. з магазину ТОВ «Карі Україна», розташованого на території ринку по вул. Попудренко, 11 в м. Києві, вчинив крадіжку кросівок, однак був затриманий гр. ОСОБА_5 .

Він напередодні вжив алкогольні напої, що вплинуло на його дії. При ньому були гроші, але він заволодів кросівками, взувши їх на свої ноги, не розрахувавшись за даний товар. Просить суворо не карати, має намір зареєструвати шлюб із жінкою, з якою проживає разом.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції. Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів щодо особи обвинуваченого.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показами, щирим каяттям у скоєному.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, так як він своїми умисними діями вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості, конкретні обставини кримінального провадження, дані про обвинуваченого, який раніше судимий за аналогічний злочин, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Пом`якшуючою покарання обставиною відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття в скоєному.

Обтяжуючих покарання обставин відносно обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

При призначенні міри покарання обвинуваченому суд, з врахуванням його особи, беручи до уваги той факт, що ОСОБА_4 вчинив повторно новий умисний злочин, маючи не зняту і не погашену, у встановленому законом порядку судимість, згідно ухвали суду перебуває у розшуку з липня 2014 року, що свідчить про те, що обвинувачений не зробив для себе належних висновків та не став на шлях виправлення, вважає за вірне обрати ОСОБА_4 міру покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, з приєднанням частково невідбутої частини покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 27.05.2013 року. З врахуванням даних обставин, попередньої судимості та особи винного, суд не вбачає підстав для застосування ст. 75 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -
З А С У Д И В:
Обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 3 (три) місяці.
На підставі ст. 71 КК України остаточне покарання, шляхом часткового приєднання покарання за попереднім вироком Деснянського районного суду м. Києва від 27.05.2013 року, вибрати у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 обрати у вигляді тримання під вартою в Київському СІЗО Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області взявши його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 02.09.2015 року.
Речові докази кросівки залишити у власності ТОВ «Карі Україна».
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а засуджений в той же строк з моменту отримання копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя: