Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
виправданого ОСОБА_6 ,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 1 грудня 2015 року кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої та апеляційної інстанції, захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_9 на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 березня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 24 грудня 2014 року.

ВирокомОчаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 березня 2013 року
ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, раніше не судимого,
засуджено за:

- ч. 5 ст. 191 КК України (в редакції Закону України від 5 квітня 2001 року) на 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в сфері фінансово-господарської діяльності строком на 3 роки з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності;

- ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України від 5 квітня 2001 року) на 2 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно - господарських функцій в сфері фінансово-господарської діяльності строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 остаточно визначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в сфері фінансово-господарської діяльності строком на 3 роки з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
громадянина України, раніше не судимого,
засуджено за:

- ч. 5 ст. 191 КК України (в редакції Закону України від 5 квітня 2001 року) на 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в сфері фінансово-господарської діяльності строком на 3 роки з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності;

- ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України від 5 квітня 2001 року) на 2 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно - господарських функцій в сфері фінансово-господарської діяльності строком на 2 роки;

- за ч. 1 ст. 358 КК України (в редакції Закону України від 5 квітня 2001 року) до покарання у виді штрафу в розмірі 1190 грн.;

- за ч. 2 ст. 358 КК України (в редакції Закону України від 5 квітня 2001 року) на 2 роки обмеження волі;

- за ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції Закону України від 5 квітня 2001 року) на 1 рік обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 остаточно визначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в сфері фінансово-господарської діяльності строком на 3 роки з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
громадянина України, раніше не судимого,
засуджено за:

- ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України (в редакції Закону України від 5 квітня 2001 року) на 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в сфері фінансово-господарської діяльності строком на 1 рік, з конфіскацією частини майна, що належить йому на праві власності;

- ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України (в редакції Закону України від 15 листопада 2011 року до покарання у виді штрафу у розмірі 51 000 грн.;

- за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України від 5 квітня 2001 року) до покарання у виді штрафу у розмірі 510 грн.;

- за ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції Закону України від 5 квітня 2001 року) до покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в сфері фінансово-господарської діяльності строком на 1 рік з конфіскацією частини майна, що належить йому на праві власності.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_10 судові рішення щодо якого у касаційному порядку не оскаржуються.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 24 грудня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 скасовано, а справу закрито: в частині засудження за ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191; ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України - за недоведеністю участі у вчиненні злочину; в частині засудження за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 366; ч. 3 ст. 358 КК України - за відсутністю складу злочину на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року.

Цей же вирок щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 змінено.

На підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України засудженого ОСОБА_9 звільнено від покарання, призначеного йому за ч.1 ст. 366 КК України (в редакції закону від 5 квітня 2001 року).

Призначене ОСОБА_9 за ч. 5 ст. 191 КК України основне покарання пом`якшено до 7 років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України засудженого ОСОБА_7 звільнено від покарання, призначеного йому за ч.1 ст. 366 КК України (в редакції закону від 5 квітня 2001 року), ч.1 ст. 358 (в редакції закону від 5 квітня 2001 року), за ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції закону від 5 квітня 2001 року).

Призначене ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 191 КК України основне покарання пом`якшено до 7 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 остаточно визначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в сфері фінансово-господарської діяльності строком на 3 роки з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.

За вироком місцевого суду ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 визнано винними у вчиненні злочинів за наступних обставин.

В квітні-травні 2010 року співвласники ТОВ санаторія «Золотий Колос» (в подальшому Санаторій) ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 дізнавшись про проведення Управлінням по справам сім`ї та молоді Миколаївської облдержадміністрації, Миколаївською спеціалізованою загальноосвітньою школою - інтернат № 2 та Міністерством праці та соціальної політики України (далі відповідно Управління, Школа, Міністерство) тендерів на закупку за рахунок бюджетних коштів послуг по оздоровленню і лікування дітей соціально незахищених категорій, дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування і дітей, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з метою отримання в своє розпорядження грошових коштів з бюджету в особливо великих розмірах і використати їх в своїх корисливих цілях, попередньо домовились та спільно розробили злочинну схему направлену на заволодіння вказаними грошовими коштами. Зазначена схема полягала в отриманні в їх розпорядження грошових коштів з бюджету за оздоровлення дітей на меншу суму, за рахунок надання послуг не в повному обсязі, складанні та наданні при цьому до оплати Замовникам завідомо неправдивих документів про начебто надані послуги дітям на суму, передбачену договорами та калькуляціями до них та заволодіння бюджетними грошовими коштами, які утворились внаслідок різниці між документально оформленою вартістю послуг і фактично понесеними на ці цілі затратами. Передбачалося зняття грошових коштів з розрахункових рахунків ОСОБА_11 і переведення їх через інші підприємства. Для реалізації вказаної злочинної схеми ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в якості пособника залучили ОСОБА_6 , який в травні-листопаді 2010 року сприяв засудженим у створенні умов для неможливості звернення стягнення на нерухоме майно Санаторія, в складанні документів та в отриманні необхідних довідок, виписок, документів, в переоформленні документів у нотаріуса, у відкритті банківських рахунків ОСОБА_11 , у знятті грошових коштів з розрахункових рахунків ОСОБА_11 і в подальшому заволодіння ними в корисливих інтересах. Також сприяв у приховуванні слідів заволодіння бюджетними коштами шляхом здійснення фіктивного банкрутства ОСОБА_11 , складав та подавав в господарський суд документи для розірвання в судовому порядку договору іпотеки з ПАТ «Банк Богуслав», сприяв в складанні підроблених документів для фіктивного банкротства Санаторія з метою введення мораторію на задоволення вимог банку про звернення стягнення на нерухоме майно.

Реалізуючи вищезазначений злочинний план, в травні 2010 року, ОСОБА_7 , працюючи на посаді генерального директора Санаторія, будучи посадовою особою, зловживаючи службовим становищем, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , при пособництві ОСОБА_6 надав до Управління, Школи завідомо неправдиві документи, що підтверджували відповідність послуг ОСОБА_11 встановленим кваліфікаційним вимогам тендерної комісії, на підставі яких Санаторій 20 та 26 травня 2010 року в повному обсязі став переможцем тендерів на закупку за рахунок бюджетних коштів послуг по оздоровленню і лікування дітей із Управління та Школи.

Продовжуючи свою злочину діяльність направлену на заволодіння грошовими коштами, що виділялись з державного бюджету на оздоровлення дітей не захищених категорій, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , при пособництві ОСОБА_6 2 червня 2010 року підписав договір № 1 зі ОСОБА_12 на оздоровлення дітей на загальну суму 1 458 702 грн. та в період червня-серпня 2010 року складав, підписував та надавав до оплати Школі накладні на передачу путівок та рахунки на вказану суму. У вказані документи ОСОБА_7 , вносив завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_11 буде надавати дітям оздоровчі послуги із розрахунку 126 грн. в день на одну дитину, завідомо знаючи, що фактично дітям будуть надані послуги на меншу суму. На підставі вказаних документів ОСОБА_12 на розрахунковий рахунок Санаторію були перераховані грошові кошти на загальну суму 1 458 702 грн.

Таким чином, засуджені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , при пособництві ОСОБА_6 , в період з 6 червня по 31 серпня 2010 року, знаючи про обов`язки ОСОБА_11 надавати дітям Школи якісні оздоровчі послуги з розрахунку 126 грн. в день на 1 дитину, з метою реалізації плану, направленого на привласнення бюджетних грошових коштів, частково не застрахували дітей від нещасних випадків на період перебування їх в Санаторії, не організували в повному обсязі передбачені тендерною документацією і калькуляцією культурно-масові заходи, а також лікування і оздоровлення дітей. Також не надали і інших послуг. В результаті таких дій засуджених фактично дітьми не отримано оздоровчих послуг на суму 571 374 грн. 13 коп. (в тому числі: культурно-масових заходів на суму 136293,67 грн., страхуванню 23346,15 грн., лікування 179179,02 грн. та інших затрат).

Крім того, продовжуючи реалізацію спільного з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_6 злочинного плану, 2 червня 2010 року ОСОБА_7 , підписав договір № 53 з Управлінням на оздоровлення дітей та в період червня-серпня 2010 року складав, підписував та надав до Управління накладні про передачу путівок, рахунки-фактури, акти виконаних робіт. У зазначені документи ОСОБА_9 вносив завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_11 буде надавати дітям оздоровчі послуги із розрахунку 126 грн. в день на одну дитину, завідомо знаючи, що фактично дітям будуть надані послуги на меншу суму. На підставі вказаних документів ОСОБА_13 на розрахунковий рахунок Санаторію були перераховані грошові кошти на загальну суму 1 698 732 грн.

В результаті вищезазначених злочинних дій засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , при пособництві ОСОБА_6 в період з 4 червня по 6 серпня 2010 року дітям-сиротам і дітям, позбавлених батьківської опіки в період перебування їх в Санаторії не надано оздоровчих послуг на суму 648 119 грн. 65 коп. (в тому числі: культурно-масових заходів на суму 166449,37 грн., страхуванню 20072,3 грн., лікування 208520,17 грн.).

Крім того, 26 липня 2010 року ОСОБА_9 працюючи (з 7 липня 2010 року) генеральним директором Санаторія, будучи посадовою особою, зловживаючи службовим становищем, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , при пособництві ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію злочинного плану підписав та направив до Міністерства тендерну пропозицію Санаторія про можливість надання дітям в кількості 2 240, 2 000 та 1 200 чоловік (по трьом лотам) послуг по оздоровленню і лікуванню по ціні 128 грн. 50 коп. за один ліжко-день. В тендерній пропозиції засуджені умисно приховали від членів тендерного комітету інформацію про те, що ОСОБА_11 розрахований лише на 500 місць, в зв`язку з чим не може надавати послуги по оздоровленню дітей в зазначеній кількості. Також не вказали що з липня 2010 року ними ініційована процедура ліквідації Санаторія шляхом банкрутства та господарським судом порушене провадження по справі про банкрутство ОСОБА_11 . На підставі вказаних документів 20 липня 2010 року ОСОБА_11 став переможцем вказаного тендера по двом лотам.

Продовжуючи свою направленість на заволодіння бюджетними коштами, ОСОБА_7 , будучи комерційним директором, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , при пособництві ОСОБА_6 підписав договір № 10/164 з Міністерством. Згідно договору ОСОБА_11 був зобов`язаний надавати послуги по санаторно-курортному оздоровленню 4240 дітей, по ціні 128,50 грн. за один ліжко-день на дитину, всього на загальну суму 11 441 640 грн. 9 серпня та 14 вересня 2010 року ОСОБА_7 , підписав, завірив печаткою та надавав до Міністерства для оплати рахунки та накладні про передачу 2880 путівок на суму 7 771 680 грн. та 1 360 путівок на суму 3 669 960 грн. У вказані документи ОСОБА_7 , вносив завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_11 буде надавати дітям оздоровчі послуги із розрахунку 128,50 грн. в день на одну дитину, завідомо знаючи, що фактично дітям будуть надані послуги на меншу суму. На підставі вказаних документів на розрахунковий рахунок Санаторія від Міністерства в період серпень - листопад надійшла вказана сума.

Крім того, ОСОБА_9 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , при пособництві з ОСОБА_6 , з допомогою підлеглих, які не були посвячені в їх наміри, від імені Санаторія уклав договір з п`ятьма базами відпочинку (з ДП «Очаківське об`єднання санаторно-курортних установ»; з ДП «Дитячий санаторій Сонячний»; з оздоровчими комплексами санаторного типу для дітей « ІНФОРМАЦІЯ_4 », « ІНФОРМАЦІЯ_5 », « ІНФОРМАЦІЯ_6 »), що знаходяться на території м. Очакова на оздоровлення в них дітей від Міністерства. Калькуляції до договорів з вищевказаними оздоровчими установами передбачали витрати 90 грн. та 82 грн. в день на дитину, тобто меншу суму, ніж було вказано у договорі (128,5 грн.) з Міністерством. Страхування дітей вказаними договорами взагалі передбачено не було і не проводилось.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний план, обвинувачені в період з 10 серпня по 11 листопада 2010 року, в порушення умов договору з Міністерством не організували 1642 дітям, розміщеним в Санаторії передбачені тендерною документацією екскурсії в зоопарк, в археологічний заповідник «Ольвія», екскурсії морським транспортом на острів Березань, не застрахували дітей від нещасних випадків на період перебування у Санаторії. Дітям в кількості 2 598 чоловік, розміщених на інших оздоровчих закладах, через заниження вартості ліжко-дня не були надані в повному обсязі послуги по лікуванню, культурно-масовим заходам, діти не були забезпечені збалансованим харчуванням, безоплатним екскурсіями. В результаті таких дій засуджених фактично дітьми не отримано оздоровчих послуг на суму 3 403 133 грн. 54 коп. (в тому числі: культурно-масових заходів на суму 1181800,1грн., страхуванню 204915,8 грн., лікування 1333983,27 грн., харчування 749181,14 грн.).

В результаті вищезазначених дій посадових осіб санаторія ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , при пособництві ОСОБА_6 в період з червня по листопад 2010 року з бюджетних грошових коштів, що поступили за договорами, укладених ОСОБА_11 з Управлінням, Школою та Міністерством, фактично не було надано оздоровчих послуг дітям на загальну суму 4 622 627 грн. 32 коп. чим спричинили матеріальну шкоду державі на вказану суму, що в 600 та більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, встановлений законодавством України станом на 2010 рік.

Вказані грошові кошти засуджені присвоїли шляхом зняття з розрахункових рахунків ОСОБА_11 , а також перерахування іншим суб`єктам господарської діяльності за виготовленими ними фіктивними документами.

Так, 18 червня 2010 року ОСОБА_7 , реалізуючи сумісний злочинний план, заповнив на своє ім`я, підписав першим підписом, як генеральний директор, скріпив печаткою грошовий чек ЛГ № 4436554 про зняття з розрахункового рахунку Санаторія готівкових грошових коштів в сумі 200 000 грн., в який умисно, зловживаючи своїм службовим становищем вніс завідомо неправдиві відомості про те, що метою отримання коштів є «закупка сільськогосподарської продукції», що не відповідало дійсності та на підставі нього цього ж дня отримав на своє ім`я в касі НФ «Кредо-Банк» готівкові грошові кошти в сумі 200 000 грн..

Крім того, директор Санаторія ОСОБА_7 , являючись також на підставі свідоцтва про державну реєстрацію від 14 жовтня 2008 року фізичною особою-підприємцем (в подальшому ФОП) підписав платіжне дорученням № 562171 від 23 червня 2010 року, в яке вніс завідомо неправдиві відомості про підстави платежу, вказавши, що кошти перераховуються «для оплати медичних послуг» та на підставі вказаного платіжного доручення з розрахункового рахунку ОСОБА_11 , перерахував на свій рахунок 125 000 грн.

24 червня 2010 року ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що він як фізична особа підприємець, вищевказаний договір з ОСОБА_11 не укладав і робіт для Санаторія не виконував, маючи умисел на складання підробленого документа, з метою зняття з свого розрахункового рахунку вказаних грошових коштів готівкою, склав, підписав та скріпив печаткою ФОП ОСОБА_7 , грошовий чек ЛЕ № 9117753, який давав право на його підставі отримати в касі банку грошові кошти на суму 123 750 грн. У вказаний грошовий чек засуджений умисно вніс завідомо неправдиві відомості про те, що мета зняття вказаної суми готівкових грошових коштів є «закупівля товарів», що не відповідало дійсності.

1 липня 2010 року ОСОБА_7 , за допомогою фінансового директора Санаторія, яка не була обізнана про злочинні наміри засуджених, вніс в грошовий чек ЛГ № 4436556 на суму 420 0000 грн. завідомо неправдиві відомості про мету їх зняття, начебто на закупку сільськогосподарської продукції, що не відповідало дійсності, яку фінансовий директор зняла та передала ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , які вказану суму грошей за цільовим призначенням не використали, а розпорядились на свій розсуд.

ОСОБА_9 реалізуючи єдиний намір з ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , при пособництві ОСОБА_6 в період липня-листопада 2010 року складав грошові чеки, в які вніс завідомо неправдиві відомості про мету зняття готівкових грошових коштів, начебто на закупку сільськогосподарської продукції, що не відповідало дійсності, скріпляв їх печаткою Санаторія та за допомогою інших осіб, які не були посвячені в його злочинний план, отримав в період липень-серпень в касі НФ «Кредо-Банк» з розрахункових рахунків ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 1 404 440 грн. із яких 50000 грн. були використані на потреби санаторія.

ОСОБА_10 являючись з 26 серпня 2010 року ліквідатором Санаторія і продовжуючи реалізовувати спільний план, 31 серпня та 01 вересня 2010 року достовірно знаючи про те, що договір з ТОВ «Украгро-Південь ЛТД» не укладався і вказане товариство для Санаторія роботи та послуги не надавало, умисно, зловживаючи службовим становищем, склав і підписав два платіжні доручення, на підставі яких ОСОБА_11 перерахував на розрахунковий рахунок зазначеного підприємства 676 000 грн. під видом оплати послуг за культмасову роботу, начебто проведену в серпні-вересні 2010 року, згідно рахунку-фактури від 25.08.2010 року. Зазначену грошову суму ОСОБА_9 отримав готівкою через директора підприємства, яку потім він разом із ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 звернули на свою користь.

Продовжуючи неправомірну діяльність ОСОБА_10 , будучи фінансовим директором та ліквідатором Санаторія, в період з 3 по 10 вересня 2010 року підписав 3 грошові чеки, на підставі яких отримав особисто, а також через інших осіб в касах банку «Фінансова Ініціатива» та «Кредо-Банк» грошові кошти на загальну суму 800 000 грн., з яких лише 4 500 грн. були витрачені на потреби Санаторія.

13, 14 та 20 вересня 2010 року засуджені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 виготовили та спільно підписали 3 грошові чеки, на підставі яких ОСОБА_9 отримав на своє ім`я в банку «Фінансова ініціатива» грошові кошти на загальну суму 280 000 грн., з яких лише 20 250 грн. були витрачені на потреби Санаторія, а решта на власні потреби засуджених.

22 та 23 вересня 2010 року ОСОБА_10 підписавши 2 грошових чеки на підставі яких особисто, а також через інших осіб отримав в касі банку «Кредо-Банк» гроші на суму 1 000000 грн., з яких лише 130 774 грн. 59 коп. були витрачені на потреби Санаторія, а рештою засуджені розпорядилися на власний розсуд.

3 листопада 2010 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по грошовому чеку ЛД № 8484680 отримали готівкові грошові кошти в сумі 280 000 грн., з яких 190 514 грн. 95 коп. використали на виплату заробітної плати співробітникам Санаторія.

12 листопада ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по грошовому чеку ЛД № 8484681 зняли готівкові грошові кошти на суму 80 000 грн.

19 листопада 2010 року по грошовому чеку ЛД № 8484683 підписаному ОСОБА_9 . ОСОБА_6 отримав в касі Миколаївського відділення № 1 ПАТ «Фінансові ініціативи», замість ОСОБА_9 , в його відсутності, з розрахункового рахунку Санаторія готівкові грошові кошти в сумі 220 000 грн.

Складені і підписані ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вказані вище грошові чеки, платіжні доручення давали засудженим право на отримання і перерахування грошових коштів з розрахункових рахунків Санаторія на загальну суму 4 804 440 грн., однак при цьому містили вказані засудженими неправдиві відомості про мету зняття (начебто на закупівлю сільськогосподарської продукції та інші цілі), що не відповідало дійсності.

Крім того, ОСОБА_10 , з метою прикриття незаконної діяльності організував і при пособництві ОСОБА_6 здійснив фіктивне підприємництво шляхом створення та реєстрації на ім`я підставних осіб декілька суб`єктів підприємницької діяльності, щоб потім їх банківські рахунки, печатки і реквізити використати для складання документів, що створюють видимість нібито здійснених фінансово-господарських операцій з Санаторієм.

Так, в липня - серпні 2010 року ОСОБА_10 при пособництві ОСОБА_6 зареєстрував на ім`я ОСОБА_14 , і переоформив на ім`я ОСОБА_15 , які не були посвячені в їх план, приватні підприємства «Золотий Колос-М» і «Сато». Підприємства не знаходилось за місцем реєстрації, їх номінальні директори підприємницькою діяльністю вказаною у Статутах не займалися, статутний капітал не формували, відповідних звітів в податкову інспекцію і державні органи не подавали, податків і страхових платежів до фондів не здійснювали, печатку і установчі документи підприємств у своєму розпорядженні не мали.

Після реєстрації і переоформлення підприємств у встановлених органах, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 отримав в своє розпорядження печатки ПП «Золотий Колос» і «Сато» статутні документи вказаних підприємства, відкрив розрахунковий рахунок.

26 жовтня 2010 року ОСОБА_6 здійснюючи пособництво ОСОБА_10 , використавши печатку і реквізити ПП «Золотий Колос-М» і «Сато» склав документи, що містили неправдиві відомості про кредиторську заборгованість Санаторію перед підприємствами за начебто виконані останнім роботи з установки в Санаторії нової системи водопостачання і опалення, а також виконання іншої роботи на загальну суму 4 623 700 грн., що не відповідало дійсності.

