АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарях судового засідання: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
у кримінальному провадженні № 0003318, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.03.2014 року, по обвинуваченню
ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який був зареєстрований та проживає
по АДРЕСА_1 , -
у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
за участю сторони обвинувачення: прокурорів ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_11 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року ОСОБА_7 визнаний винним за ч.2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання за цим законом у виді позбавлення волі строком 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та на нього покладено виконання обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.
Згідно із вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 22 березня 2014 року приблизно о 02 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по вул. Курнатовського, 2 в м. Києві, діючи умисно, повторно, відкрито викрав з лівої руки потерпілого ОСОБА_12 гаманець, який матеріальної цінності не представляє, у якому знаходились грошові кошти в сумі 48 грн. 07 коп., спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму. Після цього ОСОБА_7 був затриманий ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 як умисне відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, кваліфіковані судом за ч.2 ст. 186 КК України.

Не оспорюючи фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості і постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.
На обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому не дотримані положення ст. 65, ч.2 ст. 50 КК України, бо обставина, яка визнана судом такою, що пом`якшує покарання, - щире каяття обвинуваченого, є необґрунтованою, надуманою та не дає підстав уважати, що обвинувачений зможе виправитися без ізоляції від суспільства.
Крім того, як зазначає апелянт, при призначенні покарання з випробуванням судом враховані лише обставини, які відносяться до загальної характеристики обвинуваченого і не дають підстав вважати, що виправлення і перевиховання особи можливе без ізоляції від суспільства, При цьому, суд першої інстанції залишив поза увагою і не врахував попередню судимість обвинуваченого, за якою він відбував реальне покарання, однак, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і через нетривалий проміжок часу після відбуття строку покарання продовжив вчиняти корисливі злочини, а також суд не врахував наявність обставин, що обтяжують покарання.
На думку апелянта, суд безпідставно дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, бо будь-яке покарання, призначене із застосуванням ст. 75 КК України є м`якшим порівняно з покаранням такого ж виду і розміру, яке належить відбувати реально.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і просила, її задовольнити, доводи обвинуваченого, який заперечував проти апеляційної скарги і просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, зазначаючи про своє щире каяття у скоєному, про стан свого здоров`я, про вжиті ним заходи спрямовані на зміну своєї суспільної поведінки, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і учасники судового провадження у такому випадку позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, перегляду в апеляційній інстанції підлягає лише рішення суду першої інстанції в частині, яка стосується призначення ОСОБА_7 покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, зокрема те, що викрадене майно повернуто потерпілому, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання зарекомендував себе з позитивної сторони, страждає на ряд хронічних тяжких захворювань.
Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав повне визнання вини та щире каяття обвинуваченого у вчиненому.
Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 дотримався вимог ст. 65 КК України і призначив обвинуваченому покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає санкції ч.2 ст. 186 КК України, а тому твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не дотримані вимоги ст. 65 КК України, є надуманими.
Врахувавши конкретні обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його стан здоров`я, ставлення до вчиненого ( вину визнав повністю, щиро каявся, викрадене майно повернуто), наявність пом`якшуючих обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків, і прийняв рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання відповідно до положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки при вирішенні цього питання судом першої інстанції були враховані обставини, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення діяння, обставини, безпосередньо пов`язані з вчиненням правопорушення, індивідуальні властивості особи: його, вік, стан здоров`я. Крім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції стало відомо про встановлення ОСОБА_7 інвалідності другої групи, а також про те, що він перебуває на реабілітації в Реабілітаційному християнському Центрі Міжнародного благодійного Фонду Наталії Підкопаєвої «Ерфольг», тобто обвинуваченим вживаються заходи для зміни своєї суспільної поведінки.

Випадки, коли суд апеляційної інстанції після скасування повністю або частково вироку суду першої інстанції ухвалює свій вирок, перелічені в ч.1 ст. 420 КПК України. Вказаний перелік є вичерпний і поширювальному тлумаченню не підлягає.
Зі змісту апеляційної скарги убачається, що прокурором ставиться питання про скасування вироку суду першої інстанції та постановлення вироку судом апеляційної інстанції з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Проте, апелянтом не оспорюється правильність кваліфікації дій обвинуваченого та вид і строк призначеного йому за вказаним законом про кримінальну відповідальність покарання позбавлення волі строком 5 років.
Таким чином, для скасування вироку суду першої інстанції і постановлення судом апеляційної інстанції нового вироку в зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання чи необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення, передбачені кримінальним процесуальним законом підстави, відсутні.

На думку апелянта, суд першої інстанції неправильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність, а саме положення ст. 75 КК України.
Разом з тим, цією нормою передбачена можливість звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, а не кримінальна відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

Відповідно до положень ч.1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано, в тому числі в зв`язку з необхідністю скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, якщо це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цієї підстави апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Проте, за вказаною підставою апеляційна скарга прокурором, потерпілим чи його представником не подавалася, а тому суд апеляційної інстанції не вправі скасувати вирок суду першої інстанції в частині неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на викладене, колегія суддів не убачає підстав для скасування вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку в порядку та з підстав, передбачених ст. 420 КПК України, а тому уважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

С У Д Д І:

________________ ________________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11кп/796/364/2016, Категорія КК: ч.2 ст. 186
Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_15
Доповідач ОСОБА_1