У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.05.2015 Справа №607/7673/15-к

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , представника скаржника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі скаргу ОСОБА_3 поданої в інтересах ОСОБА_4 про скасування постанови слідчого

в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області зі скаргою на постанову слідчого СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області про закриття кримінального провадження №0000381 від 18 лютого 2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. В обґрунтування скарги посилається на те, що постанова, яка винесена слідчим СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області без з`ясування всіх обставин, які мають значення для правильного прийняття рішення, слідчим не вжито всіх процесуальних заходів.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_3 скаргу підтримали з підстав викладених в ній та просили її задовольнити.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, а отже своїм правом на обґрунтування своєї позиції щодо скарги не скористалися, що не є перешкодою в розгляді скарги у силу ч.3 ст.306 КПК України.

Ч.1 ст.303 КПК України визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження. Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

В ст.284 КПК України чітко визначені підстави до закриття кримінального провадження. Згідно вимог п.1 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Судом встановлено, що слідчим СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області проводилося досудове розслідування по кримінальному провадженні №0000381 від 18 лютого 2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України за фактом того, що у ніч з 7 на 8 лютого 2015 року ОСОБА_5 перебуваючи у будинку АДРЕСА_1 , спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_4 .

Постановою слідчого СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області від 17.04.2015року, кримінальне провадження було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст.284 КПК України.

Розглянувши матеріали скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження №0000381 від 18 лютого 2015 року слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Ч.1 ст. 125 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження.

Закриваючи провадження згідно постанови від 17 квітня 2015 року слідчий виходив з того, що допитані ОСОБА_4 так ОСОБА_6 показали, що ОСОБА_5 жодного удару ОСОБА_4 не наніс, а лише схопив за волосся та потягнув назад, від чого вона впала на диван, а також вивернув ліву руку назад, в результаті чого вона впала на підлогу. Всі виявлені на тілі ОСОБА_4 тілесні ушкодження утворилися не в результаті нанесення ударів ОСОБА_5 , а внутрішньо-шкірні крововиливи на задній поверхні шиї утворилися в результаті натягування ланцюжка на шиї потерпілої, тобто з необережності, а за заподіяння легких тілесних ушкоджень з необережності кримінальна відповідальність не передбачена.

Слідчий суддя погоджується з таким висновком слідчого, оскільки як вбачається з протоколу допиту потерпілої ОСОБА_4 , вона показала, що ОСОБА_5 першим почав застосовувати до неї фізичну силу, проте відсутні покази про нанесення їй ударів. Вказані її покази підтверджуються також показами свідка ОСОБА_6 та висновком експерта №214 від 10.02.2014 року.

Тому, на думку слідчого судді, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що при проведенні досудового розслідування були ретельно перевірені обставини даного провадження, які відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, їм надано належну оцінку, досліджено та проаналізовано їх у сукупності, та відповідно до ст.284 КПК України прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

Що стосується доводів скаржника в скарзі, що слідчим не вирішено питання, та не прийнято процесуальне рішення щодо пограбування ОСОБА_5 потерпілої ОСОБА_4 , то слідчий зазначив, що в ході конфлікту ланцюжок випадково впав за диван, де його знайшла ОСОБА_6 та добровільно видала працівникам міліції.

Окрім того, досудове розслідування проводилося по кримінальному провадженню №0000381 від 18 лютого 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України за фактом того, що у ніч з 7 на 8 лютого 2015 року ОСОБА_5 перебуваючи у будинку АДРЕСА_1 , спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_4 . За фактом пограбування ОСОБА_4 відомості в ЄРДР не вносилися та відповідно слідчим по даному факту постанова про закриття кримінального провадження не приймалася.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.91,283,284,303,307,371,372 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в :
Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_7 від 17 квітня 2015 року про закриття кримінального провадження №0000381 від 18 лютого 2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення, безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1