Справа № 274/4345/15-к
Провадження №1-в/0274/553/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.11.2015 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1 ,

за участю секретаря. . . . . . .. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_2 ,

помічника. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,

прокурора . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4 ,

представників адміністрації РВК №73 . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисника. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_7 ,

засудженого . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області в режимі відео-конференції з приміщенням Бердичівської виправної колонії Житомирської області №70 справу за заявою засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Добротвір, Кам"янка-Бузького району Львівської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого Кам"янка-Бузьким районним судом Львівської області: 1) 03.04.2000р. за ст.ст.206 ч.3, 140 ч.2, 140 ч.3, 42 КК України в редакції 1960 р. до 4 років позбавлення волі; 2) 25.06.2004р. за ст.263 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки; 3) 07.05.2007р. за ст.185 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, -

про застосування щодо нього положень ст.81 КК України та його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання,

в с т а н о в и в:
На розгляд до суду надійшла заява засудженого ОСОБА_8 у якій він просить звільнити його від подальшого відбуття покарання умовно-достроково.

В ході судового розгляду справи та дослідження матеріалів особової справи засудженого встановлено, що ОСОБА_8 засуджений 23.11.2010 року Кам"янка-Бузьким районним судом Львівської області за ст.ст.296 ч.3, 187 ч.3, 70, 71 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання - 24.07.2009 року, кінець строку - 24.10.2016 року.

За період відбуття покарання характеризується посередньо, як особа яка не довела свого виправлення. За час відбуття покарання допустив одне порушення вимог режиму тримання, проте стягнення на нього не накладалось, заохочень не має. На виробництві колонії не працевлаштований: працювати та приймати участь у суспільно-корисній праці не бажає.

В колективі засуджених вживається з ускладненнями, але конфліктів уникає. Стосунки підтримує із засудженими різної спрямованості. У відношенні до представників адміністрації неоднозначний. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку тільки під контролем начальника відділення, зовні не завжди охайний. Не проявляє необхідної уваги та дбайливого ставлення до майна установи. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи тільки під контролем. Уникає робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Виявив бажання приймати участь у програмі диференційованого виховного впливу «Правова освіта», але до її реалізації ставиться формально. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов та листування. Систематично здійснює телефонні дзвінки. Під час відбування покарання на профілактичних обліках не перебував.

Згідно витягу з протоколу засідання комісії по розгляду матеріалів на засуджених Бердичівської виправної колонії №70 від 28.05.2014 року за №10, засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів, що став на шлях виправлення, у зв`язку із чим застосування до нього пільги у виді заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст.82 КК України, визнано недоцільним (а.с.119).

Згідно витягу з протоколу засідання комісії по розгляду матеріалів на засуджених Бердичівської виправної колонії №70 від 11.03.2015 року за №5, за результатами вирішення питання умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_8 у поданні матеріалів до суду було відмовлено, так як він не довів свого виправлення (а.с.160).

Допитаний у судовому засіданні за клопотанням захисту начальник медичної частини Бердичівської виправної колонії №70 ОСОБА_9 суду повідомив, що впродовж відбуття покарання засуджений неодноразово звертався до лікарів з приводу гострих респіраторних захворювань (далі ГРЗ), а також зі скаргами на стан свого психічного здоров`я. При цьому з приводу ГРЗ ліжковий режим щодо нього встановлювався лише декілька раз на періоди що складали два дні. За зверненнями з приводу психічного захворювання, з засудженим проводились психо-терапевтичні бесіди та призначалось медикаментозне лікування. Також його двічі направляли на стаціонарне лікування до психіатричної лікарні при Запорізькій ВК №20.

Загальний стан здоров`я засудженого є задовільним. Його визнано працездатним з працевлаштуванням. За результатами проходження лікування у психіатричній лікарні підстав для встановлення засудженому групи інвалідності встановлено не було. Наявні у засудженого хвороби не є підставою для його звільнення від подальшого відбуття покарання.

В судовому засіданні засуджений подану заяву підтримав.

Представник адміністрації виправної колонії суду повідомив, що засуджений по місцю відбуття покарання характеризується посередньо. Працювати на виробництві колонії не бажає, участі у суспільно-корисній праці не приймає, роботи з самообслуговування виконувати не бажає. При цьому йому, як начальнику відділення, скарг на стан здоров`я від засудженого не надходило. Вважає, що засуджений на застосування до нього умовно-дострокового звільнення не заслуговує.

Прокурор вважає, що клопотання засудженого задоволенню не підлягає, оскільки досліджені матеріали свідчать, що він своє виправлення не довів.

Заслухавши представника адміністрації виправної колонії, думку прокурора, ознайомившись з матеріалами особової справи засудженого, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданої заяви та умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбуття покарання.

Так, згідно положень ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Статтею 130 Кримінально-виконавчого кодексу України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання визначено як один з видів заохочення для осіб, засуджених до позбавлення волі. Правом застосування заходів заохочення до засуджених, згідно ст.135 ч.1 КВК України, користуються начальник колонії, а також його прямі начальники.

Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено ст.154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення.

Зі змісту досліджених у судовому засіданні матеріалів вбачається, що такого висновку адміністрація установи не дійшла.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.02 №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким (п.17), судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Таким чином, при прийнятті рішення по суті справи суд враховує також те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, засуджений та відбуває покарання за скоєння особливо тяжкого умисного злочину поєднаного з насильством небезпечним для життя та здоров`я особи. За час відбуття покарання характеризується як такий, що свого виправлення не довів, працювати та брати участь у суспільно-корисній праці не бажає, заохочень не має, потребує постійного контролю зі сторони адміністрації виправної колонії.

З врахуванням викладеного, керуючись ст.82 КК України, ст.537, 539 КПК України суд,-

у х в а л и в :
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування щодо нього положень ст.81 КК України та його умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання відмовити за безпідставністю.

На ухвалу може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її оголошення, засудженим з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя: