Справа № 192/1683/15-к
Провадження № 1-кс/192/132/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"13" жовтня 2015 р. слідчий суддя Солонянського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
заявника (потерпілої у

кримінальному провадженні) ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне скаргу потерпілої по кримінальному провадженню - ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 09 жовтня 2015 року звернулася до суду в порядку ст. 303 КПК України зі скаргою на постанову слідчого СВ Солонянського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 11 серпня 2015 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000166 від 25 грудня 2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
На обґрунтування своєї скарги ОСОБА_3 посилається на те, що слідчий СВ Солонянського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області постановою від 11 серпня 2015 року закрив кримінальне провадження №0000166 від 25 грудня 2012 року на підставі відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України. Постанову вона отримала 05 вересня 2015 року та 07 вересня 2015 року направила на неї скаргу в прокуратуру Солонянського району прокурору ОСОБА_5 , а 05 жовтня отримала лист, згідно якого постанова не підлягає скасуванню.
Постанову слідчого вважає незаконною, винесеною за неповнотою досудового розслідування, невідповідності висновків слідчого, викладених у постанові, а також за істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, оскільки слідчий ОСОБА_4 виніс постанову про закриття кримінального провадження з посиланням на відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.367 КК України. Однак, такої підстави закриття кримінального провадження , як «відсутність в діяннях ознак кримінального правопорушення» КПК України не передбачено.
Слідчий в резолютивній частині постанови послався на п.2 ч.1 ст.284 КПК України, якою передбачає, що кримінальне провадження закривається у випадку, якщо встановлено відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Закон, який би визначав поняття і склад кримінального правопорушення, не прийнятий, а отже під складом кримінального правопорушення в п.2 ч.1 ст.284 КПК слід розуміти склад злочину. В теорії кримінального права склад злочину це сукупність встановлених в кримінальному законі юридичних ознак ( об`єктивних та суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне. Але слідчий не приводить жодної з цих ознак в мотивувальній частині постанови, а тому посилання на п.2 ч.1 ст.284 КПК України в резолютивній частині постанови є безпідставними.
ОСОБА_3 посилається на те, що в мотивувальній частині постанови слідчий зазначив, що сукупність пошкоджень спричинених їй внаслідок ДТП відносяться до легких тілесних ушкоджень. Проте, згідно висновку спеціаліста, судово-медичного експерта №2709 від 17.08.2011 року сукупність ушкоджень спричинених їх внаслідок ДТП відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Також ОСОБА_3 зазначає, що нею було пройдено множинну кількість хірургічних корекцій рубців з наступними фізіо-терапевтичними і косметологічними процедурами. На даний час рубці значних розмірів, виражені, помітні і самі по собі не зникнуть та істотно не змінять своєї властивості, тобто є невиправними, які понівечили її обличчя.
Вважає, що в порушення ст.2 КПК України, слідчий не забезпечив ефективного розслідування в кримінальному провадженні №0000166 від 25 грудня 2012 року. Проведене ним слідство не було ретельним, неупередженим, добросовісним, а слідчий допустив порушення процесуальних норм: не допитав ОСОБА_6 в якості свідка; не встановив місце знаходження другого учасника ДТП, а саме ОСОБА_6 ; не пред`явив статус другому учаснику ДТП, а саме ОСОБА_6 ; не виніс постанову про підозру другому учаснику ДТП, а саме ОСОБА_6 ; не притягнув до кримінальної відповідальності винуватця за вчинення вказаного злочину; не визнав цивільним відповідачем ТОВ «Авангард-Інвест», який на момент ДТП знаходився в трудових відносинах з ОСОБА_6 ; не наклав арешт на автомобіль «ГАЗ-33023 ЗНГ», державний номер « НОМЕР_1 », який є речовим доказом і т.д. Слідчий не вжив всіх можливих мір для отримання всіх наявних доказів, що мають відношення до події злочину, а також всіх необхідних дій.
ОСОБА_3 зазначає, що внаслідок бездіяльності слідчого вона терпить моральний та фізичний біль, так як її обличчя спотворене і постійно потребує курсу реабілітації. На протязі 4-х років слідчий ОСОБА_4 своєю бездіяльністю дає можливість винній стороні, ОСОБА_6 , який не однократно був засудженим, уникнути покарання.
Просить суд скасувати постанову слідчого СВ Слонянського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження №0000166 від 25 грудня 2012 року.
В судовому засіданні 13 жовтня 2015 року ОСОБА_3 подану нею скаргу підтримала, з підстав, викладених в скарзі, просила її задовольнити.
Прокурор та слідчий, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, а їх неявка відповідно до ст. 306 КПК України не перешкоджає розгляду справи. На підставі зазначеного слідчий суддя ухвалив здійснювати розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши думку ОСОБА_3 , вивчивши матеріали скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження №0000166, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 п.3 ст.303 КПК України під час досудового розслідування заявником, потерпілим можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
В судовому засіданні встановлено, що постановою від 11 серпня 2015 року слідчим Солонянського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 було закрито кримінальне провадження №0000166 від 25 грудня 2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.
На обґрунтування свого рішення про закриття кримінального провадження слідчий посилався на те, що в результаті ДТП, яке відбулося 15 липня 2011 року за участі водіїв ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , останній було заподіяно легкі тілесні ушкодження, а пасажири ОСОБА_8 та ОСОБА_9 також отримали легкі тілесні ушкодження.
При цьому слідчим зазначено, що в діях водіїв ОСОБА_10 та ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.
З такими висновками слідчого не можна погодитися з огляду на наступне.
В матеріалах кримінального провадження містяться висновки судово-медичної експертизи від 17 серпня 2011 року (т.1,а.с.5-7), від 17 листопада 2011 року (т.1,а.с.102-103), від 21 липня 2015 року (т.3,а.с.135-144) відповідно до яких ОСОБА_10 в результаті ДТП отримала тілесні ушкодження, які за своїм характером в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, а чи є рубці на її обличчі на даний час невиправними, то комісією експертів надано відповідь про те, що для цього необхідно обстежити безпосередньо ОСОБА_10 (т.3, а.с.144).
Відповідно до п. 2.1.8 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. N 6 судово-медичний експерт не кваліфікує ушкодження обличчя як знівечення, оскільки це поняття не є медичним. Він визначає вид ушкодження, його особливості і механізм утворення, встановлює, чи є це ушкодження виправним або невиправним. Під виправністю ушкодження належить розуміти значне зменшення вираженості патологічних змін (рубця, деформації, порушення міміки тощо), з часом чи під дією нехірургічних засобів. Коли ж для усунення необхідне оперативне втручання (косметична операція), то ушкодження обличчя вважається невиправним. Поняття знівечення - не медичне поняття, тому право кваліфікувати ушкодження обличчя як знівечення належить до компетенції слідчого та суду. Водночас не слідчий і суд, а судово-медичний експерт визначає вид ушкодження, його особливості, механізм утворення і встановлює, чи є це ушкодження виправним або невиправним. Коли ушкодження обличчя виправне, ступінь тяжкості його визначається виходячи з критеріїв, викладених у Правилах судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень; при невиправності нарівні із визначенням ступеня тяжкості ушкодження звичним порядком експерт зазначає, що ушкодження може бути розцінене як тяжке, якщо буде визнане таким, що знівечило обличчя.
Таким чином, слідчим під час прийняття постанови про закриття кримінального провадження не було вирішено питання щодо належності тілесних ушкоджень, які отримала ОСОБА_10 в результаті ДТП до виправних чи невиправних, а на підставі цього слідчим не було зроблено мотивованого висновку щодо належності таких тілесних ушкоджень до тяжких чи не належності їх до такого ступеню тяжкості.
Крім того, постанова слідчого про закриття кримінального провадження містить посилання про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України в діях як ОСОБА_10 , так і в діях ОСОБА_6 .
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно ч.ч.1 та 2, ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень п.4 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема і обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

У відповідності до ч.2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. При цьому, положеннями ст.92 КПК України регламентовано, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Слідчий суддя, дослідивши в судовому засіданні надані матеріали кримінального провадження №0000166, приходить до висновку, що постанова про закриття кримінального провадження від 11 серпня 2015 року прийнята передчасно, всупереч вимог п.2 ст.9 КПК України щодо обов`язку слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті обставини, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, оскільки перевіряючи обставини скоєння ДТП слідчим не було надано належної правової оцінки завданим тілесним ушкодженням, які отримала потерпіла, а також не був допитаний в якості свідка водій ОСОБА_6 , та не було проведено автотехнічну експертизу на підставі вихідних даних, отриманих з його пояснень.

При цьому в оскаржуваній постанові слідчим не зазначено підстав для висновку про те, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, а відсутність ОСОБА_6 за місцем його проживання та місцем його реєстрації не є підставою для закриття кримінального провадження.
Таким чином, судом не встановлено за яких обставин слідчий дійшов висновків про відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, слідчий суддя вважає, що перевірку проведено не об`єктивно.

Крім того, згідно витягу з ЄРДР (т.1,а.с.204) факт скоєння ДТП, яка відбулася 15 липня 2011 року, були кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, а слідчий закрив кримінальне провадження за ст. 286 КК України без зазначення частини статті КК України.
З урахуванням зазначеного, у слідчого судді є підстави вважати, що викладені в скарзі доводи є обґрунтованими, а закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України було проведено передчасно без врахування всіх зібраних в процесі проведення досудового слідства доказів та свідчить про недотримання при винесені постанови про закриття кримінального провадження, передбаченої ст.9 КПК України засади кримінального провадження, як законність, а саме: повне, всебічне та неупереджене дослідження обставин кримінального провадження та надання їм належної правової оцінки.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що зазначені у скарзі доводи ОСОБА_3 дають підстави для скасування постанови про закриття кримінального провадження, у зв`язку з чим зазначена скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.303-307, 318-380, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого СВ Солонянського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження задовольнити.
Постанову слідчого СВ Солонянського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 11 серпня 2015 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000166 від 25 грудня 2012 року, скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий: слідчий суддя