Дата документу Справа № 332/535/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/959/15 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 332/535/15-к Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.186 ч.2, ст.190 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

розглянула в м. Запоріжжя у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000059 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, не одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, маючого середню освіту, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 03.03.1997 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.140 КК України до покарання у вигляді штрафу 580 грн.,

*17.09.1998 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.83, 17, ч.3 ст.81, 42 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

*22.12.1999 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ст. 17, ч.3 ст. 81,43 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 18.10.2002 року на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 24 дні;

*21.07.2004 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185,70,71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

*18.11.2010 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. ст.186, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.2 ст.309, ч.4 ст.71 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі, звільнений 02.04.2014 року по відбуттю строку покарання;

засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі,

за ч.2 ст.190 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів у вигляді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжений до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахується з 10.01.2015 року.

Вироком вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду, 10.01.2015 року приблизно о 17-40 годин ОСОБА_7 знаходячись на перехресті вулиць Соціалістичної та Історичної в м. Запоріжжі, шляхом ривка відкрито вкрав у ОСОБА_8 сумку вартістю 260 грн., в якій знаходились окуляри вартістю 490 грн., продукти харчування вартістю 50 грн., які належали ОСОБА_8 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 800 гривень.

03.01.2015 року приблизно о 11-00 годин ОСОБА_7 знаходячись на території ринку, що розташований по вул. Глазунова поблизу будинку № 20-а по вул. Історичній в м. Запоріжжі, шляхом зловживання довірою під приводом сфотографувати дитину, заволодів цифровим фотоапаратом «Samsung L100», в корпусі чорного кольору, що належить ОСОБА_9 , чим завдав останньому матеріальну шкоду на загальну суму 466,67 гривень.

04.01.2015 року приблизно о 15-00 годин ОСОБА_7 знаходячись на території ринку, що розташований по вул. Глазунова поблизу будинку № 20-а в м. Запоріжжі, шляхом зловживання довірою під приводом зателефонувати, заволодів мобільним телефоном, в корпусі білого кольору, що належить ОСОБА_10 , чим завдав останній матеріальну шкоду на загальну суму 583,47 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та юридичну кваліфікацію своїх дій, просить застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2014 році» або ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши кримінальне провадження, колегія судів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи та не оскаржуються в апеляційній скарзі.

Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ст. ст. 186 ч. 2, 190 ч. 2 КК України, що також не оскаржується в апеляційній скарзі.

Оскільки зазначені вище обставини в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України не підлягають перегляду.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про суворість покарання і зміну у зв`язку з цим вироку є необґрунтованими.

У відповідності до ст.65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи покарання ОСОБА_7 , як за окремий злочин так і за сукупністю злочинів, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до положень ст.12 КК України є тяжкими та середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в наркодиспансері та психдиспансері не перебуває, повне визнання обвинуваченим вини в скоєнні злочинів; також судом взято до уваги відсутність матеріальної шкоди, шляхом повернення викраденого майна потерпілим та правильно призначив йому мінімальне покарання, а також за правилами ст. 70 КК України.

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України, тобто призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, оскільки ОСОБА_7 раніше засуджений за скоєння злочинів проти власності, але застосовані заходи не досягли своєї мети, а ОСОБА_7 не зробив належних для себе висновків і, не довів що став на шлях виправлення і вчинив повторно умисні злочини проти власності.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Також є необґрунтованим й клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до нього Закону України "Про амністію у 2014 році".

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08 квітня 2014 року, дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про амністію у 2014 році" амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні".

Судом встановлено, що ОСОБА_7 скоїв злочини після набрання чинності Закону України "Про амністію у 2014 році", а також має дві і більше судимості за тяжкі злочини, що позбавило суд можливості застосування цього Закону.

Даних, які б свідчили, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, не виявлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули безумовне скасування судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4