В період з 5 липня по 26 жовтня 2010 року ОСОБА_6 сприяючи ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , у реалізації злочинного плану направленого на заволодіння бюджетними коштами, в особо великих розмірах, виконуючи відведену йому роль у злочинні схемі, з метою скоєння фіктивного банкрутства ОСОБА_11 , склав і підписав заяву № 41 від 28 липня 2010 року про порушення провадження у справі про банкрутство ОСОБА_11 , в яке вніс завідомо неправдиві відомості про фінансову неспроможність ОСОБА_11 виконати вимоги кредитора, про наявність у ОСОБА_11 кредиторської заборгованості в сумі 20 523 000 грн., що не відповідало дійсності, оскільки заборгованості перед ПАТ «Банк Богуслав» в сумі 19 млн. грн. була повністю забезпечена нерухомим майном ОСОБА_11 , що знаходилось в іпотеці, вартість якого станом на 6 березня 2008 року складало 270238 грн. 99 коп.

В липні 2010 року ОСОБА_10 являючись посадовою особою, умисно, зловживаючи службовим становищем, на території м. Миколаєва, з метою скоєння фіктивного банкрутства підприємства підписав вищевказану заяву, а також склав і підписав довідку, рішення, повідомлення, в які вніс завідомо неправдиві відомості.

В цей же період ОСОБА_10 за допомогою головного бухгалтера, яка не була посвячена в його злочинний план, вніс завідомо неправдиві відомості в баланс Санаторія про те, що підприємство отримало фінансові інвестиції на суму 19 млн. грн. та має кредиторську заборгованість на вказану суму, що не відповідало дійсності.

У вересні 2010 року ОСОБА_10 не бажаючи виконувати вимоги з боку ПАТ «Банк Богуслав», щодо звернення про стягнення нерухомого майно ОСОБА_11 , вирішив повторно організувати фіктивне банкрутство шляхом складання від імені ОСОБА_11 підроблених документів, в тому числі використовуючи документи створених ним при пособництві ОСОБА_6 фіктивних підприємств та надання документів в господарський суд для порушення справи про банкрутство ОСОБА_11 з метою накладення мораторію на його майно.

Реалізуючи задумане ОСОБА_10 за попередньої змовою з ОСОБА_9 та при пособництві ОСОБА_6 здійснив задуманий план за наступних обставин.

Так, в кінці вересня 2010 року ОСОБА_6 достовірно знаючи про те, що ОСОБА_11 має стабільне фінансове становище, виплачує заробітну плату і розраховується з бюджетом, що підстав для банкрутства (санації) немає від імені генерального директора Санаторія ОСОБА_7 , склав підроблені наступні документи:

- заяву про порушення справи про банкрутство ОСОБА_11 для проведення санації його керівником; довідки; баланс; план санації в яких вказав про кредиторську заборгованість, яка позбавляє більше двох років погасити борги на загальну суму 4 623 700 грн., що виникли перед ПП «Сато» і «Золотий Колос М».

Вказані підроблені документи ОСОБА_6 надав на підпис ОСОБА_7 , який достовірно знаючи, що вони містять неправдиві відомості і не відповідають дійсності, умисно, зловживаючи своїм службовим становищем підписав їх та скріпив їх відтиском печатки ОСОБА_11 .

Крім того, в жовтні 2010 року ОСОБА_6 отримав від невстановленої слідством особи підроблену заяву від імені арбітражного управляючого ОСОБА_16 , що містила неправдиві відомості про те, що він дає свою згоду приймати участь в якості розпорядника майном в справі про банкрутство Санаторія.

26 жовтня 2010 року ОСОБА_10 і ОСОБА_6 надали у господарський суд підроблені документи, на підставі яких суд порушив провадження по справі про банкрутство Санаторія і призначив ОСОБА_9 на посаду управляючого санацією даного підприємства.

З 20 липня по 20 жовтня 2010 року ПП ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що він не мав фінансово-господарських відношень з ПП «АІЗ» і «Юзоптторг» та в нього відсутні податкові накладні даних підприємств, що дають право на включення їх в склад податкового кредиту, а також знаючи про відсутність в нього документів, що підтверджують податковий кредит з метою приховування своїх доходів від оподаткування умисно склав наступні підроблені податкові декларації про податок на додану вартість, в які вніс завідомо неправдиві відомості про суму податкового кредиту, а саме:

- 20 липня 2010 року в податкову декларацію про податок на додану вартість за червень 2010 року вніс завідомо неправдиві відомості про суми податкового кредиту, безпідставно завищив його на 39061 грн., а також вніс в «роздруківку податкових зобов`язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів» за червень 2010 року (вх. № 15405 від 20 липня 2010 року) завідомо неправдиві відомості про суму податкового кредиту безпідставно завищив її на суму 22 552 грн. по начебто, здійсненій ним операції з ТОВ «Фірма АІВ», а також умисно вніс завідомо неправдиві відомості про суму податкового кредиту, безпідставно завищив суму на 16 509 грн. по начебто здійсненій операції з ТОВ «Юзоптторг»;

- 20 серпня 2010 року підроблену податкову декларацію № 18421 про податок на додану вартість за липень 2010 року вніс завідомо неправдиві відомості про суму податкового кредиту, безпідставно завищив її на суму 1 428 грн. по начебто здійсненій операції з контрагентом ТОВ «Кинкайд-Груп», вказавши замість належної декларуванню сумі податкового кредиту в розмірі 2 459 грн. суму податного кредиту 4421 грн. Крім того, у колонці 20 «позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання і сумою податкового кредиту» він вказав суму 491 грн., замість належної декларуванню до сплати суми податку в розмірі 1 919 грн., а також вніс в роздруківку податкових зобов`язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів» ( № 18422 від 20 серпня 2010 року) завідомо неправдиві відомості про суму податкового кредиту, безпідставно підвищив її на суму 1 428 грн. по начебто здійсненій операції з контрагентом ТОВ «Кинкайд-Груп»;

