Справа № 738/1685/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/46/2016
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції )

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 5 листопада 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою засудженому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Обґрунтовуючи своє рішення, місцевий суд зазначив, що ОСОБА_7 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки за межами установи, а його клопотання про умовно-дострокове звільнення подано передчасно.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що за весь час відбування покарання він був працевлаштований, має заохочення, а висновки суду про наявність стягнень суперечать вимогам Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК України), оскільки факт виявлення у нього мобільного телефону, на його думку, не є порушенням режиму, як і є необґрунтованим стягнення за денний сон в приміщенні установи. Вважає, що судом не взято до уваги рішення спостережної комісії про надання дозволу на його умовно - дострокове звільнення. Крім того, зазначає, що є свідки, які можуть підтвердити його непричетність до порушення режиму 25 жовтня 2015 року.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу засудженого безпідставною, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 4 березня 2014 року ОСОБА_7 було визнано винним за ст. 185 ч. 3, 304 ч. 1, 70 КК України та засуджено до 4 років позбавлення волі. За ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2014 року не відбуту частину строку покарання скорочено на половину відповідно до ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році». Строк відбування покарання рахується з 02 червня 2014 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.81 КК України, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і відбув певну частину покарання. Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

Виходячи з вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції при розгляді клопотання дотримався даних вимог закону, належним чином дослідив наявність необхідних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого та обґрунтував свою відмову у задоволенні клопотання переконливими доводами.

Зокрема, судом вірно враховано про наявність у засудженого стягнень, а саме: 26 січня 2015 року попередження та 20 лютого 2015 року - догана, і останнє 05 листопада 2015 року за вчинення порушення 25 жовтня 2015 року (зберігання заборонених предметів).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд, проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, дійшов вірного висновку про те, що матеріали провадження в своїй сукупності не свідчать про виправлення засудженого, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З врахуванням того, що поведінка засудженого враховується за ввесь період відбування ним покарання, а не тільки за останній час, тому твердження про те, що до нього повинно бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, не заслуговують на увагу. Дані про наявність одного заохочення та його, ОСОБА_7 , працевлаштованість мають важливе значення, проте ці обставини не мають виключного значення при прийняті рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення, перевиховання та не готовий до самокерованої право слухняної поведінки за межами установи і у відповідності до вимог законодавства відмовив останньому в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 5 листопада 2015 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3