Провадження №11-кп/772/864/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області

в складі:

головуючого: ОСОБА_2

суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

з участю прокурора: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7
обвинувачених ОСОБА_8 ОСОБА_9
потерпілої: ОСОБА_10

розглянув «18» вересня 2015 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2015 року, яким-

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця смт. Турбів Липовецького району

Вінницької області, громадянина України,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого

визнано винним в скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та засуджено до 3-х (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки, покладено на засудженого обов`язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженця м. Вінниці, громадянина України,

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 ,

раніше не судимого;

визнано винним в скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та засуджений до 3-х років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки, покладено на засудженого обов`язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково-стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в солідарному порядку на користь ОСОБА_10 1053 (одну тисячу п`ятдесят три) гривень у відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в солідарному порядку на користь ОСОБА_10 3000 (три тисячі) гривень у відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в солідарному порядку на користь ОСОБА_10 2000 (дві тисячі) гривень у відшкодування витрат на правову допомогу.

На підставі ст..124 КПК України стягнуто в рівних долях з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь держави 307 (триста сім) гривень 45 (сорок п`ять) коп. у відшкодування вартості проведення кримінальністичного дослідження за висновком експерта №883 від 16.10.2014 року .

Вирішено долю речових доказів - грошові кошти в сумі 1647 (одна тисяча шістсот сорок сім) гривень, які поміщені на депозитний рахунок Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області (т.1 а.с.№ 162-164) повернуто ОСОБА_10 , після набрання вироком законної сили;- сумку і гаманець, які передані на зберігання ОСОБА_10 (т.1 а.с.№ 179) залишено потерпілій, після набрання вироком законної сили;- речові докази, які передані на зберігання ОСОБА_8 залишено останньому, після набрання вироком законної сили (а.с. №165);- речові докази, які знаходяться в матеріалах справи залишено в справі.

Вироком встановлено, що 9 жовтня 2014 року, близько 17 год. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи на вулиці біля торгівельного комплексу «Гранд» по вул. Свердлова, 149 в м. Вінниці, помітили на сусідній лавці жіночу сумку з речами, яку залишила потерпіла ОСОБА_10 . Вступивши в змову, та переконавшись що за їхніми діями ніхто не спостерігає, умисно з корисливих мотивів, маючи умисел на викрадення чужого майна, таємно заволоділи вищевказаною сумкою, після чого розподілили між собою гроші та речі ОСОБА_11 , що зберігались в викраденій сумці.

Однак, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не змогли завершити свій злочинний умисел з причин, що не залежали від їх волі, оскільки вони були виявлені та викриті потерпілою неподалік від місця скоєння злочину, а саме біля магазину «Шик і Блиск» по вул. Свердлова 149 м.Вінниці.

Внаслідок скоєння злочину потерпілій ОСОБА_11 було завдано матеріальної шкоди на суму 2890 гривень.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2015 року скасувати відносно нього, а кримінальне провадження закрити. Свої вимоги мотивує тим, що слідство проводилось однобоко, з обвинувальним ухилом, доводи обвинуваченого залишились без уваги та належної оцінки. У матеріалах провадження не міститься жодного доказу того, що він мав умисел на викрадення сумки та того, що він мав попередню змову з ОСОБА_8 . Крім того, встановлено, що він з ОСОБА_8 майже 40 хвилин чекали на повернення особи, яка залишила сумку.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2015 року скасувати відносно нього, а кримінальне провадження закрити. Свої вимоги мотивує тим, що суд не дав належної оцінки його доводам, слідство проводилось з обвинувальним ухилом. Стверджує, що умислу на крадіжку сумки не було, господаря сумки вони з ОСОБА_9 чекали біля 40 хв. В сумці шукали телефон, щоб передзвонити і знайти власника сумки. Крім того, працівниками міліції під час обшуку нічого не було знайдено. З тих же підстав вважає безпідставним цивільний позов потерпілої .

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційні скарги обвинувачених, думку обвинувачених, які підтримали апеляційні скарги з мотивів викладених в них, наполягали на їх задоволенні; потерпілу ОСОБА_10 , яка просила вирок суду залишити без змін; виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 задоволенню не підлягають.

До таких висновків суд дійшов з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджений розглянутими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами :
-показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила, що 9.10.2014 року біля 17 год. вона з чоловіком та малолітньою онукою відпочивала на лавці біля магазину «Гранд» по вул. Свердлова м. Вінниці. Повертаючись додому, вона виявила, що забула сумку на лавці та негайно повернулась до місця відпочинку, проте сумки вже не було й вона почала пошуки. Продавці магазину «Шик і Блиск» повідомили, що за приміщенням магазину знаходяться двоє чоловіків, у яких її сумка. Пішовши до вказаного місця, вона виявила ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з її сумкою. Перевіривши вміст сумки, вона виявила відсутність грошей, паспорту, пенсійного посвідчення та банківських карток й попросила обвинувачених повернути всі речі та гроші. Проте останні повідомили, що вони нічого не брали, та відмовились повертати гроші та речі. В подальшому у магазині їй показали запис камери відеоспостереження, на якому було видно, як обвинувачені йшли з її сумкою. Після приїзду працівників міліції, в присутності понятих, ОСОБА_8 з кишень одягу вийняв та видав гроші й належні їй документи;
-показаннями свідка ОСОБА_14 ,яка пояснила, що 9 жовтня 2014 р. їй зателефонувала ОСОБА_10 та повідомила, що в неї викрали сумку. Продавець магазину «Шик і Блиск», повідомив, що за приміщенням магазину чоловіки розглядають вміст жіночої сумки, після чого вони підійшли до вказаного місця, де виявили ОСОБА_12 та ОСОБА_13 із сумкою потерпілої. Після огляду сумки мати виявила відсутність грошей та документів. В подальшому було викликано працівників міліції, які під час огляду ОСОБА_8 в останнього в присутності великої кількості людей виявили належні ОСОБА_10 документи та речі;
-показаннями свідка ОСОБА_15 ,який пояснив, що він працював менеджером в магазині по вулиці Свердлова м. Вінниці, восени 2014 року до нього підійшла жінка, яка сказала, що в неї зникла сумка та просила показати їй запис з камер відеоспостереження. Він викликав відеоінженера, який надав на огляд відеозапис, з якого було видно, що потерпіла сиділа на лавочці, поряд на лавці сиділи обвинувачені, коли потерпіла пішла від лавки, залишивши сумку, після чого один з чоловіків це був ОСОБА_8 взяв сумку та приніс до себе на лавку, поставив між ними на лавці, подивились, що є в сумці, взяли її та пішли за магазин;
-показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які вказували, що вони являються інспекторами патрульно-постової служби міліції. 09.10.2014 року, перебуваючи на чергуванні, вони прибули на виклик, до них підійшли жінки та сказали, що з сумки викрали гроші та документи, в цей час ОСОБА_8 сидів на лавці. вони викликали слідчо-оперативну групу. В присутності понятих ОСОБА_8 видав банківські картки, пенсійне посвідчення та гроші належні потерпілій ОСОБА_10 .
Також доказами вини обвинувачених є протокол огляду місця події від 09.10.2014 року, згідно якого при огляді ОСОБА_8 останній показав речі, які в них находились, зокрема: пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_10 , дві пластикові картки «ПриватБанк», пластикову картку «Хрещатик», видану на ім`я ОСОБА_19 , грошові кошти в сумі 1647 гривень, які були вилучені та поміщені разом з іншими вилученими речами до спец пакету НДЕКЦ №1631737 (т.1 а.с.№131-133);протокол огляду предмету від 11.10.2014 року, зокрема двох банківських карток ПАТ КБ «Приватбанк», банківської картки банку «Хрещатик», пенсійного посвідчення на ім`я ОСОБА_10 , 1956 року народження, грошей (а.с.№134-161) та постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання (т.1 а.с. №162-163); постанова про визнання речовим доказом DVD - диска з записом з камери зовнішнього спостереження ТК «Гранд», що по вулиці Свердлова, №149 у м. Вінниці та приєднанням його до кримінального провадження.
Зазначеною сукупністю доказів підтверджується, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вчинили закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Так, згідно з вищевказаними доказами, обвинувачений ОСОБА_8 взяв належну ОСОБА_10 сумку, яка залишилась на лавці, у той час, коли потерпіла відійшла.Після цього приніс сумку до себе на лавку, поставив між ним та ОСОБА_9 на лавці, подивились, що є в сумці, взяли її та пішли за магазин.
Згідно із законом - знайденим слід вважати таке чуже майно, яке вийшло з фактичного володіння власника і на момент його привласнення винним знаходиться у бездоглядному стані. Зокрема йдеться про загублені речі, тобто предмети, які як правило, не мають ідентифікаційних ознак належності і перебувають у невідомому для власника місці, тому виявлення таких речей відповідно до цивільного законодавства розцінюється як знахідка.
При цьому закон зобов`язує того, хто знайшов загублену річ, негайно повідомити про це особу, яка її загубила, або власника речі і повернути річ цій особі. Особа, яка знайшла загублену річ, зобов`язана заявити про знахідку міліції або органові місцевого самоврядування.
Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ст. 338 ЦК України, особа, яка знайшла загублену річ, набуває права власності на неї після спливу шести місяців з моменту заявлення про знахідку міліції або органові місцевого самоврядування.
За вказаних обставин, встановлених в судовому засіданні, підстав вважати викрадену сумку з грошима та документами знахідкою - не має, оскільки власниця сумки, потерпіла ОСОБА_10 , перебувала неподалік, точно знала, де вона залишила сумку, і коли помітила, що забула сумку на лавці, повернулась до того місця, де залишила свою сумку, однак, її там вже не було.
Потерпіла ОСОБА_10 після виявлення пропажі сумки звернулась спочатку до продавців магазину «Шик і блиск», які пояснили, що за приміщенням магазину знаходяться двоє чоловіків, в яких знаходиться її сумка. В подальшому за даними відеоспостереження виявила, що гроші та належні їй документи зникли. Після чого потерпіла звернулась безпосередньо до обвинувачених щодо зниклих грошей та документів, на що останні заявили, що вони нічого не брали, та відмовились повертати гроші та речі, але згодом, після перегляду запису з камер відеоспостереження та виклику працівників міліції, в присутності понятих, ОСОБА_8 вийняв зі своїх кишень належні потерпілій гроші та документи та повернув останній.
Під час заволодіння сумкою обвинуваченими їм фактично було відомо про її належність потерпілій ОСОБА_10 та те, що саме вона залишила її на лавці без нагляду, оскільки неподалік очікували на те, що потерпіла пішла і, відразу взявши сумку та, перевіривши її вміст, пішли за магазин. Поширення на виявлену засудженими сумку поняття «знахідка», визначення якого дається у статті 337 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), суд вважає неприйнятним. Зазначає також, що обвинувачені не виконали положень зазначеної норми, які зобов`язують кожного, хто знайшов загублену річ, негайно повідомити про це особу, яка її загубила, або власника речі й повернути річ цій особі.

Вбачається незаконне заволодіння сумкою, яка залишилась на лавці, але фактично не вибула з-під контролю потерпілої, та суд розцінює як протиправне заволодіння чужим майном (крадіжка).

Частина перша статті 185 КК України встановлює кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна; вона охороняє право власності і забороняє вчиняти зазначені у ній дії. Ця норма містить обов`язкові ознаки складу злочину, які виокремлюють (ідентифікують) фактично вчинені дії як крадіжку й відрізняють її від діянь, що посягають на інші об`єкти кримінально-правової охорони, або від фактів, які зумовлюють виникнення інших (некримінальних) правовідносин.

Визначальною ознакою крадіжки є суб`єктивна сторона цього злочину, тобто психічне ставлення винної особи до вчинюваних нею дій. Така особа розуміє, що заволодіває чужим майном, усвідомлює, що воно належить конкретному власнику і що вона обертає його на свою користь протиправно шляхом таємного викрадення.

Зміст суб`єктивної сторони цього діяння розкривається через предмет і об`єктивну сторону цього злочину, зокрема через його зовнішні поведінкові ознаки - місце, час, спосіб та обставини скоєння злочину.

Предметом крадіжки завжди є будь-яке чуже майно чи майнові права на нього. Нерідко це майно може знаходитися на відкритій місцевості, у місцях загального користування чи перебувати в іншому доступному місці. Правовий режим такого майна не завжди означає, що воно є нічийним, таким, від якого власник відмовився чи втратив з ним зв`язок.

Про те, що майно, доступ до якого був не ускладнений, має власника, що воно тимчасово з якихось причин опинилося поза увагою останнього, що власник фактично не втратив над ним контролю і завжди може його поновити, а також те, що особа, яка виявляє таке майно й заволодіває ним, фактично викрадає його, можуть свідчити такі обставини:

- індивідуальні відмінні ознаки предмета майна (тип, вид, найменування, особливості тощо), з вигляду яких винна особа в змозі визначити власника майна;

- конкретна характеристика місця перебування майна на момент його виявлення, яка дає можливість визначити (побачити, виявити) межі приватності місця знаходження майна;

- зазвичай нетривалий час, упродовж якого у винної особи визріває і реалізується намір заволодіти майном;

- причини появи майна на місці виявлення, умови та обставини його перебування там, з яких можна визначити ознаки належності майна конкретній особі та простежити її зв`язок з ним.

Про умисел на викрадення майна за аналізованих підстав може свідчити поведінка винної особи під час та після злочину. Навіть якщо ця особа до виявлення майна мала якийсь свій порядок дій, після його виявлення відмовляється від своїх планів, заволодіває майном і зникає з місця події.

Спосіб викрадення майна є таємним, одним із різновидів якого є викрадення майна у присутності інших осіб, які, на переконання винної особи, не сприймають його дії як викрадення майна. Враховуючи специфіку цього злочину, способами вилучення майна переважно виступають фізичне витягання, переміщення, видалення його з володіння власника.

Із фактичних обставин цієї справи, встановлених судом нижчої ланки, засвідчується, те , що предметом викрадення була сумка, яка належить ОСОБА_10 ; сумка знаходилась на окремій лавці, де перед крадіжкою сумки знаходилась потерпіла; після того, як потерпіла відійшла, ОСОБА_8 відразу ж забрав сумку ОСОБА_10 . Після виявлення сумки ОСОБА_10 , ОСОБА_20 та ОСОБА_9 перевірили вміст сумки, після чого відразу ж пішли за магазин. При зустрічі з ОСОБА_10 засуджені не повідомили останній, що взяли з її суми гроші та документи, які в подальшому були виявлені у ОСОБА_8 з кишені.

Зазначені фактичні обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_20 та ОСОБА_9 після того, як побачили на лавці сумку, відразу визначили, що вона належить ОСОБА_10 , яка сиділа та тій лавці, де залишила свою сумку, зрозуміли, що саме вона її забула і невдовзі може (має) за нею повернутися, усвідомлювали, що її повернення та фактичне поновлення контролю над своїм майном унеможливить їх володіння ним, тому на противагу цьому таємно викрали сумку.

Із обсягу та характеру фактичних обставин справи вбачається, що потерпіла тимчасово втратила контроль над своїм майном; вона знала місце, в якому залишила сумку; майно перебувало без її нагляду впродовж короткого проміжку часу; як тільки вона виявила відсутність сумки, відразу повернулася туди, де її залишила. Ці та інші обставини справи переконують, що ОСОБА_10 забула своє майно у знаному їй місці, а не загубила його невідомо де; вона спробувала поновити контроль над майном і поновила би, якщо б засуджені не вчинили інкримінованих їм дій, зокрема не перейшли за магазин « ІНФОРМАЦІЯ_3 », і якби не втручання сторонніх осіб, то потерпіла їх не знайшла б їх на конкретному , фактичному місці залишення сумки.

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знали, що виявлене ними майно має власника, який їм був відомий. Знали також, що потерпілій відоме місцезнаходження сумки і що вона може за нею повернутися. Усвідомлюючи це, вони таємно його викрали, і як вже зазначалось залишили місце залишення сумки.

Суд вважає за необхідне зазначити, що незаконне таємне заволодіння майна, що фактично не вийшло з володіння власника або особи, якій було ввірене, але опинилося з будь-яких причин у неналежному місці, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

Таким чином, доводи апеляційних скарг обвинувачених про те, що вони знайшли сумку і мали намір повернути власниці, спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_10 та свідків щодо обставин, за яких обвинувачений ОСОБА_8 взяв з лавки сумку, яку залишила ОСОБА_10 і яку приніс до себе на лавку, поставив між ним та ОСОБА_9 на лавці, та в подальшому, оглянувши її вміст, пішли із нею за магазин « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
Зокрема, з показань вищевказаних осіб убачається, що дії обвинувачених були направлені на те, щоб утримати сумку у себе, а не повернути її потерпілій. При цьому колегія суддів враховує те, що обвинувачені, забравши сумку, та перевіривши її вміст, пішли за магазин, а в подальшому під час огляду ОСОБА_8 , у останнього в кишені було виявлено гроші та документи, належні потерпілій, тобто дії обвинувачених направлені на укриття викраденої речі, а не на її повернення потерпілій, це при тій обставині ,що з моменту залишення сумки потерпілою на лавці до моменту вилучення її (сумки) та речей , що в ній знаходились, ніхто її крім обвинувачених не торкався і в іншому розпорядженні вона не була . Вказане нічим не спростовується.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційних скарг обвинувачених про те, що обвинувачені не мали фізичної можливості повернути сумку потерпілій, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що такої можливості не було.
Натомість, згідно з обставинами справи, коли потерпіла ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_14 звернулись до ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з питанням про те, чи не брали вони гроші та документи, то останні це заперечували, а ОСОБА_20 видав викрадені речі лише після перегляду відеозапису з камер відеоспотереження, якими було встановлено, що ОСОБА_20 та ОСОБА_9 оглядали вміст залишеної ОСОБА_10 сумки та прибуття членів слідчо-оперативної групи.
Суд першої інстанції вірно оцінив позицію ОСОБА_9 та ОСОБА_8 стосовно того, що в них був відсутній умисел на вчинення крадіжки, як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності. При цьому у вироку навів докази, які спростовують пояснення ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , зокрема пояснення свідка ОСОБА_15 , потерпілої, які узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_14 , які зазначили, що вони виявили обвинувачених, які розглядали вміст сумки ОСОБА_10 за магазином « ІНФОРМАЦІЯ_4 », при цьому згодом працівниками міліції у ОСОБА_8 було виявлено її кредитні картки «ПриватБанк» та «Хрещатик», пенсійне посвідчення та частину грошових коштів, оскільки ОСОБА_9 з місця скоєння злочину пішов.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 в частині того, що працівники міліції, поняті та дочка потерпілої ОСОБА_14 були знайомі, і події , які розвернулись були ними спланованими, нічим не доводяться .
Таким чином, доводи апеляційних скарг ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про відсутність в їх діях складу кримінального правопорушення є необґрунтованими та до уваги не приймаються.
Дії ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України судом кваліфіковані правильно.
При призначенні покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 суд, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення особи винних, відсутність обставин,що обтяжують покарання, обставини, що пом`якшують покарання, перше притягнення до кримінальної відповідальності і обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України. Також суд правильно застосував вимоги ст. ст 75,76 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням, вмотивувавши таке рішення з посиланням на обставини справи.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про відмову в задоволенні цивільного позову, апеляційний суд вважає, що вони безпідставні, не обгрутовані та не підлягають задоволенню.

Так місцевий суд дослідив та врахував в сукупності всі докази, які надала цивільний позивач - потерпіла в кримінальному провадженню, частково задовольняючи цивільний позов, врахувавши те, що частина шкоди потерпілій відшкодована, а саме вартість повернутого потерпілій майна, а також кількість коштів, які будуть повернуті потерпілій.
Також суд вірно визначив розмір відшкодування моральної шкоди, який ґрунтується на моральних стражданнях, які позивачка зазнала внаслідок вчинення відносно неї злочину, а саме душевних переживань через викрадення грошей, які позивачка тривалий час збирала на лікування чоловіка та необхідністю позичати гроші, яких не вистачає, та, виходячи з принципів виваженості, розумності й справедливості зменшив до 3000 (трьох тисяч )гривень.
При стягненні з обвинувачених в солідарному порядку на користь ОСОБА_10 2000 гривень у відшкодування витрат на правову допомогу, суд вірно взяв до уваги надані потерпілою документи про надання правової допомоги, а саме квитанцію до прибуткового касового ордеру про оплату нею послуг на правову допомогу в розмірі 2000 гривень (т.1 а.с.№37, а.с.№ 38), як це визначено і в наданій нею угоді №1 від 26.01.2015 року з адвокатом ОСОБА_21 .
Отже, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування чи зміни вироку щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 чи закриття кримінального провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 414, 420 КПК України, суд, -

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2015 року залишити без змін.

На судове рішення може бути подано касаційну скаргу протягом трьох місяців з дня проголошення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

с у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом вірно.