АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 648/260/13- к
Справа № 11-кп/791/946/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
2015 року грудня місяця 09 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
При секретарі: ОСОБА_5
Захисника адвоката ОСОБА_6
З участю прокурора: ОСОБА_7
Обвинуваченого: ОСОБА_8
розглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_6 на вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 10 вересня 2015 року щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком: ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсона, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:
14.07.1988 року Білозерським районним судом Херсонської області за ст.ст.17, ч.2, 215-3 ч.2, 140 ч.2 , 42, 46-1 КК України (в ред. 1960 року) до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;
19.12.1989 року Білозерським районним судом Херсонської області за ст.ст.215-3 ч.2, 215 ч.1, 140 ч.2, 42, 43 КК України (в ред. 1960 року) до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
17.08.1995 року Суворовським районним судом м.Херсона за ст.215-3 ч.2 КК України (в ред. 1960 року) до 4 років позбавлення волі, звільнений 24.07.1997 року на підставі ст.3 Закону України «Про амністію» від 26.06.1997 року;
15.09.1999 року Білозерським районним судом Херсонської області за ст.141 ч.3 КК України (в ред. 1960 року) до 7 років позбавлення волі;
05.03.2007 року Білозерським районним судом Херсонської області за ст.ст.15 ч.3, 289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 05.01.2012 року по відбуттю строку покарання, -
засуджено за ст.121 ч.1 КК України до 7 років позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу до набрання вироку законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним і за суджено за те, що він 23 листопада 2012 року близько 19 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в магазині «Люкс», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в ході сварки з ОСОБА_9 , переслідуючи умисел направлений на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс два удари ножем в область тулуба останньому, в результаті чого згідно висновку судово-медичної експертизи №30 від 17.01.2013 року заподіяв потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення лівої бокової поверхні грудної клітки, проникаючого в ліву плевральну порожнину, з поранення діафрагми і проникаюче в черевну порожнину; колото-різане поранення передньої черевної стінки зліва, проникаюче в черевну порожнину, з пораненням печінки, шлунка, поперечно-ободової кишки, які утворились від дій колото-ріжучого предмета та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпечності для життя.

В апеляційних скаргах:

-обвинувачений ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, однобічністю і неповнотою судового розгляду, а також невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування свої доводів вказує, що судом першої інстанції кримінальне провадження щодо нього розглянуто з обвинувальним нахилом. Суд постановляючи вирок, прийняв до уваги тільки докази його вини і відкинув всі факти та докази, що спростовують його винуватість у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

В своїй скарзі обвинувачений ставить під сумнів висновки експерта щодо характеру і кількості травм завданих потерпілому та вказує, що тілесні ушкодження потерпілому були заподіяні в процесі захисту від його протиправних дій і перебуваючи в лежачому положенні не зміг би завдати поранення такого характеру і таку їх кількість.

Просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в іншому суді.

-адвокат ОСОБА_6 вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що покази обвинуваченого ОСОБА_8 щодо фактичних обставин заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень при здійсненні захисту від нападу останнього при перевищенні меж необхідної оборони не є спростованими.

Так судом безпідставно зазначені покази свідка ОСОБА_10 про відсутність неправомірних дій потерпілого до ОСОБА_8 , хоча сама ОСОБА_10 пояснила, що не звернула уваги на те, що відбувалося між потерпілим та обвинуваченим, а також безпідставно не прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що знає потерпілого з дитинства та стверджує, що останній у стані алкогольного сп`яніння стає агресивним.

Крім того в порушення вимог чинного законодавства, судом при призначенні виду та міри покарання стосовно ОСОБА_8 безпідставно зазначено про його не розкаяння та невідшкодування шкоди, хоча засуджений добровільно видав ніж, яким були заподіяні тілесні ушкодження, а також потерпілим взагалі не були заявлені позовні вимоги.

Також у вироку не зазначена кваліфікуюча ознака заподіяння тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Просить вирок суду змінити та визнати обвинуваченого ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України та призначити йому покарання у межах санкції даної статті.

-прокурор, вважає вирок незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Зазначає, що обвинувальний акт, наявний в матеріалах кримінального провадження не відповідає вимогам, передбаченим ст.291 КПК України.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 , був затверджений прокурором 23.01.2012 року, тоді як злочин обвинуваченим вчинено 23.11.2012, а обвинувальний акт складено слідчим 23.01.2013 року.

Просить вирок суду скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 і адвоката ОСОБА_6 в частині скасування вироку, обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_6 які підтримали свої апеляційні скарги, прокурора - в частині скасування вироку, вислухавши аналогічні прохання в судових дебатах, останнє слово ОСОБА_8 , який залишився на попередніх позиціях, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Відомості, які має містити обвинувальний акт, передбачені ст.291 КПК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити , крім інших передбачених цією процесуальною нормою даних, і виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті ( частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч.3 ст.42 КПК України обвинувачений має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, адже право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення безпосередньо впливає на право обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Як вбачається з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

В обвинувальному акті, що міститься в кримінальному провадженні вказано, що ОСОБА_8 лише повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України.

Така вказівка в обвинувальному акті не містить формулювання обвинувачення висунутого ОСОБА_8 , що не відповідає положенням ст.291 КПК України, але суд під час підготовчого судового засідання не звернув уваги на такі порушення вимог Кримінального процесуального закону та призначив кримінальне провадження до розгляду, натомість як відсутність висунутого та сформульованого обвинувачення унеможливлює судовий розгляд, який відповідно до положень ст.337 КПК України здійснюється лише стосовно особи в межах висунутого їй обвинувачення.

Крім того згідно з п.9 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити дату та місце його складання та затвердження.

Між тим, як вбачається з обвинувального акта, він був затверджений прокурором 23.01.2012 року, тоді як злочин обвинуваченим вчинено 23.11.2012 року, а обвинувальний акт складений слідчим 23.01.2013 року.

Оскільки обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 має суттєві суперечності, то його не можна визнати належним процесуальним рішенням у розумінні ст.110 КПК України, оскільки він не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Із зазначеного слідує, що судом належним чином не перевірені всі обставини кримінального провадження, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції оскільки були допущені такі істотні порушення вимог КПК, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При цьому в порядку ч.2 ст.415 КПК України колегія суддів не вирішує питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність доказів застосування закону про кримінальну відповідальність та покарання, оскільки ці питання належить вирішити при новому розгляді справи судом першої інстанції, під час якого слід усунути вищезазначені порушення вимог кримінального процесуального закону, перевірити доводи, на які посилаються учасники процесу в своїх скаргах і постановити обґрунтоване рішення, яке б відповідало вимогам закону.

Оскільки на цей час ризики, передбачені ст.177 КПК України не відпали, а також той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово судимий, а також оголошувався у розшук, запобіжний захід щодо ОСОБА_8 тримання під вартою, слід продовжити на 60 днів починаючи з 09.12.2015 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 412 ч.1, 415 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 10.09.2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження в тому ж суді, в іншому складі суду, зі стадії підготовчого судового засідання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 тримання під вартою продовжити на 60 днів, починаючи з 09 грудня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: (три підписи)
З оригіналом згідно,

Суддя: ОСОБА_2