Провадження № 1-кс/201/8126/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську скаргу ОСОБА_3 на постанову про відмову у задоволенні клопотання, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до суду з відповідною скаргою, в якій просить визнати незаконною та скасувати постанову старшого групи процесуальних керівників, старшого прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Дніпропетровської області радника юстиції ОСОБА_4 від 27 липня 2015 року про відмову у задоволення клопотання щодо направлення матеріалів кримінального провадження № 0000378 від 30.04.2015 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 182, ч. 3 ст. 365 КК України до Генерального прокурора України для визначення місця проведення досудового розслідування, а також визнати незаконним бездіяльність прокурора у несвоєчасному розгляді клопотання від 23.06.2015 та зобов`язати прокурора Дніпропетровської області виконати вимоги зазначеного клопотання.

У судовому засіданні скаржник скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні.

Прокурор у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 з огляду на її безпідставність та необгрунтованість.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного правового висновку з таких підстав.

Як встановлено з матеріалів скарги, слідчим відділом слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000378, відомості про яке внесені за заявою ОСОБА_3 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.04.2015 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 182, ч. 3 ст. 365 КК України.

23 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до старшого групи процесуальних керівників у кримінальному провадженні, старшого прокурора відділу ОСОБА_4 з клопотанням про направлення матеріалів указаного кримінального провадження за його заявою про скоєння кримінального правопорушення слідчим прокуратури ОСОБА_5 та прокурорами відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ознаками ч. 2 ст. 182, ч. 3 ст. 365 КК України до Генеральної прокуратури України для визначення місця проведення досудового розслідування в порядку ст. 218 КПК України, посилаючись на необ`єктивність та упередженість проведення досудового слідства з огляду на зайняття на даний час ОСОБА_7 посади начальника слідчого відділу прокуратури області, який має можливість впливати на слідчих, які розслідують кримінальне провадження, однак, не отримавши у передбачений законом строк відповідної відповіді на заявлене клопотання, ОСОБА_3 звернувся із скаргою на бездіяльність прокуратури Дніпропетровської області до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, який своєю ухвалою від 13 липня 2015 року зобов`язав прокуратуру Дніпропетровської області розглянути зазначене клопотання ОСОБА_3 та письмово повідомити останнього про результати його розгляду.

Після чого, 27 липня 2015 року старшим групи процесуальних керівників, старшим прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 було винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 щодо направлення матеріалів кримінального провадження до Генерального прокурора України для визначення місця проведення досудового розслідування.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. Крім цього, постанова слідчого та прокурора повинна відповідати вимогам, визначеним у ч. 5 цієї статті.

Аналізуючи зміст оскаржуваної постанови прокурора, суд вважає винесеною у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, при цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення, оскільки до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 були внесені відомості щодо вчинення кримінальних правопорушень за заявою відносно працівників прокуратури Дніпропетровської області, то відповідно до вимог ст. 216 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчими прокуратури Дніпропетровської області.

Крім того, частиною 5 ст. вищезазначеної статті кримінального процесуального закону передбачено, що спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури визого рівня.

В той же час, ч. 5 ст. 36 КПК України передбачено, що Генеральний прокурор України, його заступники, прокурори АРК, областей, міст Києва та Севастополя і прирівняні до них прокурори своєю мотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективності досудового розслідування.

Оскільки у своєму клопотанні ОСОБА_3 ставить питання щодо визначення саме місця проведення досудового розслідування суд приходить до висновку, що прокурором правильно встановлено відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_3 з огляду на вимоги кримінального процесуального закону, при цьому посилання скаржника на наявність можливого впливу на хід досудового розслідування начальником відділу ОСОБА_7 не може відповідно до вищезазначених вимог кримінального процесуального закону впливати на визначення місця досудового розслідування, оскільки останнє визначається згідно із законом, а отже доводи скаржника в цій частині є необгрунтованими. Крім цього, суд роз`яснює скаржнику, що у разі наявності будь-яких сумнівів у неупередженості слідчого та прокурорів під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження, останній має право звернутися до слідчого судді із заявою про відвід зазначених представників органу досудового розслідування.

Що стосується вимог скаржника про несвоєчасний розгляд клопотання останнього від 23 червня 2015 року та зобов`язання прокурора Дніпропетровської області виконати вимоги зазначеного клопотання, то вони також не підлягають задоволенню, оскільки, як зазначалось вище вказана бездіяльність прокуратури була усунута ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року, якою було зобов`язано прокуратуру Дніпропетровської області розглянути клопотання ОСОБА_3 від 23 червня 2015 року та письмово повідомити скаржника про результати його розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову про відмову у задоволенні клопотання, зобов`язання вчинити певні дії, оскільки підстав для її задоволення судом за результатами судового розгляду не було встановлено.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 303, 304,307,376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову про відмову у задоволенні клопотання, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1