Ухвала іменем україни 18 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6,

суддів: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

за участю прокурора ОСОБА_9,

захисника ОСОБА_1,

розглянувши в судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_1 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 18 березня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2013 року.

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 18 березня 2013 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 27, пунктами 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК - на строк 14 років із конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч. 1 ст. 263 КК - на строк 2 роки.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_2 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років із конфіскацією майна, яке є його власністю.

Вказаним вироком також засуджено ОСОБА_3 судові рішення щодо якого не оскаржуються та в касаційному порядку не перевіряються.

Вирішено питання про стягнення судових витрат і долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винним та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

У невстановлений час та місці ОСОБА_2 вступив у попередню змову з невстановленими особами (матеріали кримінальної справи відносно яких виділені окреме провадження) направлену на вбивство ОСОБА_4

Вранці 24 вересня 2010 року ОСОБА_2 озброєний пістолетом «Макарова» прибув у двір будинку АДРЕСА_1 куди приблизно о 10.30 год. прибув автомобіль марки «Мітцубісі Паджеро» (реєстр. НОМЕР_1) з салону якого вийшов ОСОБА_4

В цей час ОСОБА_2, підійшовши до ОСОБА_4, вісім разів вистрелив із пістолета «Макарова» в останнього, спричинивши ОСОБА_4 тілесні ушкодження від яких той помер.

Крім того, ОСОБА_2 в невстановлений час у невстановленої особи незаконно придбав бойовий пістолет «Макарова», який був заряджений бойовими патронами, калібру 9 мм. Вказаний ПМ ОСОБА_2 став зберігати і носити при собі з метою вчинення вбивства ОСОБА_4 до 24 вересня

2010 року.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2013 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 змінено. Постановлено виключити з мотивувальної частини вироку кваліфікуючу ознаку за ч. 1 ст. 263 КК збут вогнепальної зброї і боєприпасів. В решті вирок місцевого суду щодо

ОСОБА_2 залишено без змін.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2, посилаючись на однобічність, неповноту досудового й судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить постановлені у справі судові рішення щодо нього скасувати, а кримінальну справу закрити. На думку засудженого, матеріали кримінальної справи не містять доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

У доповненнях до касаційної скарги засудженого, що по суті є касаційною скаргою, захисник ОСОБА_1, посилаючись на однобічність, неповноту досудового й судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, просить вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_2 скасувати, а справу направити на нове розслідування. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник вказує на те, що матеріали кримінальної справи не містять достовірних доказів, які підтверджують вину її підзахисного у вчиненні вказаних злочинів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення касаційних скарг та просив у порядку ст. 395 КПК

1960 року постановлені у справі судові рішення змінити, виключити з кваліфікації дій ОСОБА_2 посилання на ч. 2 ст. 27 КК та вказати про засудження ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 263 КК в редакції Закону від 15 квітня

2008 року № 270-VI, перевіривши матеріали справи й обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги засудженого та його захисника підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 398 КПК 1960 року підставами для скасування або зміни вироку, ухвали чи постанови є, зокрема, істотне порушення кримінально-процесуального закону.

Згідно зі ст. 365 КПК 1960 року рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Ухвала апеляційного суду - це рішення суду вищої інстанції щодо законності та обґрунтованості судового рішення місцевого суду, що перевіряється в апеляційному порядку. Тому вона повинна бути законною та обґрунтованою. Відповідно до ст. 377 КПК 1960 року в ухвалі слід проаналізувати і співставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляції, і дати на кожен з них вичерпну відповідь, пославшись на відповідний матеріальний чи процесуальний закон. У разі залишення вироку без зміни в ухвалі необхідно докладно викласти мотиви й підстави відхилення апеляції, а також докази, що спростовують наведені в останній доводи.

Проте, як видно з матеріалів справи, апеляційний суд ці вимоги закону в повній мірі не виконав.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, місцевий суд в результаті розгляду справи дійшов висновку, що зізнавальні показання засудженого ОСОБА_2 про обставини вчинення умисного вбивства

ОСОБА_4 з корисливих мотивів, на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, а також ті докази, які випливають з таких його показань - протокол відтворення обстановки та обставин подій, протоколи пред'явлення осіб для впізнання за його участі отримані з порушенням кримінально-процесуального закону, а тому виключив ці докази з обвинувачення

ОСОБА_2 Разом з тим, суд з кваліфікував дії ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 27, пунктами 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, засуджений ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_5 звернулись до апеляційного суду. У своїй апеляції засуджений ОСОБА_2 серед іншого вказував на те, що кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 27, пунктами 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК не підтверджується доказами, що містяться в матеріалах кримінальної справи.

У свою чергу, апеляційний суд, залишаючи апеляцію засудженого без задоволення, не навів в ухвалі переконливих мотивів прийняття такого рішення, не дав вичерпної відповіді на всі її доводи, не сформулював належним чином висновки щодо обґрунтованості засудження ОСОБА_2, звівши їх до переліку доказів без будь-якої оцінки хоча б одного з них, не розкривши суті цих доказів і не проаналізувавши їх.

Отже, наведене свідчить про те, що апеляційна скарга засудженого розглянута формально, а зі змісту ухвали апеляційного суду неможливо зрозуміти, на підставі яких доказів вирок визнано законним та обґрунтованим.

За таких обставин, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого суду необхідно ретельно перевірити зібрані у справі докази, дати їм і висновкам суду першої інстанції належну оцінку та прийняти законне й обґрунтоване рішення.

З огляду на викладене та керуючись статтями 394-396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу XI Перехідних положень КПК 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_2 та його захисника

ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2013 року щодо ОСОБА_2 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12