АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2011 року м. Полтава

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Давиденка Е.В.

суддів Голубенко Н.В., Томилка В.П.

з участю прокурора Столяра Д.Є.

адвоката ОСОБА_2 , ОСОБА_3

цивільного відповідача ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальну справу за апеляціями помічника прокурора Київського району м. Полтави, захисника-адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_5, представника цивільного відповідача ОСОБА_6 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 18 липня 2011 року,-

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, працюючий водієм ПП»Петренко», мешканець м. суми, АДРЕСА_1, раніше не судимий,-

засуджений за ч.1 ст.286 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік з покладенням певних обовязків, передбачених ст.. 76 КК України, а саме:

-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи;

-повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-періодично зявлятися для реєстрації в органах кримінально-виконавчої системи.

Позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 10000 грн. та моральну шкоду в сумі 25000 грн., в рахунок відшкодування судових витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн., а всього 38000 грн.

Згідно вироку суду, ОСОБА_5 16 січня 2010 року близько 13 год. 30 хв., керуючи автобусом МАН державний номерний знак НОМЕР_1, рухався по вул.. М.Бірюзова від вул.. Ковпака в напрямку вул.. Тевелєева в м. Полтаві. Під час виникнення небезпеки для руху не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості руху, аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного обїзду перешкоди, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7, який рухався попереду в попутному напрямку і зупинився на червоний сигнал світлофора перед перехрестям з провулком Шевченка.

В результаті зіткнення водію автомобіля ВАЗ 2105 ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження, які за висновком судово-медичної експертизи № 1416 від 22 липня 2010 року кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоровя.

Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 105 від 13 вересня 2010 року, причиною дорожньо-транспортної пригоди та наступивши наслідків стали порушення ОСОБА_5 п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно яких:

-у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій обєктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди.

В апеляції із внесеними змінами помічник прокурора Київського району м. Полтави просить вирок суду скасувати, а провадження у справі закрити у звязку із застосуванням до ОСОБА_5 ЗУ «Про амністію у 2011 році»,

В апеляції захисник-адвокат ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_5 просить вирок суду скасувати та виправдати засудженого за недоведеністю його вини у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Посилаючись на те, що суд не прийняв до уваги висновок автотехнічної експертизи, де зазначено, що водій ОСОБА_5 міг зупинити свій автобус на сухому асфальтному покритті, та міг уникнути ДТП, але чи міг він зупинити свій автобус на обледенілому асфальтному покритті, яке насправді було на момент ДТП, в ході провадження експертизи експертом не встановлено. Показання свідка ОСОБА_8 в ході судового слідства не досліджувались, допитана в суді вона не була, але на досудовому слідстві вона вказувала, що « потерпілий ОСОБА_7 при керуванні автомобіля Ваз 2105 зміщувався з однієї смуги на іншу». Обвинувачення ґрунтується на висновку судово-медичної експертизи від 22 липня 2010 року, але чому експерт зробив висновок на підставі рентгенограми, яка була зроблена майже через два місяця після ДТП.

В апеляції представник цивільного відповідача ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та повернути кримінальну справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, оскільки вина засудженого в скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України не доведена ні в ході досудового слідства, ні при розгляді справи судом першої інстанції, допитані в судовому засіданні судово-медичні експерти, які проводили відповідні дослідження, не спростували наявну недоведеність отримання пошкоджень, які були встановлені через значний час після настання пригоди, саме під час ДТП, а тому не має підстав вважати, що є докази спричинення потерпілому тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості саме при цьому ДТП.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляцію із внесеними змінами та вважав можливим застосувати амністію до засудженого, звільнивши його від відповідальності, вислухавши пояснення засудженого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника ОСОБА_3, які підтримали свої апеляції, але просили застосувати ЗУ «Про амністію у 2011 році», цивільного відповідача, який також підтримав свою апеляцію та просив скасувати вирок суду, перевіривши матеріали справи, заяву засудженого ОСОБА_5 про застосування амністії та доводи апеляцій, дійшла висновку про необхідність задоволення апеляції прокурора та часткового задоволення апеляцій захисника та цивільного відповідача.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини засудженого ОСОБА_5 у злочині за який він засуджений.

Винуватість ОСОБА_5 підтверджується доказами дослідженими та наведеними у вироку суду.

Так, потерпілий ОСОБА_7 підтвердив, що 16.01.2010 року, близько 13 год. 30 хв. він рухався на автомобілі ВАЗ 2105 по вул. М.Бірюзова. Помітив зміну зеленого сигналу і світлофора, спочатку на жовтий, а тому почав пригальмовувати, а потім на червоний, що було підставою для зупинки на перехресті. Коли зупинився на червоне світло світлофора на перехресті, відчув удар в задню частину автомобіля, від чого автомобіль розвернуло на 180 градусів. Від удару відчув різкий біль в спині. До нього підійшов водій автобуса ОСОБА_5 Були викликані працівники ДАЇ. Поскільки біль в спині не проходив на автомобілі швидкої допомоги був госпіталізований. В першій міській лікарні і було проведено рентгенологічне дослідження, але не всього хребта, а тільки нижнього грудного відділу. Було призначено лікування. Після лікування в Першій міський лікарні потерпілого виписали, але біль не проходив. Потерпілий звернувся до Полтавської обласної клінічної лікарні. В рентгенологічному відділенні було проведено відповідні дослідження, зокрема компютерна томограма, яка і виявила закриті компресійно - уламкові переломи тіл Д4,Д6 хребців.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що дійсно разом з підсудним і ОСОБА_5 рухалися по маршруту Кіровоград - Суми. Коли рухались по вул. М. Бірюзова в м. Полтаві, попереду їхав автомобіль ВАЗ - 2105 червоного кольору, який зупинився на зелене світло світлофора. Коли це побачив підсудний ОСОБА_5 то почав гальмувати, щоб уникнути зіткнення, але зіткнення відбулося. Підійшли до водія автомобіля ВАЗ. який також вийшов з автомобіля та почав скаржитися на біль в спині. Після чого була викликана швидка медична допомога та працівники ДАЇ.

З досліджених в порядку ст.306 КПК України показань свідка ОСОБА_8 вбачається що остання допитана на досудовому слідстві повністю підтвердила показання потерпілого ОСОБА_7

Суд обґрунтовано дійшов висновку, що під час вчинення ДТП, автомобіль ВАЗ 2105 під керуванням потерпілого ОСОБА_7 зупинився перед перехрестям, саме на червоне світло світлофора. При цьому суд правильно прийняв до уваги і показання потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_7 1.Б., які є стабільними та послідовними.

Згідно висновку авто технічної експертизи № 105 від 13.09.2010 року в даній дорожній обстановці, яка була предметом дослідження водій автобуса МАТІ д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_5 шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ -2105 для цього у нього не було будь - яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати вимоги даного пункту правил. В даній дорожній обстановці, в діях водія ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться у причинному звязку з виникненням даної пригоди. В даній дорожній обстановці, в діях водія автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_7. будь яких невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які б я технічної гонки зору знаходилися у причинному звязку з виникненням даної пригоди не вбачається (а.с.62-64).

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16.01.2010 року вбачається, що ДТП сталося на регульованому перехресті вул. ОСОБА_10 та пров. Шевченка. Автомобіль ВАЗ 21-05 має значні пошкодження задньої частини (а.е.8-12).

Також обґрунтовано суд послався на дані додаткового акту судово-медичного дослідження від 11.03.2010 року за яким у потерпілого ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритих компресійно-уламкових переломів тіл Д4. Д6 хребців, які утворились від дії тупого предмету, кваліфікуються яті ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров»я.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1416 від 22.07.2010 року потерпілому ОСОБА_7 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритих компресійно-уламкових переломів тіл Д4, Д6 хребців, які утворилися від дії тупого предмету, можливо в строк і за обставин, на які посилається підекспертний і кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров»я (а.с.54-56).

Допитаний в судовому засіданні завідуючий відділом експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб Полтавського обласного бюро судово-медичних експертиз ОСОБА_11, повністю підтримав висновок судово-медичної експертизи №1416 від 22.07.2010 року та зазначив, що висновки не суперечать показанням потерпілого ОСОБА_7 Будь яких даних про отримання потерпілим тілесних ушкоджень не в ході дорожньо - транспортної пригоди 16.01.2010 року на час проведення експертизи встановлено не було. Те що під час рентгенологічного дослідження в Першій міський лікарні не було проведено повне дослідження всього грудного відділу хребта, а тільки нижнього, тому це позбавило можливості своєчасно встановити діагноз та ступень тяжкості тілесних ушкоджень.

Допитана в судовому засіданні експерт (лікар рентгенолог) ОСОБА_12 також повністю підтримала висновок судово-медичної експертизи №1416 від 22.07.2010 року. Пояснила, що під час проведення нею спиральної компютерної томограмами грудного відділу хребта 04.03.2010 року нею били виявлені закриті компресійно-уламкові переломи тіл Д4,Д6 хребців та надано відповідний консультативний висновок. Більш того на знімку видна клиновидна деформація хребців. Таким чином виявлені тілесні ушкодження могли утворитися в строк та за обставин викладених потерпілим. Те, що в Першій міський лікарні не було проведено рентген всього грудного відділу хребта і було причиною несвоєчасного встановлення діагнозу.

Допитаний в судовому засіданні лікар - рентгенолог ОСОБА_13 суду пояснив, що йому для огляду надавалися рентгенівські знімки нижнього грудного відділу хребта потерпілого ОСОБА_7, інших знімків він не оглядав, а тому він зробив висновок - про відсутність тілесних ушкоджень у потерпілого, оскільки верхній грудний відділ хребта він не досліджував.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи ОСОБА_5 та його захисника про те, що внаслідок ДТП потерпілий отримав легкі тілесні ушкодження і за таких обставин в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст.286 КК України, оскільки ці доводи ґрунтовно спростовуються показаннями свідків лікарів, які оглядали потерпілого та висновками експертиз, які були підтримані експертами.

Правильно судом першої інстанції кваліфіковано дії засудженого ОСОБА_5 за ч.1 ст.286 КК України та у відповідності до ст..65 КК України призначено вид та розмір покарання.

Разом з цим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що заява ОСОБА_5 про застосування до нього ЗУ «Про амністію у 2011 році» підлягає задоволенню.

Відповідно до п.»в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2011 році» від 8 липня 2011 року звільняються від покарання у виді позбавлення волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст..12 КК України, особи, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

ОСОБА_5 має на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_4, не позбавлений батьківських прав, вчинив злочин з необережності, а отже має право на застосування акту амністії.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст.ст.365, 366, 376 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А:

Апеляції помічника прокурора Київського району м. Полтави із внесеними змінами задовольнити, захисника - адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_5, представника цивільного відповідача ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Полтави від 18 липня 2011 року стосовно засудженого ОСОБА_5 скасувати, а провадження у справі закрити.

Застосувати до ОСОБА_5 п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2011 році» та звільнити його від кримінальної відповідальності.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_14 ОСОБА_15