Справа № 127/1646/15-к
Провадження № 1-кп/127/432/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2015 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 294 КК України.
Стороною захисту заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу у виді утримання під вартою відносно ОСОБА_4 . Клопотання підтримано в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_4 , його захисниками ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та мотивоване тим, що ОСОБА_4 незаконно утримується під вартою оскільки був викрадений працівниками міліції, на даний час є необхідність щодо забезпечення його безпеки, оскільки за зверненням ОСОБА_4 зареєстроване кримінальне провадження відносно осіб, які можуть здійснювати його конвоювання до зали суду, підозра у вказаному провадженні є непідтвердженою сукупністю доказів у справі, а ОСОБА_4 мають бажання взяти на особисту поруку ряд осіб, клопотання яких надані в судовому засіданні.
Сторона обвинувачення заперечила щодо вказаного клопотання, послалась на його безпідставність та одночасно вважала за доцільне продовжити строк утримання ОСОБА_4 під вартою на 60 діб.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали за клопотанням та матеріали кримінального провадження суд дійшов наступного.
Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, що передбачено ст. 331 КПК України.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у встановленому Законом порядку обрано запобіжний захід у виді утримання під вартою, що підтверджується судовими рішеннями Вінницького міського суду Вінницької області та апеляційного суду Вінницької області.
В подальшому дія запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 (строк його утримання під вартою) продовжувалась ухвалами суду. Строк утримання ОСОБА_4 під вартою спливає 11 січня 2016 року, що вбачається з ухвали суду від 13.11.2015 року про продовження дії запобіжного заходу у виді утримання під вартою.
Враховуючи вказане суд не вбачає підстав за місяць до спливу зазначеного строку вирішувати питання щодо доцільності його продовження, що є підставою для відмови прокурору в клопотанні про продовження дії вказаного запобіжного заходу на 60 діб.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для зміни вказаного запобіжного заходу суд приймає до уваги, що мета застосування запобіжного заходу, його вид має відповідати сукупності ризиків у справі, які визначаються ст. 177 КПК України.
Ризиками у вказаному кримінальному провадженні встановленими судом та неодноразово наведеними в ухвалах суду є запобігання спробам ОСОБА_4 переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Аналізуючи доводи клопотання суд звертає увагу, що стороною захисту не наведено жодних підстав, посилань тощо, які можуть свідчити про те, що вказані ризики зменшились або відсутні.
Сторона захисту зводить необхідність застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу до тверджень про незаконність його обрання, кримінального переслідування ОСОБА_4 .
Так, основним доводом сторони захисту є те, що ОСОБА_4 був незаконно затриманий викрадений працівниками міліції, що підтверджується реєстрацією вказаного факту в ЄРДР.
Статтею ст. 214 КПК України визначено прямий обов`язок слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Таким чином факт лише реєстрації заяви ОСОБА_4 не є доказом вчинення злочину викрадення людини.
Разом з тим, суд звертає увагу, що зазначені доводи спростовані протоколом затримання ОСОБА_4 від 08.12.2014 року. Вказаний протокол свідчить, що ОСОБА_4 був затриманий в установленому порядку з складенням відповідного процесуального рішення про зазначене саме 08.12.2014 року.
Оцінюючи доводи ОСОБА_4 про необхідність його звільнення з під-варти для забезпечення його безпеки, суд звертає увагу, що питання про застосування заходів безпеки вирішується уповноваженим органом в провадженні якого перебуває кримінальне провадження.
У кримінальній справі, що перебуває на розгляді суду ОСОБА_4 будь-якого незаконного впливу не зазнав про, що сам вказав в ході судового розгляду.
Крім того, суд звертає увагу, що Законом України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» не визначено такого заходу забезпечення безпеки, як зміна запобіжного заходу на більш м`який, а питання щодо застосування заходів безпеки відносно нього у іншому провадженні до компетенції суду не відноситься. При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити обвинуваченому те, що він вправі звернутись до органу, що здійснює досудове розслідування за його заявою з відповідним клопотанням, яке має бути вирішено у встановленому порядку.
Надаючи оцінку клопотанням про взяття на особисту поруку ОСОБА_4 , поданим в судовому засіданні стороною захисту суд звертає увагу на те, що вказані зобов`язання зареєстровані однією датою, під одним вихідним номером, що викликає сумнів у достовірності зазначених документів.
В судовому засіданні дві особи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , клопотання яких єдині, що оформлені належним чином, суду пояснили, що вони дійсно мають намір взяти ОСОБА_4 на особисту поруку. При цьому вказані особи замість того, що б гарантувати належну поведінку обвинуваченого, вказали на своє бачення зазначеної справи, намагались надати оцінку доказам.
Оцінюючи зазначені клопотання суд звертає увагу не лише на вказані пояснення осіб, які свідчать про відсутність в них розуміння мети особистої поруки поручення за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а й на те, що зазначені особи є свідками у справі, а відтак їх звернення до суду вже підтверджують вчинення поза процесуального впливу на свідків стороною захисту.
Крім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_7 публічно висловлювала свій намір та вже здійснені для вказаного дії щодо впливу на суд у поза процесуальний спосіб щодо прийняття рішення у вказаній справі, що також впливає на оцінку судом розуміння зазначеною особою обов`язків, визначених ст. 180 КПК України.
Все зазначене свідчить, що сторона захисту не навела жодного належного доказу, який міг підтвердити відсутність або зміну ризиків у кримінальному провадженні, що тягне відмову в задоволенні клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 178, 180, 194, 201, 331 КПК України, суд, -
В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з утримання під вартою на більш м`який відмовити.
В задоволенні клопотання сторони обвинувачення про продовження строку утримання ОСОБА_4 під вартою на 60 діб відмовити.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у виді тримання під вартою з терміном дії до 11 січня 2016 року залишити без змін.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: