Справа 1-100/11
Вирок

Іменем України

25 лютого 2011 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю прокурора Рябих С.В.

захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимого:

31 березня 2010 року Комсомольським судом Полтавської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.357 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим терміном на один рік,

за ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

Неповнолітній ОСОБА_2 вчинив ряд умисних злочинів проти власності за таких обставин:

25 травня 2010 року близько 14-00 год. ОСОБА_2, знаходячись в приміщенні «Амбулаторії сімейної медицини», розташованої за адресою: Леніна 23 в м. Комсомольську, зайшов до приміщення фізіотерапевтичного кабінету з наміром розшукати лікаря. Побачивши на стільці жіночу сумку та скориставшись відсутністю сторонніх осіб, він таємно, з корисливих спонукань, викрав сумку, після чого, вийшовши з кабінету, та витягнувши із неї мобільний телефон марки «Нокіа» моделі 1110 та гаманець із грошима, залишив сумку в коридорі на стільці, і з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Внаслідок злочинних дій підсудного потерпілій ОСОБА_3. було заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 1315 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 16 серпня 2010 року, близько 12-00 год., знаходячись в приміщення офісу «Агенство нерухомості», розташованому за адресою :вул.. Леніна 72 в м. Комсомольську, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, шляхом вільного доступу проник до робочого кабінету ОСОБА_4, двері якого залишились незамкненими, звідки таємно, повторно, з корисливих спонукань викрав мобільний телефон марки «Нокіа» моделі 5130 з грошовими коштами на рахунку, після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Внаслідок злочинних дій підсудного потерпілій ОСОБА_4. було заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 1589 грн.90 коп.

Свою вину в предявленому обвинуваченні підсудний визнав повністю. Підтвердив суду, що за обставин, викладених в мотивувальній частині вироку, 25 травня 2010 року та 16 серпня 2010 року вчинив крадіжки мобільних телефонів та гаманця. Гроші витратив на власні потреби, а телефони продав.

Потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили суду факти вчинених крадіжок їх майна за обставини, зазначених в мотивувальній частині вироку. Претензій матеріального характеру до підсудного не предявляють.

Обґрунтовуючи висновки про доведеність вини підсудного в скоєні крадіжки майна потерпілої ОСОБА_4, суд, обмежившись допитом підсудного та потерпілої, застосовуючи положення ст.299 КПК України, приймає до уваги, що фактичні обставини справи та вартість викраденого майна ніким не оспорюються.

Отже, умисні дії ОСОБА_2, які виразились в таємному, повторному викраденні майна потерпілої ОСОБА_4, поєднаному з проникненням в приміщення, органами досудового слідства вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання щодо правової оцінки дій ОСОБА_2 за епізодом викрадення майна потерпілої ОСОБА_3 суд виходить з наступного:

На стадії досудового слідства дії ОСОБА_2 за цим епізодом були кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України за кваліфікуючою ознакою «проникнення в приміщення».

Як встановлено судом, в амбулаторію підсудний прийшов на прийом до лікаря, і до кабінету фізіотерапії потрапив з наміром його розшукати. Як пояснив підсудний суду, аналогічні пояснення були надані ним також під час досудового слідства (а.с. 77-79), умисел на заволодіння майном виник у нього вже в кабінеті, після того, як він побачив на стільці жіночу сумку.

Субєктивна сторона злочину за цим епізодом непрямо підтверджується показаннями самої потерпілої, яка на той момент у відокремленому місці у згаданому кабінеті проходила фізіотерапевтичну процедуру, і на запитання хлопця «Чи є лікар Шелюх?», відповіла, що її немає.

Згідно із розясненнями, що містяться в постанові ПВС України Про злочини проти приватної власності «під проникненням в приміщення слід розуміти незаконне вторгнення будь-яким способом з застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання, а також наявність умислу на проникнення, який виник безпосередньо перед вторгненням».

Отже, за наявності усіх перелічених ознак, що були встановлені під час судового слідства, а саме виникнення умислу на викрадення майна вже в приміщенні кабінету, що не знайшло свого спростування під час судового слідства, суд, враховуючи положення ст.62 Конституції України щодо тлумачення усіх сумнівів на користь обвинуваченого, вважає недоведеною під час судового слідства кваліфікуючу ознаку злочину проникнення в приміщення, з огляду на що дії ОСОБА_2 за епізодом викрадення майна у потерпілої ОСОБА_3 підлягають кваліфікації за ч.2 ст.185 КК України за кваліфікуючою ознакою «повторності» вчиненого злочину.

Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.

Суд враховує, що підсудний вчинив тяжкий злочин проти власності, і в якості обставини, що помякшує покарання підсудному враховує його щире каяття у вчиненому та вчинення злочину в неповнолітньому віці.

Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені.

За висновком ЛКК підсудний практично здоровий, працездатний, не потребує примусового лікування від наркоманії та алкоголізму. Перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: «Змішане порушення поведінки та емоцій». За висновком судово-психіатричної експертизи відхилень в психічному розвитку не має, під дію ст..ст.19,20 КК України не підпадає (а.с. 90-96).

Виховувався в неповній родині. Проживає з матірю. За місцем проживання характеризується як особа, на яку не надходять скарги від сусідів. За попередніми місцями навчання характеризується як учень з посередніми знаннями та байдужістю до навчання. Мав непогані трудові вміння та навички.

Приймаючи до уваги дані про особу підсудного, який вчинив ряд повторних, в т.ч. умисний тяжкий злочин проти власності в період відбування покарання за попереднім вироком, що є свідченням його небажання стати на шлях виправлення, з врахуванням положень ст. 50, ч.2 ст. 65 КК України, які передбачають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення осіб, які вчинили злочини, а також запобігання вчиненню нових злочинів, суд вважає, що відбувати покарання він повинен лише в умовах ізоляції від суспільства.

Питання про речові докази вирішене судом відповідно до ст.81 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.323,324 КПК України, суд,

з а с у д и в:

ОСОБА_2 за ч.2 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вчинених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_2 покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати покарання за вироком Комсомольського міського суду від 31 березня 2010 року і остаточно до відбуття ОСОБА_2 призначити покарання у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому змінити з підписки про невиїзд на тримання під вартою.

Строк покарання відраховувати з 25 лютого 2011 року.

Речовий доказ по справі жіночу сумку залишити потерпілі ОСОБА_3, як їй належну.

На вирок суду протягом 15 днів з моменту його проголошення, засудженим в той же строк з часу вручення копії вироку може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області.

Суддя підпис ОСОБА_5

Згідно з оригіналом:

Суддя Т.В.Окунь