Справа № 185/8211/15-к
Провадження № 1-кп/185/478/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Павлоград матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000162, з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлограда Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, який до 29.08.2014 року проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира 3 відділення 3 взводу 1 роти 1 батальйону у військовому званні «сержант», неодруженого, не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 402 ч.1 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
З 2011 року обвинувачений сержант ОСОБА_5 проходив військову службу у військовій частині Національної гвардії України 3024, з січня 2012 року обвинувачений проходив військову службу на посаді командира 3 відділення 3 взводу 1 роти 1 батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 . 23.08.2014 року до військової частини НОМЕР_1 надійшло розпорядження командувача Національної гвардії України від 22.08.2014 року №3/22/1-1323дск, згідно якого обвинувачений ОСОБА_5 був включений до ротаційної групи для зміни екіпажів бронетранспортеру БТР-20 бортовий номер НОМЕР_2 . На виконання зазначеного розпорядження командир військової частини НОМЕР_1 наказав військовослужбовцям вказаним у розпорядженні, зокрема і обвинуваченому ОСОБА_5 , вибути 26.08.2014 року у розпорядження командира об`єднаного угрупування в АДРЕСА_3 . В супереч вимогам ст.ст. 11, 16, 30, 35, 59, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 26 серпня 2014 року обвинувачений сержант ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не виконав наказ командира військової частини НОМЕР_1 , в розпорядження командира об`єднаного угрупування в АДРЕСА_3 не вибув. 27 серпня 2014 року обвинувачений сержант ОСОБА_5 прибув до військової частини НОМЕР_1 та звернувся до командира 1 роти з рапортом про відмову вибути до м.Маріуполя для зміни екіпажів бронетранспортеру БТР-20 бортовий номер НОМЕР_2 .
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового слідства кваліфіковані за ст. 402 ч.1 КК України, як непокора, тобто інше умисне невиконання наказу начальника.
17 липня 2015 року між заступником військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 , в присутності захисника ОСОБА_4 була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, яка була надана в підготовче судове засідання.
Згідно даної угоди обвинувачений ОСОБА_5 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні.
Сторони погодилися на призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за ч.1 ст.402 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік, та звільненні на підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину, у вчиненому щиро розкаявся. Пояснив суду, що угоду він укладав добровільно і наслідки укладання й затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі, просив затвердити зазначену угоду.
Прокурор просив затвердити угоду в підготовчому судовому засіданні.
Захисник також просив затвердити укладену між прокурором та обвинуваченим угоду про визнання винуватості, оскільки укладений акт відповідає діючому кримінальному та кримінально-процесуальному законодавству.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду про визнання винуватості.
Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Частина 4 статті 469 КПК України передбачає, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 402 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для прокурора, підозрюваного і обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394 та 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 ст. 474 КПК України.
Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку, та що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості укладену між заступником військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 від 17.07.2015 року і призначення обвинуваченому ОСОБА_5 узгодженої сторонами міри покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік зі звільненням обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням на 1 рік у відповідності вимог ст. 75 КК України, та покладення на останнього обов`язків, передбачених п.2, 3, 4 ст. 76 КК України.
Міра запобіжного заходу за кримінальним провадженням обвинуваченому не була обрана.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 17 липня 2015 року укладену між заступником військового прокурора Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 у цьому провадженні за кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 402 ч.1 КК України.
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 402 ч.1 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України, а саме:
- обвинуваченим, його захисником, законним представником - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.4, ч.6, ч.7 ст. 474 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- прокурором - виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно ч.4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1