Номер провадження: 11-кп/785/1511/15
Номер справи місцевого суду: 520/9449/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.12.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданню в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , на вирок Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2015 року, по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за №0002004 від 29.05.2014 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка Тернопольскої області, Бучацького району, с. Костильники, громадянка України, одружена, маюча на утриманні малолітню дитину 2007 р.н., освіта вища, працює спеціалістом ВВББОЗ у Управлінні пенсійного фонду у Київському районі м. Одеси, зареєстрована та мешкаюча за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджена за ст. 286 ч. 1 КК України до штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 залишений без розгляду ,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_8 засуджена за те, що 28 травня 2014 року, о 14.00 год., керуючи технічно справним автомобілем, легковим універсалом «MITSUBISHI PAJERO SPORT», р/н НОМЕР_1 , по вул. Фонтанська дорога в м.Одесі, з боку провулка Клубничного в напрямку вул. Адміральський проспект, у районі будинку № 14, виконуючи маневр лівого повороту з метою заїзду до подвір`я вищевказаного будинку, знаходячись на смузі зустрічного руху, допустила порушення вимог п.2.3 п/п "б", п.10.1 Правил дорожнього руху, яке виявилося в тому, що вона не була уважною, не врахувала дорожню обстановку, не переконалася у відсутності небезпеки для інших учасників дорожнього руху, та в місці, де на проїжджій частині нанесена дорожня горизонтальна розмітка 1.3. - подвійна суцільна лінія, яку перетинати заборонено, почала виконувати маневр лівого повороту, внаслідок чого скоїла зіткнення з передньою частиною мотоцикла «HONDA CB 600D» без бокового причепу, р/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався пряморуч зустрічному напрямку по своїй смузі.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а потерпілому ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи №1708 від 21.07.201 року, заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , просить вирок суду скасувати та виправдати ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, суд розглянув кримінальне провадження неповно та однобічно, так як не взяв до уваги те, що ОСОБА_8 скоїла порушення п. 11.4 ПДР, а саме виїзд на призначений для зустрічного руху бік дороги, що тягне адміністративну відповідальність Однак, потерпілий ОСОБА_11 порушив п.п. 10.1., 12.1., 12.3. ПДР, так як перед зіткненням, перебуваючі у правій смузі дороги, побачив автомобіль ОСОБА_8 на відстані 10 м, після чого скерував свій мотоцикл в ліву смугу дороги, при цьому розігнавши його до швидкості 42 км/год., внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів, тобто скоїв злочин, передбачений ст. 286 ч. 1 КК України.
Також захисник в апеляційній скарзі зазначає, що суд необґрунтовано визнав протокол огляду місця ДТП від 28.05.2014 р., як допустимий доказ, так як протокол підписаний понятим ОСОБА_12 , який у судовому засіданніпояснив, що є другом потерпілого. Цей протокол також підписаний понятим ОСОБА_13 , який ніколи не проживав за вказаною в протоколі адресою. Підписи від імені ОСОБА_13 на усіх аркушах протоколу різняться, що може вказувати на їх підробку.
Крім того, в апеляційній скарзі захисник вказує на те, що суд безпідставно взяв до уваги показання свідка ОСОБА_14 , оскільки її показанням не підтверджуються жодними доказами по справі.
Заслухавши доповідача, захисника та обвинувачену, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вина обвинуваченої ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, встановлена судом першої інстанції на підставі доказів, досліджених в судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку.

Так, потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що в зазначеній дорожній обстановці рухався по проїзної частині вул. Фонтанська дорога в м. Одесі, почав перестроювання на ліву смугу попутного напрямку, так як у правій смузі був припаркований легковий автомобіль, однак раптово побачив, як автомобіль «MITSUBISHI PAJERO SPORT», р/н НОМЕР_1 , який рухався у зустрічному напрямку не включаючи сигналу лівого повороту, почав виконувати маневр лівого повороту перетинаючи подвійну суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки. Побачивши перешкоду він вжив екстренне гальмування, завалив мотоцикл на лівий бік з метою уникнення зіткнення, але мотоцикл по інерції продовжив некерований рух в бік автомобіля, який був на його смузі руху, внаслідок чого сталося зіткнення, автомобілі отримали механічні пошкодження, а він отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.
В протоколі огляду місця ДТП та схеми ДТП зафіксовані обставини, викладені потерпілим ОСОБА_11 , що також підтверджується протоколами огляду транспортних засобів (т1 а.п. 8-15, 16-21, 23-26).

Згідно висновків експертів гальмівна система та ходова частина автомобіля ОСОБА_8 знаходилися в справному стані та забезпечували технічну можливість контролювати напрямок руху автомобіля та гальмування до повної зупинки.
При дорожньо-транспортної ситуації, що склалася, водій автомобіля повинен був відмовитися від перетинання подвійної суцільної дорожньої розмітки, а також від виїзду на полосу зустрічного руху.
При дорожньо-транспортної ситуації дії водія мотоцикла ОСОБА_9 не протирічили п.п. 10.1., 10.3. ПДР, водій мотоцикла не мав змоги, згідно вимогам п.12.3. ПДР, запобігти зіткненню шляхом гальмування.
Зафіксовані пошкодження на автомобілі та мотоциклі, а також слідова інформація на місці ДТП, вказують що мотоцикл до моменту контактування рухався в аномальному режимі на лівому боці, швидкість мотоциклу до моменту падіння на лівий бік складала не більше 42км/код.
Версія обвинуваченої ОСОБА_8 щодо можливості водія мотоцикла уникнути зіткнення є неспроможною, оскільки при перетинанні автомобілем подвійної суцільної лінії горизонтальної дорожньої розмітки водій автомобіля повинен був відмовитися від виїзду на смугу зустрічного руху, причин, які б заважали водію автомобіля, виконати припис дорожньої розмітки та запобігти ДТП не встановлено. Дії водія ОСОБА_8 пов`язанні з неналежним виконанням вимог п.2.3 п/п "б", п.10.1. ПДР, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП (т.1 а.п. 39-41, 42-51, 138-143).

При судовому розгляді експерт ОСОБА_15 в повному обсязі підтримав висновки експертиз та дав пояснення щодо питань учасників кримінального провадження (т. 2 а.п. 194-195).

Таким чином, з матеріалів провадження вбачається, що зазначені докази були досліджені судом у судовому засіданні у встановленому законом порядку, суд у вироку дав зазначеним доказам належну оцінку, обґрунтовано визнав їх достовірними, належними та допустимими, оскільки вони об`єктивно узгоджуються між собою, в зв`язку з чим суд обґрунтував ними судове рішення..

На підставі достовірних, належних та допустимих доказів суд прийшов у вироку до висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 в порушенні п.2.3 п/п "б", п.10.1 Правил дорожнього руху України, оскільки ОСОБА_8 не врахувала дорожню обстановку, не переконалася у відсутності небезпеки для інших учасників дорожнього руху, автомобіль під її керуванням порушив дорожню горизонтальну розмітку 1.3. - подвійну суцільну лінію, яку перетинати заборонено, та, при виконуванні маневру лівого повороту на зустрічній смузі, відбулося зіткнення з мотоциклом під керуванням потерпілого ОСОБА_9 , який рухався по своїй смузі, без порушень ПДР.
В апеляційній скарзі зазначено, що судом необґрунтовано прийнятий в якості допустимого доказу протокол огляду місця ДТП від 28.05.2014 року, підписаний понятим ОСОБА_12 , який в судовому засіданні пояснив, що він є другом потерпілого ОСОБА_9 , а також понятим ОСОБА_13 , який не проживав за адресою, вказаною в протоколі, підписи останнього в протоколі різняться між собою.
Однак, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що сторона захисту не ставила під сумнів зазначені протоколи, складені на місці ДТП, під час досудового розслідування та при відкритті матеріалів кримінального провадження, в порядку ст. 290 КПК України (.т. 1 а.п. 196).

Стороною захисту не ставилися під сумнів присутність при складані протоколу огляду місця ДТП та схеми ДТП понятих, відповідних клопотань за зазначеними обставинами на зазначених стадіях кримінального процесу не заявлялось, в зв`язку з чим доводи апеляційної скарги щодо недопустимості протоколу огляду місця ДТП від 28.05.2014 року та схеми ДТП, не можуть бути прийняті до уваги.
Апеляційний суд вважає, що зазначений протокол сумнівів не викликає, фактично в апеляційній скарзі зафіксовані в цьому протоколі обставини не оспорюються. Передбачених законом підстав, які б унеможливлювали участь ОСОБА_12 в якості понятого, в апеляційній скарзі не зазначено.
В разі сумнівів щодо скоєння посадового злочину при підробці підписів в протоколі понятого ОСОБА_13 сторона захисту не була позбавлена можливості звертатися для перевірки цієї обставини в встановленому законом порядку.
При судовому розгляді, а також при розгляді апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_8 визнавала факт порушення п.2.3 п/п "б", п.10.1 Правил дорожнього руху України, що потягли настання ДТП, однак, стверджувала, що винним в ДТП є водій мотоцикла ОСОБА_11 .
Апеляційний суд вважає неспроможними посилання в апеляційній скарзі про те, що потерпілий ОСОБА_11 мав технічну можливість уникнути зіткнення з її автомобілем, оскільки, на думку сторони захисту, повинен був побачити автомобіль обвинуваченої, який переїжджав подвійну суцільну дорожню розмітку, та відмовитися від руху, з посиланням на висновок експерта №ЕД-2-3-72/15 від 14.04.2015 року, оскільки вони спростовуються обставинами події ДТП, встановленими судом на підставі достовірних та допустимих доказів, а також висновками експертів щодо неможливості потерпілого ОСОБА_9 уникнути зіткнення з автомобілем обвинуваченої ОСОБА_8 , який, в порушення вимог п.2.3 п/п "б", п.10.1 Правил дорожнього руху, виїхав на його смугу.
При цьому, в апеляційній скарзі, а також в клопотаннях під час судового розгляду кримінального провадження, не зазначено обставин, на підставі яких стороною захисту ставилися під сумнів висновки експерта щодо неможливості водія мотоциклу в встановлених дорожніх умовах уникнути зіткнення з автомобілем обвинуваченої, всі твердження сторони захисту ґрунтуються на припущеннях.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що експерт ОСОБА_15 в судовому засіданні вводив суд в оману не ґрунтуються на конкретних підставах та доказах цього посилання, в зв`язку з чим не можуть бути прийняті до уваги, оскільки пояснення експерта ОСОБА_15 відносилися до проведених у встановленому законом порядку експертних досліджень, визнаних судом обґрунтованими та допустимими доказами.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що у вироку суду першої інстанції висновок експерта №ЕД-2-3-72/15 від 14.04.2015 року обґрунтовано визнаний недопустимим доказом, оскільки він не відповідає положенням ст. 332 КПК України, так як був проведений під час судового розгляду стороною захисту без врахування пояснень та постановлення питань з боку потерплого, без надання експерту матеріалів кримінального провадження, тобто без надання доказів на підставі яких експерт має право робити висновки, в зв`язку з чим зазначений висновок є незаконним та неспроможним.

Крім того, в заяві захисника ОСОБА_16 , на підставі якої проведена зазначена експертиза, на вирішення експерта, зокрема, ставилося питання щодо надання оцінки висновкам попередніх експертиз, без врахування наявності у експерта повноважень на надання такої оцінки (т. 3 а.п. 67-89).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про проведення експертизи не відповідають дійсності, оскільки судом першої інстанції було проведено експертизи, висновки яких покладені в обґрунтування вироку, в яких ставилися питання щодо з`ясування обставин ДТП, віднесених законом до компетенції експерта (т. 3 а.п. 51-52, 57-59).

Також в апеляційній скарзі зазначено, що суд в обґрунтування вироку поклав показання свідка - очевидця ДТП ОСОБА_14 , які є неправдивими, однак, зазначене твердження є неспроможним, так як підставою для оцінки показань зазначеного свідка в апеляційній скарзі є тільки протилежна правова позиція сторони захисту (т. 2 а.п. 186).

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо неповноти та однобічності судового розгляду, прийняття судом недопустимих доказів, а також невідповідності висновків у вироку суду фактичним обставинам кримінального провадження, підтвердження не знайшли, висновки в вироку суду ґрунтуються на належних, достовірних, допустимих та достатніх доказах, зокрема, з врахуванням численних експертних висновків, які відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи захисника при розгляді апеляційної скарги про те, що потерпілий ОСОБА_11 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не можуть бути прийняті до уваги, оскільки між зазначеними обставинами та ДТП, яке було вчинено за вини обвинуваченої ОСОБА_8 , немає причинного зв`язку.

При таких обставинах, апеляційний суд приходить до висновку про те, що, оскільки доводи апеляційної скарги захисника підтвердження не знайшли, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, передбачених законом підстав для скасування вироку суду не вбачається, так як при ухваленні судового рішення суд першої інстанції повно та всебічно дослідив докази, надані сторонами кримінального провадження, належним чином їх оцінив та прийшов до висновків, які відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.376 ч. 2, 404,405,407,408, 409, 419 КПК України, апеляційний суд Одеської області
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2015 року, яким ОСОБА_8 засуджена за ст. 286 ч. 1 КК України до штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки- залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі 3 місяців з моменту набрання ухвалою законної сили.

Повний текст ухвали буде оголошений 14.12.2015 о 10.00 год.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4