Справа № 545/3290/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.12.2015 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

птерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному у Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0001343, який надійшов з прокуратури Полтавського району відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, зареєстрований АДРЕСА_1 , із неповною середньою освітою, не працюючий, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не маючий, в силу ст.89 не судимий,

у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст.186 ч.1,122 ч.1 КК України,-

в с т а н о в и в:
Досудовим розслідуванням встановлено, що 17 вересня 2015 року, приблизно о 16.00 год. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у господарстві за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, у стані алкогольного сп`яніння, на грунті раптом виниклих неприязних відносин до ОСОБА_5 , маючи намір завдати тілесні ушкодження останньому, правою рукою ухопив із землі цеглину і наніс нею п`ять ударів в праву область голови чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому кісток лицевого скелету справа з обширною гематомою м`яких тканин обличчя та забійні рани та садна шкіри обличчя, крововиливу в білкову оболонку правого ока, згідно висновку судово-медичного експерта № 1401 від 25.09.2015 року кваліфікують лише в своїй сукупності, як ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознак тривалого розладу здоров`я, забійні рани волосистої частини голови, які кваліфікують як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також садна шкіри волосистої ділянки голови, кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, тобто скоїв спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження за що передбачено кримінальну відповідальність за ст122 ч.1 КК України.
Продовжуючи свою злочинну діяльність 17 вересня 2015 року, приблизно о 16.00 год. ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, біля паркану господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , відкрито викрав велосипед марки «Україна», згідно до висновку експерта №2509/3 від 25 вересня 2015 року вартістю 567 грн. 36 коп., який належить ОСОБА_5 , після чого розпорядився викраденим на власний розсуд, чим завдав матеріального збитку потерпілому на вказану суму, тобто скоїв відкрите викрадення чужого майна (грабіж) за що передбачено кримінальну відповідальність за ст.186 ч.1КК України.

22.10.2015 року між потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 було укладено угоду про примирення. Сторони угоди примирилися між собою. В угоді про примирення визначено міру покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки,

За ч.1 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, остаточно згідно ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання увиді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений та потерпілий зазначили, що угода про примирення укладена ними добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу,

погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, наслідки укладання та затвердження угоди згідно ст.473, 474 КПК України, в тому числі щодо обмеження права на оскарження вироку, що були роз`яснені судом, їм зрозумілі.

Суд, перевіривши угоду, заслухавши учасників судового провадження, дійшов висновку, що угода відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Зокрема, у силу ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальниї правопорушеннь передбачених ст. ст.122 ч. 1, 186 ч.1 КК України, які відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Зміст угоди про примирення і відповідає положенням ст.471 КПК України, оскільки містить дані про її сторони, формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію, розмір шкоди 567,36грн, її відшкодування обвинуваченим потерпілому в повному обсязі, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення.

В угоді зазначені наслідки її укладення затвердження та невиконання, передбачені статтями 473, 476 КПК України. Угода підписана сторонами із зазначенням дати.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст.94 КПК, суд дійшов висновку, що мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується особа.

З огляду на зазначене, враховуючи, що дії обвинуваченого за ч.1 ст. 122, ч.1 ст.186 КК України кваліфіковано вірно, відсутність передбачених ч.7 ст.474 КПК України підстав для відмови у затвердженні угоди, оскільки її умови не суперечать інтересам суспільства і не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості, відсутні підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним або сторони не примирились, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України, угода про примирення підлягає затвердженню.

У зв`язку зі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, суд покладає на останнього обов`язки передбачені ст.76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376, 475 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Угоду від 22.10.2015 року по кримінальному провадженню № 0001343 про примирення укладену між потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 - затвердити.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у скоєні злочину передбаченого ст.122 ч.1 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки,

Визнати ОСОБА_4 винуватим у скоєні злочину передбаченого ст.186 ч.1 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч.2 ст.70 КК України призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки п.2,3 ст.76 КК не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

До набрання вироком чинності заходи забезпечення кримінального провадження щодо ОСОБА_4 не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до

Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Полтавського районного суду ОСОБА_1