Ухвала
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у судовому засіданні у м. Києві 28 грудня 2015 року касаційну скаргу прокурора на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 15 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и л а:

у касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Виходячи з положень ст. 429 КПК України касаційна скарга має відповідати вимогам, визначеним ст. 427 цього Кодексу, відповідно до яких у касаційній скарзі зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; прізвище, ім`я, по батькові (найменування), поштова адреса особи, яка подає касаційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є, судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції; перелік матеріалів, які додаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Однак, прокурор вказаних вимог процесуального закону не дотримався.
Так, прокурор у касаційній скарзі, вказуючи на істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, як на підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, належного обґрунтування вказаної позиції не наводить, а по суті, посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду,що з огляду на положення ст.ст. 433, 438 КПК України не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Крім того, вимоги прокурора до касаційного суду не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України, оскільки призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції після скасування вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду не входить до повноважень суду касаційної інстанції.
Також, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України прокурор у скарзі не зазначає чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:

касаційну скаргу прокурора вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 15 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ОСОБА_2 ___________ ОСОБА_3 _______________ ОСОБА_1