Єдиний унікальний номер 236/1650/14-к Номер провадження 11-кп/775/104/2015

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участю:

прокурора ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську Донецької області кримінальне провадження № 0000700 від 25.07.2014 року за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - старшого прокурора Краснолиманської міжрайонної прокуратури Донецької області ОСОБА_4 на вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 14.05.2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Дробишеве Краснолиманського району Донецької області, громадянку України, замужню, працюючу педагогом організатором та вчителем інформатики молодших класів Дробишевської школи, раніше не судиму, яка має на утриманні трьох малолітніх дітей, що зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1

виправдано за ст.213 ч.1 КК України у зв`язку із відсутністю в її діях складу злочину.

Скасовано арешт, накладений на майно, яке визнано речовими доказами у справі:

-1520 кг, 1580 кг, 6 380 кг брухту чорного металу, в тому числі ваги підлогові для зважування РП-500 ш 15м, які тимчасово вилучені з території домоволодіння що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , та переданого на зберігання ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_2 ;

-деформований металевий диск, блокнот рожевого кольору, жорсткий диск, що перебувають на зберіганні в Краснолиманському MB ГУМВС України в Донецькій області по квитанції №09/14, та зазначене майно повернуто ОСОБА_7 .

ВСТАНОВИЛА:

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що вона, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, в порушення вимог Закону України «Про металобрухт» від 05.05.1999 року, здійснювала операції (придбання, зберігання) з брухтом чорних металів без державної реєстрації при наступних обставинах: приблизно у 2011 році, точну дату встановити не представилося можливим, ОСОБА_7 у подвір`ї свого домоволодіння, яке належить їй на праві власності, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , організувала незаконний пункт прийому брухту чорних металів.

Таким чином, у період часу приблизно з 2011 року, встановити точну дату не представилось можливим, по 25.07.2014 року, ОСОБА_7 за вищезазначеною адресою, за допомогою професіональних ваг для металу РП-500 ш15м № 42198 зважувала та скуповувала брухт чорних металів у громадян, серед яких були ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , зберігала його на території свого подвір`я, раніш пристосованої для цього ділянки місцевості розміром 13 метрів у довжину та 11 у ширину, по АДРЕСА_1 , та у майбутньому мала намір перепродати брухт чорних металів за більш високою ціною.

Так, на початку червня місяця 2014 року ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 , придбала: у ОСОБА_12 непридатний метал, заржавілі болти, гайки, шурупи, вагою близько 60 кілограмів, заплативши йому взамін приблизно 70 гривень; в середині червня місяця 2014 року, у ОСОБА_10 приблизно 40 кг брухту чорних металів, що являє собою непридатні металеві труби для зливу води, заплативши йому взамін 53 гривні, а також 25.07.2014 року приблизно о 17 годині 00 хвилин знов за вищевказаною адресою придбала у ОСОБА_11 24 кг брухту чорних металів, що являє собою деформований металевий диск колеса вантажного автомобіля, заплативши йому взамін 26 гривень, даний металобрухт зберігала на території свого подвір`я за вищевказаною адресою, з метою подальшої реалізації його за більш високою ціною.

Виправдовуючи ОСОБА_7 за ч.1 ст.213 КК України за відсутністю в її діях складу злочину, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченої наданими стороною обвинувачення і дослідженими під час судового розгляду доказами не доведена і всі можливості збирання доказів вичерпані.

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку суду першої інстанції з ухваленням нового вироку, яким ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України та призначити їй покарання у вигляді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вважає вказаний вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження. В обґрунтування своєї апеляції зазначає, що в порушення вимог ст. 411 КПК України суд у вироку приводить вибірковий перелік доказів виходячи з явно захисної, виправдувальної позиції, надає однобоку оцінку доказам не аналізуючи їх у сукупності з іншими. Вважає, що органом досудового розслідування належним чином доведений факт перебування незаконного пункту прийому металобрухту за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що це підтверджується: протоколами огляду місця події та фототаблицями до них; показаннями свідків; свідоцтвом про право на спадщину; інформацією виконавчого комітету Краснолиманської міської ради, проте, ухвалюючи виправдувальний вирок суд обмежився перерахуванням наведених доказів обвинувачення, не надавши їм належної оцінки. Крім того зазначає, що в порушення п.1 ч.3 ст.374 КПК України суд, виносячи виправдувальний вирок не зазначив мотивів, з яких він відкидає докази обвинувачення, приймає докази захисту та взагалі не надає ніякої оцінки показанням свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , не мотивує чому не бере до уваги їх показання щодо здачі ними саме обвинуваченій ОСОБА_7 брухту чорного металу. Вказує, що з вироку суду так і не зрозуміло, чи вважає він доведеним факт функціонування за місцем мешкання обвинуваченої незаконного пункту прийому металобрухту. Вважає, що висновки суду щодо недоведеності факту приймання ОСОБА_7 брухту чорного металу за місцем її мешкання ґрунтуються лише на показаннях самої обвинуваченої, її рідної матері ОСОБА_13 та чоловіка обвинуваченої, з яким вони мешкають спільним побутом - ОСОБА_14 . Звертає увагу суду на те, що висновки суду щодо відсутності в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КПК України не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, суд не зазначив мотивів з яких він не взяв до уваги докази обвинувачення, а самі висновки викладені у вироку є суперечливими та непослідовними, їх аналіз свідчить про необ`єктивну, упереджену позицію суду, спрямовану на виправдування обвинуваченої.

ОСОБА_7 з доводами апеляційної скарги не погодилася, суду показала, що вона не здійснювала операцій з брухтом чорних металів, оскільки металом займався її чоловік і метал вони використовували для ремонту та будівництва свого домоволодіння протягом десяти років та на території селища як благодійний внесок.

Провівши по кримінальному провадженню апеляційний розгляд у відповідності з вимогами ст. 405 КПК України, заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи своєї апеляції, наполягав на її задоволенні, просив вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок у справі, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню та ухваленню нового вироку з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінених судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви його ухвалення.

Вказані вимоги кримінально-процесуального закону при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 суд не виконав.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновки про виправдання ОСОБА_7 дійшов до висновку, що вина обвинуваченої наданими стороною обвинувачення і дослідженими під час судового розгляду доказами не доведена і всі можливості збирання доказів вичерпані.

Проте, такий висновок суду не відповідає вимогам кримінально-процесуального закону.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Судом взагалі не мотивовано, чому він не прийняв до уваги такі докази вини обвинуваченої як показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , протоколи огляду місця події від 25.07.2014р., 26.07.2014р., 30.07.2014р. з фототаблицями до цих протоколів, протокол огляду від 28.08.2014 р. З вироку суду взагалі не вбачається, на підставі яких доказів зроблено висновок про невинуватість ОСОБА_7 .

Висновки суду щодо недоведеності факту приймання ОСОБА_7 брухту чорного металу за місцем її мешкання ґрунтуються на показаннях самої обвинуваченої, її рідної матері ОСОБА_13 та чоловіка обвинуваченої ОСОБА_14 .

Надаючи перевагу показанням наведених осіб захисту, суд не надав оцінку іншим доказам обвинувачення.

Так, в мотивувальній частині вироку суд зазначає, що обвинувачення ОСОБА_7 в організації пункту прийому брухту чорного металу в 2011 році не знайшло свого підтвердження, оскільки право власності на будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 було зареєстровано лише 18.12.2012 року. Вказані виводи є неспроможними та знаходяться в протиріччі з нормам ЦК України, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 зареєстрована та постійно проживає за вказаною адресою з 2005 року (т.1 а.с.164), після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , саме вона стала його спадкоємицею з моменту відкриття спадщини, тобто з часу смерті батька (т.1 а.с.166-167, ст. 1220,1268,1279 Цивільного кодексу України). Сам факт отримання свідоцтва про право на спадщину за законом 18.12.2012 року не свідчить про неможливість до цього здійснювати на подвір`ї домоволодіння операцій з металобрухтом.

Крім того, суд ставить під сумнів загальну масу вилученого металобрухту через його зважування на вагах без надання відповідного сертифікату про їх повірку. Разом з тим, металобрухт зважувався в присутності обвинуваченої, понятих, питання про вагу вилученого металу ніким не оспорювалось.

У вироку суд також підвергає сумніву якість металу, а саме чи є він придатним для використання, вказує на відсутність висновку відповідного фахівця.

Цей висновок суперечить наведеному судом визначенню терміну «металобрухт», закріплений у ст. 1 Закону України «Про металобрухт», з якого випливає, що металобрухт це непридатні для прямого використання вироби або частина виробів, які за рішенням власника втратили експлуатаційну цінність. З показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 вбачається, що вони здавали непридатній для використання брухт металу.

Крім того, колегія суддів вважає, що фототаблиці до протоколів огляду місця події належним чином ілюструють кількісні та якісні характеристики металу, що надає можливість класифікувати його саме як металобрухт.

У вироку необґрунтовано вказано про долучення до протоколу огляду місця події від 30.07.2014 року фототаблиці від 30.01.2014р., оскільки в самій таблиці до цього протоколу допущено технічну помилку (підписано лише одне фото помилковою датою), інші фото підписані правильно.

Безпідставним є висновок суду першої інстанції про неможливість взяття до уваги показань свідка ОСОБА_11 через те, що він не з`явився в суд на додатковий допит, що на думку суду першої інстанції свідчить про сумніви, які він тлумачить на користь обвинуваченої. Разом з тим, даний свідок був допитаний судом першої інстанції та підтвердив, що саме ОСОБА_7 придбала у нього пошкоджений металевий диск, який зважила на напільних вагах, після чого віддала йому приблизно 25 гривень. Будь-яких підстав для обмови обвинуваченої свідком судом не встановлено.

Посилаючись на показання свідка ОСОБА_15 , який підтвердив, що взимку 2012 р. та навесні 2013 р. він здавав метал по АДРЕСА_1 , за що йому заплатили десь 30 та 100 грн., але це була не ОСОБА_7 , суд першої інстанції зробив висновок про непричетність обвинуваченої до інкримінованого їй кримінального правопорушення. Але, суд зробив невірній висновок, оскільки його показання підтверджують розташування за вказаною адресою пункту прийому металобрухту.

Сукупність досліджених судом першої інстанції доказів у справі давала достатні підстави для висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, обвинувачення у вчиненні якого було пред`явлено їй органом досудового розслідування.

Таким чином, дослідивши з достатньою повнотою обставини і докази, надані суду сторонами, суд першої інстанції дав їм неправильну оцінку, внаслідок чого безпідставно ОСОБА_7 виправдано за ст.213 ч.1 КК України у зв`язку із відсутністю в її діях складу злочину.

Враховуючи викладене, колегія судді приходить до висновку, що виправдувальний вирок підлягає скасуванню внаслідок його необґрунтованості.

Розглянувши кримінальне провадження в апеляційному порядку, апеляційний суд встановив:

ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, в порушення вимог Закону України Про металобрухт від 05.05.1999 року, здійснювала операції (придбання, зберігання) з брухтом чорних металів без державної реєстрації при наступних обставинах: приблизно у 2011 року, точну дату встановити не представилося можливим, ОСОБА_7 у подвір`ї свого домоволодіння, яке належить їй на праві власності, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , організувала незаконний пункт прийому брухту чорних металів.

Таким чином, у період часу приблизно з 2011 року, встановити точну дату не представилось можливим, по 25.07.2014 року, ОСОБА_7 за вищезазначеною адресою, за допомогою професіональних ваг для металу РП-500 ш15м № 42198 зважувала та скуповувала брухт чорних металів у громадян, серед яких були ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , зберігала його на території свого подвір"я, раніш пристосованої для цього ділянки місцевості розміром 13 метрів у довжину та 11 метрів у ширину, по АДРЕСА_1 , та у майбутньому мала намір перепродати брухт чорних металів за більш високою ціною.

Так, на початку червня 2014 року ОСОБА_7 знаходячись за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 , придбала: в середині червня 2014 року, у ОСОБА_10 приблизно 40 кг брухту чорних металів, що являє собою непридатні металеві труби для зливу води, заплативши йому взамін 53 гривні, а також 25.07.2014 року приблизно о 17 годині 00 хвилин знов за вищевказаною адресою придбала у ОСОБА_11 24 кг брухту чорних металів, що являє собою деформований металевий диск вантажного колеса автомобіля, заплативши йому взамін 26 гривень, даний металобрухт зберігала на території свого подвір`я за вищевказаною адресою, з метою подальшої реалізації його за більш високою ціною.

Вина обвинуваченої повністю доведена наданими стороною обвинувачення і дослідженими під час судового розгляду доказами:

- протоколом огляду місця події від 25.07.2014 року - території подвір`я за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено брухт чорного металу, що складувався на ділянці площею 13 х 11 метрів, висотою груди 2,1 метри, а також фототаблицею до протоколу огляду, на якій видно, що груда металу являє собою сукупність непридатних для цільового використання металевих предметів, які відповідно до зовнішнього вигляду (сквозна корозія, суттєва деформація та інше) втратили експлуатаційну цінність. Крім того, наявність напільних вагів, розташованих в безпосередній близькості до груди металобрухту, на яких зафіксовано наявність пилу, стружки іржи, та дрібних частин металу жовтого кольору, свідчить про використання їх саме для зважування брухту металу (т. 1 а.с. 28-37). Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 підтвердили, що металобрухт, який вони здавали звішували на великих вагах і на подвір`ї домоволодіння було багато металу. Не заперечувала факту звішування металу на вагах і свідок ОСОБА_13 матір обвинуваченої. Вказане свідчить про використання напільних вагів саме для зважування при прийомі металобрухту та спростовує показання ОСОБА_7 , що вони використовувались для побутових цілій;

- протоколами огляду місця події від 25, 26 та 30 липня 2014 року, якими зафіксовано факт огляду, вилучення та зважування брухту чорного металу, в тому числі деформованого металевого диску вантажного колеса, вилученого з території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Маса вилученого металу склала 1,520 та 6,380 тонн відповідно ( т.1, а.с.28-31, 52-53, 112-119);

- фототаблицями до протоколів огляду місця події від 25, 26 та 30 липня 2014 року, на яких видно кількість металу та його якісний склад: найрізноманітніші металеві, не придатні для використання за призначенням предмети побуту, деформовані (знищені корозією) труби, діряві каструлі, карита та інше (т.1, а.с. 33-37, 54-58,120-123);

- протоколом огляду предмету від 28.08.2014 р. з фототаблицею до нього, згідно до якого були оглянути напільні ваги РП-500 ш15м № НОМЕР_1 , вилучені 29.07.2014 р. під час обшуку з подвір`я по АДРЕСА_1 , в ході якого в присутності понятих була перевірена та підтверджена їх справність з допомогою гирі в 32 кг (т.1. а.с.214-215);

- показаннями в суді свідка ОСОБА_16 , який підтвердив, що в якості понятого приймав участь у перевірці вагів, які після зваження гирі 32 кг показали точне значення;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який суду пояснив, що 25.07.2014 року увечері приїхав до свого знайомого у с. Дробишеве, де зі слів мешканців села йому стало відомо про функціонування пункту прийому брухту чорного металу по АДРЕСА_1 , куди він вирушив та здав непридатний для використання металевий диск, який був зважений жінкою на напільних вагах, після чого вона віддала йому приблизно 25 гривень. В судовому засіданні ОСОБА_11 вказав на обвинувачену ОСОБА_7 , як на особу, яка прийняла у нього метал;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який підтвердив, що здавав ОСОБА_7 влітку 2014 року металеві труби. Крім того, 25.07.2014 приїхав до ОСОБА_7 з метою здачі швелеру та арматури, але на території домоволодіння проводився огляд. Працівники міліції допитували його. Він пояснив, що йому відомо про функціонування пункту прийому металу в АДРЕСА_1 ;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який пояснив що, йому відомо про знаходження пункту прийому металу за адресою: АДРЕСА_1 , де він здавав приблизно 40 кг непридатних для використання запчастин до автомобіля. Скільки йому за це заплатили він не пам`ятає;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , який підтвердив, що взимку 2012 р. та навесні 2013 р. він здавав метал по АДРЕСА_1 , за що йому заплатили десь 30 та 100 грн., що підтверджує розташування за вказаною адресою пункту прийому металобрухту;

- показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які були присутні при огляді та описи місця події;

- показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які показали, що на протязі двох годин в серпні 2014 року грузили з подвір`я обвинуваченої металобрухт на Камаз;

- ксерокопією паспорту та довідкою селищної ради, з яких вбачається, що ОСОБА_7 постійно проживає за по АДРЕСА_1 з 10.02.2005 року з чоловіком та дітьми (т.1 а.с.164,175);

- свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВІВ № 151367 від 18.12.2012 року, відповідно до якого після смерті батька 19.04.2010 року ОСОБА_7 є власницею домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.166-167);

- довідкою виконавчого комітету Краснолиманської міської ради, відповідно до якої за адресою: АДРЕСА_1 пункту прийому брухту чорного металу не зареєстровано (т.1 а.с.183).

За таких обставин апеляційний суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 213 ч.1 КК України, повністю доведена наданими стороною обвинувачення і дослідженими під час судового розгляду доказами.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, що виразилися у здійсненні операцій з брухтом чорних металів без державної реєстрації, організації незаконного пункту прийому та схову металобрухту, скоїла кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 213 КК України.

Апеляційний суд вважає за необхідним виключити із обвинувачення ОСОБА_7 епізод придбання обвинуваченої у ОСОБА_12 металобрухту, оскільки він в суді показав, що здав приблизно 40 кг непридатних для використання запчастин для автомобілю на вул. Чапаєва в с. Дробишеве, не обвинуваченої, а жінці набагато старше за неї. Але, його показання підверджують розташування за вказаною адресою пункту прийому металобрухту.

Судом першої інстанції у вироку також вказано на невідповідність обвинувачення диспозиції ч.1 ст. 213 КК України, що є помилковим.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення за ч.1 ст. 213 КК України в редакції закону від 15.11.2011 року, діючого на час скоєнні кримінального правопорушення, яка передбачає відповідальність за здійсненні операцій з брухтом чорних металів без державної реєстрації, організації незаконного пункту прийому та схову металобрухту.

На час розгляду провадження в суді діє редакція ч.1 ст.213 КК України від 12.02.2015 року, яка передбачає відповідальність, в тому числі, за здійснення прийому брухту кольорових і чорних металів фізичними особами та за організацію незаконних пунктів прийому,схову та збуту металобрухту.

Аналіз зазначених редакцій диспозицій вказаної норми вказує, що нова редакція розширює підстави притягнення до кримінальної відповідальності для фізичних осіб, які порушують порядок здійснення операцій з металобрухтом.

Тому, на думку колегії суддів, відповідно до вимог ч.2 ст.5 КК України, при юридичної кваліфікації дій ОСОБА_7 та призначення покарання необхідно додержуватися диспозиції ч.1 ст.213 КК України в редакції 15.11.2011 року, оскільки нова редакція погіршує становище особи.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин повинно бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, особу винної, яка раніше не судима, одружена, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, працює, добре характеризується за місцем проживання, займається благодійною діяльністю.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, апеляційний суд не вбачає.

Колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу в мінімальних межах санкції ч.1 ст.213 КК України, яка діяла на час скоєння злочину, вважаючи, що саме таке покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям його призначення, і буде необхідним та достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405,407,409,420,370,373,374 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - старшого прокурора Краснолиманської міжрайонної прокуратури Донецької області ОСОБА_4 задовольнити частково.

Виправдувальний вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 14.05.2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок.

ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України та призначити їй покарання у вигляді штрафу в розмірі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Речові докази по справі:

-1520 кг , 1580 кг, 6 380 кг брухту чорного металу, в тому числі ваги підлогові для зважування РП-500 ш15м, деформований металевий диск, які тимчасово вилучені з території домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , та переданого на зберігання ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_2 - конфіскувати;

- блокнот рожевого кольору, жорсткий диск, що перебувають на зберіганні в Краснолиманському МВ ГУМВС України в Донецькій області по квитанції №09/14 повернути ОСОБА_7 .

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок суду може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

Самойленко