Справа № 1306/4009/12 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/49/14 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

засудженої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові
кримінальну справу за апеляціями захисника-адвоката ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_7 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 квітня 2013 року відносно ОСОБА_8 ,

встановила:

цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженку та жительку АДРЕСА_1 , до затримання студента ІІ курсу Дрогобицького механіко-технологічного коледжу за спеціальністю "Діловодство", неодружену, раніше не судиму,
засуджено за ст. 117 КК України на два роки позбавлення волі.
Запобіжний захід засудженій ОСОБА_8 змінено з підписки про невиїзд на взяття під варту з залу суду і строк відбуття покарання обчислюється з 19 квітня 2013 року.
Вирішено питання з речовими доказами.
Постановлено стягнути з засудженої ОСОБА_8 в користь НДЕКЦ при ГУМВС України у Львівській області 3 тис. 891 грн. 60 коп. судових витрат.
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 , будучи неповнолітньою, 08 листопада 2011 року приблизно о 3 год., знаходячись у своїй квартирі по АДРЕСА_2 , самостійно, без допомоги сторонніх осіб, народивши дитину чоловічої статі, маючи умисел вбивства свого новонародженого сина, який виник внаслідок особливого фізичного і психічного стану, пов`язаного з вагітністю і пологами, а також психологічними процесами, що його супроводжували, та послабив здатність в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними, шляхом нанесення ударів не встановленим тупим предметом по голові і тулубу, а також колючо-ріжучим предметом по голові, тулубу та кінцівках, позбавила життя свою новонароджену дитину, яка згідно лікарського свідоцтва про смерть №5/11 від 12 листопада 2011 року названа як ОСОБА_9 .
В апеляції захисник-адвокат ОСОБА_6 покликається на те, що вирок суду винесений без повного та всебічного з`ясування обставин по справі з порушенням норм процесуального права, а призначене покарання не відповідає тяжкості злочину та особі засудженої.
Вважає, що судом І інстанції не з`ясовано та не досліджено об`єктивну сторону складу злочину та не враховано, що умисне вбивство матір`ю своєї новонародженої дитини є привілейованим складом злочину.
Зазначає, що при призначенні покарання до позбавлення волі, суд не врахував, що ОСОБА_8 станом на час вчинення злочину була неповнолітньою, а тому повинен був звільнити її від відбування покарання з випробуванням, з`ясувавши фактичну тяжкість злочину, особу ОСОБА_8 та інші обставини справи.
Наголошує, що судом не повно з`ясовано обставини, що характеризують поведінку винної особи до вчинення злочину; обставини, безпосередньо пов`язані з вчиненням злочину; обставини, що характеризують поведінку винної особи після вчинення злочину; індивідуальні властивості особи; обставини, що пом`якшують покарання; обставини, що підтверджують життя і виховання неповнолітньої; обставини, які створили сприятливі умови для підготовки і вчинення злочину; обставини, що безпосередньо призвели до формування злочинного наміру і підштовхнули на злочин.
Акцентує, що суд при призначенні покарання в достатній мірі не врахував тяжкість та наслідки вчиненого злочину, особу засудженої, яка є неповнолітньою та непрацездатною, тобто не спроможною виховувати дитину.
Крім цього зазначає, що лікар судово-медичний експерт не виїжджав у складі слідчо-оперативної групи на місце події, розтин трупа знайденої дитини не було проведено впродовж доби з часу його надходження, працівники судово-медичної експертизи не направили впродовж трьох діб завірену копію лікарського свідоцтва про смерть до правоохоронного органу, що направив тіло на розтин і провели судово-медичне обстеження трупа не з всіма необхідними лабораторними дослідженнями та склали відповідний акт не у місячний строк, а також, встановивши насильницьку смерть дитини, видали труп та інші речі, що надішли із нею, без письмового дозволу слідчого або прокурора, що ставить під сумнів законність отримання доказів.
Також апелянт звертає увагу, що призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд І інстанції хоча і врахував, що вчинений злочин є середньої тяжкості, однак не взяв до уваги того, що вбити новонароджену дитину засуджену спонукало її тяжке матеріальне становище, а також не звернув увагу на психічний стан засудженої в момент вчинення злочину, оскільки судом не з`ясовувалось чи мала засуджена розлад адаптації, чи засуджена знаходилась в депресії в зв`язку з тяжкими життєвими обставинами, чи все це не позбавляло її можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними,чи мало все це істотний вплив на свідомість і поведінку засудженої. Не з`ясовувалось чи засуджена на час інкримінованих їй протиправних дій та під час розгляду справи в суді І інстанції не виявляла і не виявляє ознак хронічного психічного захворювання, недоумства чи тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності; чи засуджена за станом психічного здоров`я могла і може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та чи могла з врахуванням рівня розумового розвитку та індивідуально-психологічних особливостей могла правильно сприймати обставини, що мають значення по справі; чи не перебувала на момент здійснення правопорушення в стані фізіологічного афекту; чи перебувала в особливому фізичному і психічному стані, пов`язаному з вагітністю і пологами, а також психологічними процесами, що його супроводжували та послабили здатність у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними; чи потребує застосування примусових заходів медичного характеру, оскільки амбулаторна комплексна судова психолого-психіатрична експертиза по справі не проводилась.
Крім цього зазначає, що судом не досліджено чи новонароджена дитина народилась доношеною, зрілою та життєдайною.
Також наголошує, що при розгляді справи та постановленні вироку суд не дотримався вимог кримінально-процесуального закону, оскільки в мотивувальній частині вироку навів досліджені докази, але належного аналізу їм не дав, не зазначив мотивів прийняття одних і відхилення інших доказів, зокрема, тих, якими органи досудового слідства обґрунтовувати винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину.
Виходячи з наведеного просить вирок суду змінити та призначити засудженій ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, тобто звільнити її від відбування покарання з випробуванням.
Законний представник засудженої ОСОБА_8 ОСОБА_7 подала апеляцію аналогічну по змісту та вимогам апеляції захисника-адвоката ОСОБА_6 .
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника-адвоката ОСОБА_6 , пояснення законного представника засудженої ОСОБА_8 ОСОБА_7 , засудженої ОСОБА_8 , які просять застосувати до останньої ст. 75 КК України та звільнити її від відбування покарання з випробуванням, думку прокурора про заперечення апеляцій та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають.
Згідно пояснень в апеляційній інстанції, захисник-адвокат ОСОБА_6 , законний представник ОСОБА_7 та засуджена ОСОБА_8 не оспорюють доведеність вини останньої у вчиненому та кваліфікацію злочинних дій за ст. 117 КК України, а не згідні з призначеним місцевим судом покаранням у вигляді позбавлення волі, покликаючись на ряд пом`якшуючих покарання обставин. Окрім цього, засуджена ОСОБА_8 свою вину у вчиненому визнала повністю та щиро розкаялась.
Колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними у судовому засіданні доказами, і є обґрунтованим.
Як вбачається з вироку суду, призначаючи покарання ОСОБА_8 , міськрайонний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, особу винної, яка на момент вчинення злочину була неповнолітньою, раніше до кримінальної відповідальності не притягалась, позитивно характеризується по місцю проживання та навчання, а також те, що остання вину у скоєному не визнала, у вчиненому не розкаялась і прийшов до переконання, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 не можливе без ізоляції від суспільства.
Ті обставини, що пом`якшують покарання, на які покликаються апелянти та засуджена ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, місцевим судом теж враховані.
Окрім цього, з матеріалів кримінальної справи видно, що ОСОБА_8 під час досудового та судового слідства давала суперечливі показання, вину у вчиненому визнавала частково, а тому колегія суддів вважає, що повне визнання нею вини та каяття в апеляційній інстанції, не є щире і свідчить, що без істотних обмежень, остання не може усвідомити протизаконність вчинених нею дій, самокритично їх оцінити та не допускати подібного в майбутньому.
Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд призначив покарання засудженій ОСОБА_8 у відповідності до вимог ст. 65 КК України в межах санкції ст. 117 КК України.
Таким чином, керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України (1960 року), колегія суддів,
ухвалила:
вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 квітня 2013 року відносно ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляції захисника-адвоката ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_7 без задоволення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4