- 21 серпня 2010 року в «Уточнений розрахунок податкових зобов`язань по ПДВ за червень 2010 року в зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок, в які вніс завідомо неправдиві відомості про суму податкового кредиту, безпідставно підвищив її на 22 552 грн. по начебто здійсненій ним операції з контрагентом ТОВ «Етман», замість раніше задекларованої операції з контрагентом ПП «АІВ»:

- 20 вересня 2010 року в податкову декларацію про податок на додану вартість за серпень 2010 року вніс завідомо неправдиві відомості про суму податкового кредиту, безпідставно підвищивши його на суму 8870 грн. по начебто здійсненій операції з контрагентом ТОВ «Кинкайд -Груп». Крім того в колонці 20 «позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання і сумою податкового кредиту" вказав суму 986 грн., замість дійсної суми, яка належала декларуванню до сплати податку в розмірі 9 856 грн.;

- 20 жовтня 2010 року в податкову декларацію по податок на додану вартість за серпень 2010 року вніс завідомо неправдиві відомості за вересень 2010 року знизивши її на 5 грн., вказавши суму 0 грн., замість належної декларуванню суми 5 грн. по операції про надходження на його розрахунковий рахунок торгової виручки в розмірі 30 грн.

В результаті використання вищевказаних підроблених документів ОСОБА_7 недоплатив в бюджет податок на додану вартість за вересень 2010 року у сумі 39061 грн. за липень 2010 року у сумі 1 428 грн.; за серпень 2010 року в сумі 8870 грн.; за жовтень 2010 року в сумі 5 грн.

В червні-липні 2010 року ОСОБА_7 ,, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , при пособництві ОСОБА_6 , з метою приховання, присвоєння бюджетних грошових коштів згідно їх злочинного плану, достовірно знаючи про те, що він як приватний підприємець послуг для Санаторія не надавав, склав, підписав і скріпив печаткою фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 , підроблені документи (договори, кошториси витрат, акти-виконаних робіт та інші), що створюють видимість надання послуг Санаторію на загальну суму 127 296 грн. 70 коп., які використав шляхом надання в бухгалтерію Санаторія.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_7 , в серпні-вересні 2010 року, достовірно знаючи про те, що, як приватний підприємець, послуг для Санаторія не надавав, підписав і скріпив печаткою ФОП ОСОБА_7 , підроблені документи (договори, кошториси витрат, акти виконаних робіт та інші) що створюють видимість виконання ним робіт по прочитанню дітям лекцій і проведення практичних семінарів по програмі «Відродженні нації - Репродуктивне здоров`я", «Хатха-Йога, наука про здоровий спосіб життя», «Основи першої медичної допомоги, «Щит-21, природа і профілактика онкологічних захворювань» на загальну суму 426 780 грн. 90 коп. ОСОБА_9 достовірно знаючи, що ФОП ОСОБА_7 надав неправдиві офіційні документи, що підтверджували виконання робіт на суму 426 780 грн. 90 коп. підписав їх та проставив відтиск печаті.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та направлення справи на новий апеляційний розгляд у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, істотним порушенням кримінально процесуального закону. При цьому, посилається на те, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам кримінально - процесуального закону, оскільки судове слідство у суді апеляційної інстанції в повному обсязі не проводилось, докази які є в матеріалах справи апеляційний суд безпосередньо не досліджував, проте дав їм іншу оцінку під час апеляційного розгляду, скасувавши вирок місцевого суду та закривши провадження у справі щодо ОСОБА_6 , ніж ту, яку зробив місцевий суд. Вважає, що висновки апеляційного суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

У касаційній скарзі захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 , як убачається з її змісту, порушено питання про скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду та направлення справи на новий судовий розгляд з підстав істотного порушення кримінально - процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону. При цьому захисник посилається на те, що досудове та судове слідство було проведено упереджено, однобічно, неповно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що в основу вироку суд поклав сумнівні докази, надані органами досудового слідства, інші ж докази, які б могли істотно вплинути на правильність висновків суду, до уваги не взяв. Крім того, посилається на те, що під час розгляду справи у місцевому суді, а саме 24 травня 2012 року, 5 червня 2012 року судове засідання проводилося без ОСОБА_7 , а 7 червня 2012 року без ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 . Також, 24 грудня 2014 року в судовому засіданні апеляційного суду був відсутній ОСОБА_17 .

В доповненнях до касаційної скарги захисник ОСОБА_8 , крім того, посилається на те, що апеляційний суд належним чином не перевірив анкетні дані засудженого ОСОБА_7 , який змінив громадянство Російської Федерації на громадянство України, в зв`язку з чим змінив своє прізвище на « ОСОБА_18 ».

У касаційній скарзі засудженого ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду та направлення справи на нове розслідування. При цьому, заперечуючи правильність оцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, стверджує про недоведеність винуватості у вчиненні ним злочинів. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що досудове слідство проведено не повно та не об`єктивно, не досліджені всі обставини справи, які мають суттєве значення, а докази, на які посилається досудове слідство, здобуті із порушенням встановленого законом порядку і є недопустимими. Вважає, що порушення вимог КПК України, які допущені під час досудового слідства потягли за собою постановлення судами необґрунтованих та незаконних рішень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, на підтримання касаційної скарги прокурора та заперечення щодо задоволення касаційних скарг засудженого та захисника, захисника ОСОБА_5 , який частково підтримав касаційну скаргу прокурора та ОСОБА_7 , повністю підтримав касаційну скаргу ОСОБА_9 , та виправданого ОСОБА_6 , який заперечує проти задоволення касаційної скарги прокурора, обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а касаційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 , та засудженого ОСОБА_9 підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до кримінально процесуального закону, суд, як єдиний орган, що здійснює правосуддя, під час провадження в кримінальній справі повинен забезпечити правильне застосування матеріального та процесуального закону й постановити (ухвалити) судове рішення, яке відповідає принципам законності, обґрунтованості та справедливості. Зазначені положення однаковою мірою стосуються як суду першої інстанції, що здійснює судовий розгляд справи по суті, так і апеляційного, який переглядає справу.

Ухвала апеляційного суду - це рішення суду стосовно законності та обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку. Тому вона повинна відповідати тим же вимогам, що й вирок суду першої інстанції, тобто бути законною та обґрунтованою. Окрім додержання інших, передбачених ст. 377 КПК 1960 року, вимог, в ухвалі слід проаналізувати і співставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляції, і дати на кожен з них вичерпну відповідь, пославшись на відповідний матеріальний чи кримінальний закон. Усі зазначені в апеляційній скарзі доводи мають бути ретельно вивчені, та проаналізовані, щоб жоден з них не залишився без відповіді в апеляційній ухвалі.

Відповідно до вимог ст. 365 КПК України 1960 року апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляції з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, дослідженим у судовому засіданні доказам. Для цього, як передбачено статтями 358, 362 КПК України 1960 року, апеляційний суд може провести судове слідство у повному обсязі чи частково, дати суду першої інстанції доручення про виконання окремих процесуальних дій та, оцінивши докази в їх сукупності, прийняти одне з рішень, передбачених ст. 366 КПК України 1960 року.

За змістом ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 362, 365 КПК України 1960 року, виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі давати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо їх не було досліджено під час апеляційного розгляду.

Згідно зі ст. 377 КПК України 1960 року у своїй ухвалі суд апеляційної інстанції зобов`язаний навести докладні мотиви прийнятого рішення, а при скасуванні або зміні вироку повинно бути зазначено, які статті порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку.

Ці вимоги закону суд апеляційної інстанції належним чином не виконав.
Як убачається з матеріалів справи, апеляційний суд під час розгляду апеляцій дійшов висновку про те, що місцевий суд не дав належну оцінку наявним по справі доказам в частині засудження ОСОБА_6 .

Скасовуючи вирок місцевого суду в частині обвинувачення ОСОБА_6 , апеляційний суд виходив з того, що, місцевим судом дана невірна юридична оцінка, внаслідок чого він дійшов помилкового висновку про доведеність вини останнього у вчиненні злочинів.

Як зазначено в ухвалі апеляційного суду, органи досудового слідства і суд першої інстанції фактичні обставини стосовно ролі ОСОБА_6 встановили неправильно, а відтак, є невірною правова оцінка вчинених ним дій як пособника у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах; як пособника у фіктивному підприємництві, як пособника у службовому підроблення, а також у використанні ним підроблених документів про банкрутство Санаторію. Одночасно зазначено, що у матеріалах кримінальної справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_6 був обізнаний про спосіб вчинення злочинів, механізм заволодіння бюджетними грошима та про інші істотні обставини обвинувачення.

Разом із тим, мотивуючи свій висновок про закриття справи щодо ОСОБА_6 апеляційний суд обрав вибірковий підхід до оцінки доказів, а саме послався на пояснення засуджених, деяких свідків та експертів, які вони давали під час апеляційного розгляду справи. При цьому, в порушення вимог кримінально - процесуального закону, суд не дав оцінки, з точки зору належності, допустимості, достовірності і достатності, дослідженим в ході судового слідства та представленим у справі доказам обвинувачення та іншим матеріалам.

Зі змісту ухвали убачається, що апеляційний суд, в цій частині, обґрунтував свою позицію загальними фразами та зазначив, що докази, якими обґрунтував свій вирок місцевий суд, не свідчать про те, що ОСОБА_6 є причетним до вчинення злочинів, а лише доводять певні факти або обґрунтовують певні фактичні обставини.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону та практики Європейського суду з прав людини (наприклад, справа «Жуковський проти України»), дія загальної засади безпосередності дослідження показань, речей та документів не обмежується стадією розгляду справи в суді першої інстанції, застосування її продовжується на стадії апеляційного провадження під час проведення судового слідства.

Таким чином, на думку колегії суддів касаційного суду, судом апеляційної інстанції не враховано та не надано належної оцінки доказам, які були зібрані органами досудового слідства та які, з урахуванням ст. 65 КПК України 1960 року, є джерелом доказу, та були покладені в основу обвинувального вироку місцевим судом.

В ухвалі не вказано чому апеляційний суд не бере до уваги зазначені докази, тобто не наведено мотивів визнання цих доказів недопустимими чи неналежними. Одночасно, апеляційний суд не надав оцінку свідченням, які надавав засуджений ОСОБА_10 та який показав, що злочини він вчиняв сумісно із ОСОБА_6 , що знайшло своє відображення у кваліфікації дій, за якими засуджено ОСОБА_10 та вирок щодо якого, в частині кваліфікації його дій, залишено апеляційним судом без змін.

