Справа № 183/2597/15
№ 1-кп/183/402/15
В И Р О К
іменем України
07 вересня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000264 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дібрівка Васильківського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, маючого сереюньо спеціальну освіту, одруженого, працюючого заливальинком металу публічного акціонерного товариства ДНІПРОТЯЖМАШ проживаючого АДРЕСА_1 , не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

встановив:

старший солдат ОСОБА_4 4 квітня 2014 р. на підставі Указу Президента України №303/2014р. від 17.03.2014 призваний у Збройні сили України по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та на правлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 (дислокується у АДРЕСА_2 ).

Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

24 грудня 2014 р. старший солдат ОСОБА_4 , діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, діючи з метою тимчасово ухилитися від військової служби, самовільно залишив місце служби - військову частину НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

15 лютого 2015 р. старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 та заявив про себе, внаслідок чого злочин було припинено.

Таким чином, у період з 24 грудня 2014 р. по 15 лютого 2015 р., старший солдат ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_4 , в судовому засіданні свою вину в пред`явленому кримінальному правопорушенні визнав повністю, від дачі показань відмовився, вказавши, що всі обставини вірно викладені у обвинувальному акті. У скоєному щиро кається, розуміє що вчинив порушення закону, тому і повернувся, щоб спонукати свою провину.

Суд визнав, відповідно до ст. 349 КПК України, недоцільним дослідження доказів, щодо обставин справи як обвинувачення так і захисту, оскільки учасники судового провадження проти цього не заперечують, та обставин справа не оспорюють.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Суд вставив пом`якшуючі покарання ОСОБА_4 обставини відповідно до ст. 66 КК України щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності. Також суд враховує участь ОСОБА_4 в антитерористичній операції по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Обтяжуючих покарання обставин відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, ставлення обвинуваченого до скоєного злочину, суд вважає за можливе призначити покарання з застосуванням до призначеного покарання згідно ст. 75 КК України. Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України враховує, що призначення покарання з випробуванням буде достатнім для виправлення засудженого і запобігання ним нових злочинів.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

ухвалив :

визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити покарання два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням строком один рік.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його .

Копії вироку видати обвинуваченому негайно, після його проголошення.

Суддя