Апеляційний суд Житомирської області
Справа №0620/1-69/2012 Головуючий у 1-й інст. Невмержицький
Категорія ст. 286 ч.2, 135 КК України Доповідач Михайловський В. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2012 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі

головуючого - судді Михайловського В.І.,

суддів Фоміна Ю.В., Жизневського Ю.В.,

з участю: прокурора Сидоренка О.П.,

адвоката ОСОБА_1,

засудженого ОСОБА_2,

законного представника

засудженого ОСОБА_3,

потерпілої ОСОБА_4,

законного представника

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, адвоката ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 16 травня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, україннця, громадянина України, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 Житомирськоїобласті вул. Шевченка, 217, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, учень 3?го курсу Радомишльського професійного ліцею, раніше судимий 28.10.2010 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим терміном 1 рік, -

засуджений за ст. 286 ч. 2 КК України на 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі, за ст. 135 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили вирішено залишити підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Вирішено стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_4 кошти за завдану моральну шкоду в сумі 6000,00 грн. в солідарному порядку.

Долю речових доказів вирішено згідно ст. 81 КПК України.

Судові витрати по справі за проведення судово-технічної експертизи в розмірі 450,24 грн., за проведення судово автотехнічної експертизи в розмірі 675,36 грн., а всього 1125.60 грн. вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Житомирській області(р/р 1843, код 25574601, УДК в Житомирській області МФО 811039).

Згідно змісту вироку суду, ОСОБА_2 22 липня 2011 року, біля 02-ї години, порушуючи вимоги п.п. 2.1 а, б, Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, керував мотоциклом «ИЖ Планета 4», не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційних документів на вказаний мотоцикл, яким рухався по вул. Шевченка в с. Мала Рача Радомишльського району Житомирської області. Під час руху по вказаній вулиці, поблизу господарства № 147 ОСОБА_2 грубо порушив вимоги вищевказаних Правил дорожнього руху України, а саме: не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб мати змогу відповідно реагувати на її зміну (п. 2.3 б) вказаних Правил), у темну пору доби не обрав безпечної швидкості руху, яка б дала змогу зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги, (п. 12.2 вказаних Правил), при виникненні небезпеки для руху, яку він об'єктивно був спроможний виявити, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу (п. 12.3 вказаних Правил), а також залежно від швидкості руху та дорожньої обстановки не дотримався безпечного інтервалу (п. 13.1 вказаних Правил), в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4, яка рухалась по краю проїзної частини вулиці в попутному напрямку.

Внаслідок наїзду мотоциклом ОСОБА_4 отримала тяжкі тілесні, що є небезпечними для життя в момент заподіяння.

Після наїзду мотоциклом пішохід ОСОБА_4, залишаючись на дорозі, в результаті отриманих травм, перебувала в небезпечному для життя стані, в який її поставив ОСОБА_2 Однак ОСОБА_2, усвідомлюючи, що в результаті його неправомірних дій пішохід отримав тілесні ушкодження і потребує надання допомоги, порушив вимоги п. 2.10 а е) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, саме: будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди не залишився на цій пригоді, не вжив можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не звернувся до будь-кого за допомогою і не відправив потерпілого до лікувального закладу, не підвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення мотоцикла після його зупинки, не повідомив про дорожньо транспортну пригоду до міліції і не чекав прибуття працівників міліції, не вжив усіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, їх огородження та не організував об'їзд місця пригоди, тобто поїхав з місця пригоди, маючи змогу надати допомогу потерпілому, завідомо залишивши без допомоги ОСОБА_4, яка перебувала в небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, викликаного травмою, яку спричинив ОСОБА_2

В апеляції прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, просить скасувати вирок суду у звязку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок мякості, постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_2 в скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без позбавлення прав керування за відсутності таких; визнати винним: у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України та призначити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без позбавлення прав керування за відсутності таких. Посилається на те, що судом не прийнято до уваги те, що ОСОБА_2 свою вину не визнав, що говорить про відсутність щирого каяття та намагання уникнути кримінальної відповідальності. ОСОБА_2 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину.

В апеляції захисник засудженого адвокат ОСОБА_1 просить скасувати вирок суду, а справу направити на новий судовий розгляд. Вважає вину ОСОБА_2 не підтвердженою дослідженими доказами та наявністю суперечливих доказів в частині порушень потерпілою ОСОБА_4 Правил дорожнього руху, яка на дорозі виникла несподівано, та неоднозначного, на його думку, висновку авто технічної експертизи № 3/27 та конкретну дорожню обстановку. Тому, ОСОБА_2 не було порушено жодного з пунктів ПДР.

На думку апелянта, немає причинного звязку між діями засудженого та наслідками наїзду. ОСОБА_2 виконав всі залежні від нього дії по допомозі потерпілій ОСОБА_4 повідомив свого батька про факт та місце аварії.

Захисник ОСОБА_1 стверджує, що судом першої інстанції в недостатній мірі враховані як особа засудженого, так і обставини справи. Законний представник потерпілої ОСОБА_5 відмовлялась від будь-якої матеріальної допомоги, а також судом не врахована її думка щодо призначення ОСОБА_2 покарання.

ОСОБА_2 має постійне місце проживання та характеризується позитивно, юридично вважається не судимим. Є невірним не застосування до ОСОБА_2 ст. ст. 69, 75 КК України.

Заслухавши доповідача по справі, захисника ОСОБА_1, який підтримав свою апеляцію та заперечував проти апеляції прокурора, думку прокурора про задоволення апеляції прокурора та залишення без задоволення апеляції захисника, обговоривши доводи апеляції та вивчивши справу, колегія суддів вважає, що апеляції підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про винність засудженого ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованих йому злочинів за обставин, зазначених у вироку, ґрунтується на сукупності достовірних і узгоджених між собою доказів по кримінальній справі. Ці висновки суду, як і кваліфікація протиправних дій є достатньо обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінальної справи, органами досудового слідства було фактично виявлено та встановлено вчинення ОСОБА_2 злочинів, передбачених ст.ст. 135 ч.1, 286 ч.2 КК України, під час іспитового строку за попереднім вироком суду про що згодом було вказано як в обвинувальному висновку так і у постанові про предявлення ОСОБА_2 обвинувачення.

Надані по справі письмові дані безспірно вказують на те, що ОСОБА_2 вчинив вказані злочини під час визначеного судом іспитового строку за попереднім вироком.

Не зважаючи на це, продовжуючи розслідування вказаної кримінальної справи та (здійснюючи) виконуючи слідчі дії (фактично з вересня по листопад) 2011 року, в порушення вимог матеріального та кримінально процесуального закону, без належного зясування даних про особу обвинуваченого та здійснення у звязку з цим необхідних висновків, було затверджено обвинувальний висновок з направленням справи для розгляду в суд першої інстанції яка, у свою чергу на зазначенні обставини під час судового слідства уваги не звернув та виніс вирок без належного зясування всіх обставин справи.

Таким чином, з урахуванням допущеної неповноти досудового і судового слідства по даній справі, яка не може бути усунута в судовому засіданні, вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 16.05.2012 року не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з направленням кримінальної справи для проведення додаткового розслідування.

Під час здійснення додаткового розслідування ОДС необхідно більш повно та всебічно дослідити всі обставини справи, усунути виявленні недоліки щодо встановлення даних про особу обвинуваченого, перевіривши також законність та обґрунтованість подання інспекції виконання покарань та постанови суду про звільнення засудженого ОСОБА_2 від призначеного за попереднім вироком покарання, долучити у звязку з цим до справи додатково необхідні письмові матеріали.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляції прокурора та адвоката ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 задовольнити частково, а вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 16 травня 2012 року щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальну справу направити прокурору на додаткове розслідування.

Судді: