АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 599/1246/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/7/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 2 ст. 187 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Тернополі апеляційну скаргу прокурора прокуратури Тернопільської області ОСОБА_7 на вирок Зборівського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2015 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, студена 2 курсу Зборівського коледжу ТНТУ ім. І.Пулюя, не одруженого, не судимого,

визнанно винним за ч.2 ст. 187 КК України та засуджено, із застосуванням ст. 69 КК України, до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 2 роки, зобов`язавши його у відповідності до п.п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та навчання.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, студента 3 курсу Зборівського коледжу ТНТУ ім. І.Пулюя, не одруженого, не судимого,

визнано винним за ч.2 ст. 187 КК Україну та засуджено, із застосуванням ст. 69 КК України, до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 2 роки, зобов`язавши його у відповідності до п.п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу про зміну місця проживання та навчання.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, студента 1 курсу Зборівського коледжу ТНТУ ім. І.Пулюя, не судимого, депутатом не являється, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку немає,

визнано винним за ч.2 ст. 187 КК України та засуджено, із застосуванням ст. 69 КК України, до 2 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування призначеного покарання та встановити йому іспитовий строк 2 роки, зобов`язавши його у відповідності до п.п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти цей орган про зміну місця проживання та навчання.

Вироком суду вирішено питання щодо процесуальних витрати за проведення судових експертиз та щодо речових доказів.

Згідно вироку, обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 06 червня 2015 року близько 23 год. 30 хв. взявши 2 дерев`яні палиці і біту та одягнувши маски, що приховують їх обличчя, з метою недопущення свого викриття, підійшли до берегу ставу, який розташований в с. Красна Зборівського району Тернопільської області, де в цей час перебували потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Після чого, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , з корисливих мотивів, переслідуючи мету особистого збагачення за рахунок інших осіб, вчинили напад на потерпілих та почали наносити їм численні удари руками, ногами, деревяними палицями та бітою, по різних частинах тіла, внаслідок чого: ОСОБА_13 спричинили тілесні ушкодження у вигляді травматичного двобічного перелому нижньої щелепи зі зміщенням, синця у лівій навколо орбітальній ділянці, садна в ділянці перенісся, рани на слизовій оболонці нижньої губи, синців в ділянці лівого плеча та в ділянці правого стегна що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості; ОСОБА_12 спричинили тілесні ушкодження у вигляді, синця правої повіки, синця в ділянці спини справа, синця в ділянці грудної клітки зліва, синця в ділянці лівого стегна та садна в ділянці правого колінного суглобу, що є легкими тілесними ушкодженнями; ОСОБА_14 спричинили тілесні ушкодження у вигляді садна в правій тімяній ділянці голови, синця в лівій навколо орбітальній ділянці, двох синців в ділянці спини, садна в ділянці правої сідниці та синця в ділянці правої гомілки, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Надалі, користуючись тим, що від нанесених тілесних ушкоджень потерпілі ОСОБА_12 і ОСОБА_13 втратили свідомість на місці події та було подавлено волю потерпілого ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оглянувши одяг потерпілих, а також автомобіль марки «ВАЗ 2107» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), викрали їх особисте майно, а саме: у потерпілого ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 250 грн. та мобільний телефон марки «Лджі ікс l35», вартістю 1418,65 гри.; у потерпілого ОСОБА_13 мобільний телефон марки « Джіаю Джі2С», вартістю 2699 грн.; у потерпілого ОСОБА_14 мобільний телефон марки «Нокія 1280», вартістю 65 грн., автомобільний навігатор марки «Піонер», вартістю 402 гривень та золотий ланцюжок вагою 10 грам, вартістю 11 500 грн., чим спричинили матеріальну шкоду потерпілим, а саме: ОСОБА_12 на загальну суму 1 668,65 гривень, ОСОБА_13 на загальну суму 2 699 гривень та ОСОБА_14 на загальну суму 11 967 гривень.

Таким чином, ОСОБА_9 , спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 заволоділи вищевказаним чужим майном на загальну суму 16 334,65 гривень, після чого втекли з місця події.

В апеляційній скарзі прокурор прокуратури м. Тернополя ОСОБА_7 не оспорюючи фактичні обставини справи, які суд визнав доведеними, та кваліфікацію злочинних дій обвинувачених, вважає вирок Зборівського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2015 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 таким, що підлягє скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Просить вирок Зборівського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2015 року скасувати та ухвалити новий, яким призначити покарання ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України 3 роки позбавлення волі; ОСОБА_10 за ч. 2 ст.187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України 3 роки позбавлення волі; ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України 3 роки позбавлення волі.

Свої вимоги мотивує тим, що суд, призначаючи покарання, не дотримався вимог ст. 65 КК України, згідно якої покарання винній особі має бути призначене у межах санкції закону, за яким її визнано винною, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому призначене покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення особи, що вчинила злочин, та попередження нових злочинів.

Вважає, що суд, звільняючи обвинувачених від відбування покарання з випробування, в достатній мірі не врахував те, що вони вчинили злочин проти власності та здоров`я потерпілих, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, завдали значну матеріальну шкоду та спричинили тілесні ушкодження потерпілим.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просить її задовольнити; обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які в судових дебатах та останньому слові підтвердили факт повного визнання своєї вини у вчиненому, щирого каяття та відшкодування всіх заподіяних збитків потерпілим і тому просять залишити вирок суду першої інстанції без зміни; захисника ОСОБА_16 , яка вважає вирок суду щодо її підзахисних законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без зміни, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги прокурора; просить врахувати, що всі обвинувачені є особами молодого віку, повністю усвідомили вчинене ними, про що свідчить факт повного відшкодування шкоди і позиція потерпілих щодо обраного їм покарання; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, при встановлених обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені доказами, дослідженими судом в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який позитивно характеризується за місцем свого проживання та навчання і раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а також пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілим матеріальних та моральних збитків, у зв`язку з чим вони просили призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд врахував не тільки ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особу винного, який з малолітнього віку виховувався у неповній сім`ї у зв`язку із смертю батька, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання і раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а й пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілим матеріальних та моральних збитків, у зв`язку з чим вони також просили призначити йому покарання з іспитовим строком.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , місцевий суд врахував окрім ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення також особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання та навчання і раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а також пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, його другорядну роль у вчиненні злочину, за який його засуджено, добровільне відшкодування потерпілим матеріальних та моральних збитків.

Прийнявши до уваги вищевказані пом`якшуючі обставини, які, на думку колегії судів, суттєво зменшують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими злочину; за відсутності обставин, які обтяжують покарання; суд першої інстанції правильно застосував ст.69 КК України, призначивши їм основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті обвинувачення.

Окрім того, врахувавши їх молодий вік, зважаючи на думку потерпілих, які, не маючи жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинувачених, просили суд не позбавляти їх волі, а також виходячи з положень ст.50 КК України щодо мети покарання, місцевий суд, належно мотивувавши своє рішення, обґрунтовано також застосував ст.75 КК України, звільнивши ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від призначеного їм основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими.

Так, в апеляційній скарзі прокурор вказує на незаконність судового рішення, яке полягає в тому, що судом не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими злочину, обставини його вчинення та наслідки, які полягають у заподіянні потерпілим матеріальної шкоди та тілесних ушкоджень.

Разом з тим поза увагою прокурора залишився той факт, що обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повністю визнали свою вину в інкримінованому їм органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодились з кваліфікацією вчиненого ними діяння, а прокурор з потерпілими в судовому засіданні першої інстанції не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, що дало підставу суду визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались.

Окрім того, позиція потерпілих, висловлена ними під час судового розгляд кримінального провадження щодо оцінки вчиненого відносно них кримінального правопорушення в цілому, свідчить про адекватність відшкодування їм обвинуваченими спричиненої матеріальної та моральної шкоди і заподіяним тілесним ушкодження, а також про об`єктивність їх позиції щодо необхідності призначення покарання не пов`язаного з реальним позбавленням волі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Також колегія суддів вважає за необхідне врахувати, що, виходячи із змісту вироку, приводом до вчинення злочину послужив конфлікт між обвинуваченими та потерпілими, який виник між ними на побутовому ґрунті, і в подальшому спонукав обвинувачених до розбійного нападу.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що обране обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 судом першої інстанції покарання, є пропорційним переслідуваній державою меті покарання, закріпленій у ст.50 КК України, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів, що відповідає вимогам ст.65 КК України.

Твердження прокурора про надмірну м`якість покарання обраного судом обвинуваченим, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та безпідставне застосування ст.75 КК України є непереконливими, а тому підстав для скасування вироку з цих підстав, про що ставить питання прокурор, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Тернопільської області ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Зборівського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2015 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2