Частково провівши судове слідство, а саме допитавши свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , експертів ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , а також вибірково дослідивши матеріали кримінальної справи апеляційний суд зробив висновок, що у справі відсутні об`єктивні докази, що підтверджують наявність у засудженого ОСОБА_6 умислу на вчинення злочинів.

Тобто, апеляційний суд наявним у справі доказам дав іншу оцінку, ніж суд першої інстанції, хоча безпосередньо всіх доказів по справі, які були предметом дослідження місцевого суду, не досліджував, що згідно із ст. 362 КПК України 1960 року, а також роз`ясненнями, що містяться у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 15 травня 2006 року Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку, виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, є неприпустимим.

Пославшись фактично, в тому числі, на ті ж докази, що й суд першої інстанції, апеляційний суд зробив висновок, що доказів, які б підтвердили винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів в процесі досудового та судового слідства не встановлено. Прийнявши рішення про часткове задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_25 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , фактично погодився з усіма викладеними в ній доводами. Тобто фактично визнав вирок суду першої інстанції таким, що суперечить нормам процесуального права. Однак, жодних мотивів щодо свого висновку не відобразив.

Переглядаючи ухвалу апеляційного суду в межах поданих касаційних скарг, колегія суддів не може погодитися з висновком апеляційного суду щодо неправильної оцінки фактичних обставин справи, встановлених судом першої інстанції, від яких залежить юридична кваліфікація дій засуджених, в тому числі й з урахуванням дій ОСОБА_6 .

Ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, якщо обставини, що впливають на кваліфікацію вчиненого не були належно досліджені й оцінені.

Доводи касаційної скарги прокурора про неправильне застосування кримінального закону, істотне порушення кримінально процесуального закону при закритті справи щодо ОСОБА_6 заслуговують на увагу, а висновки суду апеляційної інстанції про незаконність вироку місцевого суду в частині засудження ОСОБА_6 є передчасними.

Порушення норм процесуального права, допущені при перегляді справи в апеляційному порядку, перешкоджають суду касаційної інстанції дійти однозначного висновку щодо правильності застосування кримінального закону у цій справі.

Крім того, ухвала апеляційного суду повинна відповідати тим же вимогам, що й вирок суду першої інстанції, тобто бути законною та обґрунтованою. Окрім додержання інших, передбачених ст. 377 КПК 1960 року, вимог, в ухвалі слід проаналізувати і співставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляції, і дати на кожен з них вичерпну відповідь, пославшись на відповідний матеріальний чи кримінальний закон. У разі залишення вироку без зміни в ухвалі необхідно докладно викласти мотиви й підстави відхилення апеляції, а також докази, що спростовують наведені в останній доводи.Усі зазначені в апеляційній скарзі доводи мають бути ретельно вивчені, та проаналізовані, щоб жоден з них не залишився без відповіді в апеляційній ухвалі.

На порушення вимог ст. 377 КПК 1960 року колегія суддів апеляційного суду, залишаючи апеляції без задоволення, в достатній мірі не зазначила підстав, з яких їх визнано необґрунтованими.

Як убачається з матеріалів справи, на вирок суду учасниками судового розгляду були подані апеляційні скарги різні за своїм змістом і вимогами, щодо законності вироку суду де наводилися відповідні доводи на обґрунтування своїх позицій.
Так, у своїх апеляціях на вирок місцевого суду захисники засуджених та засуджені посилалися на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та інші порушення вимог кримінально-процесуального закону, які, на їх думку, були допущені судом першої інстанції.
Прокурор в апеляції ставив питання про невідповідність призначеного засудженим покарання тяжкості злочинів та особам засуджених та просив постановити новий вирок.
Як убачається з ухвали, апеляційний суд деякі доводи апеляційних скарг взагалі не проаналізував, їх належно не перевірив і відповіді на них в ухвалі не дав.

Апеляційний суд, задовольняючи частково апеляційні скарги прокурора та засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 та їх захисників, та наводячи аргументи щодо певних вимог апеляційних скарг, по-суті, в ухвалі лише виклав свої міркування щодо апеляцій, не розкриваючи і не аналізуючи їх змісту, не перевірив та належним чином не проаналізував усі доводи апеляцій, а доказів, якими вони спростовуються, в ухвалі не навів, а також не навів докладних мотивів прийнятого рішення.

Зі змісту ухвали вбачається, що на деякі доводи апеляційних скарг учасників процесу апеляційний суд відповіді не дав, хоча зазначив про ці доводі у стислому викладенні змісту апеляційних скарг.

Так, в своїй апеляційній скарзі, захисник ОСОБА_7 зазначав, що діяльність його підзахисного, як генерального директора, здійснювалася в період з січня по червень 2010 року, проте, органами досудового слідства засудженому інкримінувався й інший період вчинення злочину. На думку захисника, це впливає на кваліфікацію вчинення злочину. Проте, вказані обставини апеляційним судом не перевірялися та свого відображення в ухвалі суду не знайшли.

За таких обставин ухвалу суду апеляційної інстанції не можна вважати законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню, а справа направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого необхідно усунути вказані недоліки та постановити судове рішення у відповідності з усіма вимогами кримінального та кримінально-процесуального законодавства.

Інші доводи касаційних скарг підлягають перевірці при новому апеляційному розгляді.

Керуючись ст. ст. 394-396 КПК України (1960 р.), п. 15 розділу XI Перехідних положень КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора задовольнити, касаційні скарги захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 24 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3