АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

слідчого ОСОБА_7

власника майна ОСОБА_8

представника власника майна адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року про накладення заборони на розпорядження нерухомим майном, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року було накладено заборону на розпорядження майном - квартирою розташованою за адресою: АДРЕСА_1 . Свою ухвалу слідчий суддя мотивував тим, що в провадженні СУ ГУ МВС України знаходиться кримінальне провадження № 0000653 від 07.07.2015 року за ознакою складу злочину, передбаченого ч. 2. ст. 190 КК України. Згідно з матеріалами наданого слідчим клопотання, в період з березня по червень 2015 р. невстановлені особи шляхом обману та використання підроблених документів - свідоцтва про право власності на житло виданого АТ «Дніпропетровський трубний завод» від 10.12.1999р. незаконно заволоділи нерухомим майном, а саме: квартирою АДРЕСА_2 , чим завдано значної шкоди потерпілій ОСОБА_10 .
Не погодившись з цією ухвалою, 31.07.2015 року ОСОБА_8 подав на неї апеляційну скаргу, у якій просить апеляційний суд: - поновити йому пропущений ним з поважної причини строк для подання апеляційної скарги, так як копію оскаржуваної ухвали він одержав тільки 27.07.2015 року; - скасувати ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року, якою накладено заборону на розпорядження належною йому квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .
Обґрунтовує свою апеляцію ОСОБА_8 тим, що:

- вказана вище квартира була придбана ним 27.03.2015 року на підставі договору купівлі- продажу;
- задовольняючи дане клопотання старшого слідчого, внесене в межах кримінального провадження № 0000653, слідчий суддя, передчасно та помилково дійшов до висновку, що на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_8 , необхідно накласти арешт з метою відшкодування начебто спричинених державі збитків та забезпечення можливих у майбутньому цивільних позовів, але ухвала суду не містить жодного посилання суду на будь - які дані про причетність теперішнього власника майна - ОСОБА_11 до вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України;
- відповідно до ч.2 ст.170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України, але при винесені ухвали судом не було взагалі встановлено, хто є власником спірної квартири на сьогоднішній день, яке відношення він має до зазначеного в ухвалі правопорушення, якими доказами підтверджується підробність документів на квартиру - свідоцтва про право власності на житло виданого АТ «Дніпропетровський трубний завод» від 10.12.1999р. Ухвала не містить жодного доказу, що вказані документи є підробленими, окрім слів слідчого викладених у клопотанні, ухвала не містить посилання на експертизу, інші докази які могли б свідчити про факт підроблення вказаних у ухвалі документів;-
- йому не повідомлялося про підозру, він не є обвинуваченим, та не є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану суспільно небезпечним діянням, також до ОСОБА_8 на сьогоднішній день не заявлено цивільний позов. Жодним доказом слідчий не доводить зв`язок ОСОБА_8 із ймовірними зловмисниками, нанесеними державі збитками тощо.
Звертає увагу суду, що статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Заслухавши: доповідь судді апеляційного суду; власника майна ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; думку прокурора та слідчого, які вважали ухвалу слідчого судді законною та обгрунтованою і, підтримавши клопотання слідчого, подане до суду першої інстанції, просили суд залишити ухвалу слідчого судді без змін, - дослідивши надані матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_8 підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу ст. 170 КПК України, - арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченою або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

З матеріалів клопотання вбачається, що 15 липня 2015 року слідчий за погодженням із прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із клопотанням про накладення заборони на використання та розпорядження нерухомим майном квартирою АДРЕСА_2 . У клопотанні слідчий вказує на те, що в його провадженні знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000653 від 07.07.2015 року за фактом шахрайських дій з нерухомим майном, згідно з якими встановлено, що в період з березня по червень 2015 р. невстановлені особи (???) шляхом обману та використання підроблених документів - свідоцтва про право власності на житло виданого АТ «Дніпропетровський трубний завод» від 10.12.1999 р., незаконно заволоділи нерухомим майном, а саме: квартирою АДРЕСА_2 , чим завдали значної шкоди потерпілій ОСОБА_10 .
На підставі викладеного, з метою встановлення всіх обставин скоєного кримінального правопорушення невстановленими особами, злочинні дії яких були направлені на незаконне відчуження вищевказаного нерухомого майна, слідчий прохає заборонити розпоряджатися даним майном, яке є предметом кримінального правопорушення та відповідає критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України, а також з метою забезпечення цивільного позову, повернення незаконно здобутого майна законним власникам та попередити можливість втрати або продажу зазначеного майна іншим особам і перешкоджання у кримінальному проваджені.
В ухвалі слідчого судді вказується на те, що оскільки зазначене майно не належить підозрюваному, обвинуваченому, слідчий суддя вважає за необхідне на підставі ч. 4 ст. 170 КПК України прийняти рішення про заборону розпоряджатися таким майном, оскільки є достатні підстави вважати, що невжиття заходів з необтяження майна може призвести у майбутньому до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
З вказаним висновком колегія суддів не може погодитись, оскільки суд не звернув увагу, що в порушення вимог ст. 214 К ПК України, ніякі відомості стосовно власника майна ОСОБА_8 до ЄРДР не внесено, ніякої попередньої кваліфікації його діям не дано. А в силу ст. 214 ч. 2 КПК України, - досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий суддя або суд під час досудового слідства накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Арешт може бути накладеним на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову. В силу ж ч.5 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до (1) зникнення, (2)втрати або (3)пошкодження відповідного майна або (4) настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до ст. 171 КПК України із клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням із прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна:

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, що підтверджують право власності на майно, що

належить арештувати.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У клопотанні цивільного позивача, слідчого, прокурора про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, іншої особи для забезпечення цивільного позову повинно бути зазначено:

1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Колегія суддів, дослідивши матеріали за клопотанням, а також надані апеляційному суду матеріали кримінального провадження, вважає, що як слідчим, так і слідчим суддею не були дотримані вимоги ст. ст. 17, 170, 171, 214 КПК України при його внесенні та розгляді.

Крім того, колегія суддів вважає, що як слідчим, так і слідчим суддею не враховано, що у кримінальному провадженні, яке 07.07.2015 року внесене до ЄРДР за № 0000653 про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ст. 190 ч.2 КК України, власник майна ОСОБА_8 не є підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Відомості про внесення до ЄРДР про кримінальні правопорушення відносно ОСОБА_8 відсутні. В судовому засіданні колегія суддів також встановила, що до звернення до суду з клопотанням про арешт рахунків підозра йому не оголошувалась. За думкою колегії суддів накладення арешту на квртиру із мотивів, викладених як у клопотанні, так і в ухвалі слідчого судді, не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм КПК України, так як у матеріалах за клопотанням і у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про те, що кримінальним правопорушенням кому-небудь завдана якась шкода, а також дані про те, що ОСОБА_10 має права на квартиру та що по справі заявлявся цивільний позов.

Погоджуючи клопотання слідчого, прокурор не врахував те, що у ньому не зазначено точний розмір розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а вказано тільки що вартість квартири на 27.03.2015 року складала приблизно (????) 149 463 гривні; не міститься посилань на докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди саме ОСОБА_8 , що свідчить про недотримання слідчим і прокурором вимог ст. 171 КПК України.

Необгрунтованим та таким, що не відповідає матеріалам як судового, так і кримінального провадження є і висновок слідчого судді про те, що є достатні підстави вважати, що невжиття заходів з необтяження майна може призвести у майбутньому до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Яким чином може зникнути, бути втраченою, або пошкодженою квартира, або які можуть настати наслідки, що перешкодять кримінальному проваджею, слідчий суддя не вказав. В клопотання слідчого говориться про те, що заборону необхідно накласти з метою забезпечення цивільного позову, повернення незаконно здобутого майна законним власникам та попередити можливість втрати або продажу зазначеного майна іншим особам і перешкоджання у кримінальному проваджені. Але: позов по справі не заявлено; хто є на даний момент законним власником, ні слідчий ні слідчий суддя не вказали та доказів про це не надали. В матеріалах справи є тільки: копія свідоцтва про право власності на спірну квартиру ОСОБА_12 без жодного доказу його підробки (висновку експерта); копія нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири, згідно з яким квартира на даний момент належить ОСОБА_8 ; та протокол допиту ОСОБА_10 від 14.07.2015 року, згідно з яким вона стверджує, що є племінницею померлого ОСОБА_13 і має право на квартиру, як спадкоємиця. Більше ніяких доказів в матеріалах, наданих слідчому судді, немає, а інформація з реєстру речових правна нерухоме майно про квартиру АДРЕСА_3 (а.п. 10-13) ніякого відношення до даного питання не має.
В судовому засіданні ОСОБА_8 пояснив, що працює ріелтором та придбав спірну квартиру за договором купівлі-продажу для подальшого її перепродажу, що є предметом його роботи. Жодного доказу про те, що ОСОБА_8 не є добросовісним набувачем права власності на квартиру, слідчому судді не надано. Яким чином подальша зміна власника квартири ( яка може бути визнана рішенням суду недійсною) може перешкоджати кримінальному провадженню, ні слідчий, ні слідчий суддя не вказали.
Виходячи з наведеного вище, колегія суддів вважає, що посилання ОСОБА_8 в апеляції на ст. 41 Конституції України та на статті 316, 317, 319, 321 ЦК України щодо непорушності права власності у даному випадку є цілком справедливими та обгрунтованими.
Таким чином колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість ухвали суду від 15.07.2015 року. У підтвердження вказаного висновку слідчий суддя у судовому рішенні не посилається на норми КПК України, передбачені ст.ст. 170-173, а підстави для заборони відчудження майна взагалі не вказані.

Відповідно до ст. ст. 409 - 410 КПК України, - неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, тягнуть скасування судового рішення, а з урахуванням вимог ст. 407 цього Кодексу - зі скасуванням ухвали слідчого судді й постановленням нової ухвали.

Отже, з наведеного витікає, що слідчим суддею не були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при прийнятті рішення про накладення заборони на відчудження квартири.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, яку подав ОСОБА_8 , підлягає задоволенню, оскільки слідчим суддею постановлено судове рішення, яке не може бути визнане законним та обґрунтованим, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення заборони на відчудження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , слід відмовити.

Стосовно поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів вважає, що у зв`язку з відсутністю в матеріалах судового та досудового провадження документів про отримання ОСОБА_8 копії оскаржуваної ухвали раніше ніж 27.07.2015 року, а апеляційна скарга подана ним до апеляційного суду 31.07.2015 року, - цей строк не вважається пропущеним, а тому і не підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 170-174, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року про накладення заборони на розпорядження нерухомим майном: квартиру АДРЕСА_2 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУМВС України у Дніпропетровській області про заборону на розпорядження нерухомим майном - квартирою АДРЕСА_2 , - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

--------------- ------------------ --------------

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4