Справа № 161/4997/15-к Провадження №11-кп/773/331/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 122 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 серпня 2015 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
з участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
потерпілої - ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2015 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Луцька, зареєстрований у АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 , громадянин України, з вищою освітою, має на утриманні двоє малолітніх дітей, не працює, раніше не судимий,

засуджений за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Цивільний позов потерпілої до обвинуваченого про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 1918 (одну тисячу дев`ятсот вісімнадцять) гривень 10 копійок матеріальної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

Переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, апеляційний суд,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 25 грудня 2014 року близько 10 год. 10 хв., перебуваючи в парку імені Лесі Українки, умисно, під час словесної суперечки із ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, наніс останній удари рукою в обличчя та голову.

Коли ОСОБА_9 зателефонувала до чергової частини Луцького МВ УМВС України у Волинській області з метою виклику працівників міліції, обвинувачений наніс їй рукою ще два удари в ліву та праву сторони обличчя, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому нижньої щелепи в ділянці 3-го зуба зліва та правого суглобового паростка, які відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений оскаржує вирок з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неповноти судового розгляду. Стверджує, що суд неправильно прийшов до висновку про його винуватість у вчиненні злочину. Вказує на те, що судове рішення побудоване лише на показаннях потерпілої, а будь-які прямі докази про вчинення ним вказаного злочину відсутні. Просить суд скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити щодо нього виправдувальний вирок.

В запереченні на подану апеляцію прокурор у кримінальному провадженні просить залишити останню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляцію в повному обсязі, прокурора та потерпілого, які її заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.

Так, суд першої інстанції правильно поклав в основу обвинувального вироку показання потерпілої ОСОБА_9 та висновок експерта № 148, який є науково-обгрунтованим, та піддавати його сумніву немає підстав.

Дана належна оцінка показанням свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на які посилається суд першої інстанції, та які в сукупності з іншими доказами поклав в основу судового рішення.

Що стосується доводів апелянта про неврахування судом першої інстанції показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , апеляційний суд погоджується з тим, що вказані особи зацікавлені в уникненні обвинуваченого від притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки є його родичами, а тому показання були відхилені.

Хоча в матеріалах кримінального провадження наявна заява потерпілої, датована 26 грудня 2014 року про відмову від підтримання обвинувачення за фактом отримання першою тілесних ушкоджень, однак, на переконання апеляційного суду, дана заява правових наслідків не утворює. Із заявою-повідомленням про вчинений злочин ОСОБА_9 звернулася до правоохоронних органів 02 лютого 2015 року, яку підтримувала як під час досудового розслідування, так і в суді. Закон дозволяє потерпілій стороні для захисту своїх прав звернутися із заявою про вчинений злочин протягом строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. Таким правом скористалася ОСОБА_9 . За таких обставин, у суду не було підстав для закриття даного кримінального провадження, а посилання ОСОБА_7 не заслуговують на увагу.

Матеріалами провадження стверджується, що злочин було вчинено 25 грудня 2014 року о 10 год 10 хв. Згідно роздруківки компанії мобільного зв`язку МТС телефонні дзвінки з мобільного номеру ОСОБА_7 були здійснені 25 грудня 2015 року о 09 год 50 хв тривалістю 2 хв 29 сек та о 09 год 53 сек тривалістю 1 хв 42 сек. Дані обставини не виключають нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілій у визначений вироком час, а доводи апелянта з цього приводу є непереконливими.

Апеляційний суд вважає безпідставними твердження апелянта і про неповноту судового розгляду.

Потерпіла під час досудового розслідування та в суді першої інстанції послідовно розповідала про всі обставини вчиненого щодо неї злочину. Її показання повністю узгоджуються з показаннями, даними під час проведення слідчого експерименту та її одночасного допиту з обвинуваченим.

Впізнання ОСОБА_7 та його малолітнього сина потерпілою проведено з дотриманням вимог чинного законодавства. ОСОБА_9 впізнала перших за рисами обличчя, кольором очей, тілобудовою. Ставити під сумнів проведення цих слідчий дій у суду немає підстав.

На думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що потерпіла мала можливість бачити сина обвинуваченого в соціальній мережі «В контакті». Ці посилання апеляційний суд вважає голослівними і такими, що не підтверджуються ніякими доказами.

Обґрунтування ОСОБА_7 про те, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження не належать до категорії середньої тяжкості, не ґрунтуються на законі та спростовуються висновком експерта № 148, який підтверджує протилежне.

В останньому сказано, що під час огляду ОСОБА_9 при її зверненні до лікувального закладу виявлено набряк обличчя, обмежене відкривання рота, паталогічну рухомість щелепи в ділянці 33-го зуба.

Вищевказаним висновком експерта спростовуються доводи обвинуваченого про відсутність на тілі потерпілої ушкоджень після її побиття.

ОСОБА_7 , наносячи удари ОСОБА_9 , знаходився поряд з останньою. Його твердження про те, що у потерпілої поганий зір і вона була не в змозі його розгледіти, є припущеннями.

За таких обставин, саме показання ОСОБА_9 поряд з іншими доказами, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, та які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням на основі всебічного, повного та об`єктивного розгляду усіх обставин кримінального провадження, переконливо свідчать про те, що саме ОСОБА_7 умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_9 тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, у зв`язку з чим, його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України.

Покарання обвинуваченому призначене у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України. Суд, врахувавши характеризуючі дані про його особу, відношення та поведінку обвинуваченого після вчиненого злочину, думку потерпілої, яка наполягала на суворій мірі покаранні, прийшов до правильного висновку про призначення першому покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк, та умотивував неможливість призначення альтернативного покарання у виді виправних робіт.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для скасування вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених в ній мотивів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді