Ухвала іменем україни 22 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000051 від 20 березня 2013 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі та доповненні до неї засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені у кримінальному провадженні судові рішення і закрити кримінальне провадження щодо нього. На думку засудженого, матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК.
Вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 31 січня

2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 364 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права займати посади державного виконавця в органах державної виконавчої служби на строк 1 рік та зі штрафом 8 500 грн.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК.

На підставі ст. 54 КК ОСОБА_6 позбавлено 14 рангу державного службовця.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він, будучи службовою особою, яка відповідно до посадової інструкції та

ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконує функції представника влади, обіймаючи посаду старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, маючи 14 ранг державного службовця, у період

з 23 по 29 жовтня 2012 pоку умисно в інтересах третіх осіб вчинив зловживання владою, що спричинило тяжкі наслідки, за таких обставин.
01 жовтня 2011 року відділом ДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні відкрито виконавче провадження № 29578670 з примусового виконання виконавчого листа № 2-010/10, виданого Суворовським районним судом м. Херсона 21 жовтня 2010 року про стягнення з ОСОБА_7 заборгованості на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у розмірі

250 943,60 грн за кредитом від 27 червня 2007 року, на забезпечення виконання якого між названим банком та ОСОБА_8 було укладено договір іпотеки однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , на відчуження якої накладено заборону, а також про стягнення судового збору у сумі 1 700 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн 15 березня 2012 року державним виконавцем було описано зазначену квартиру, вартість якої згідно з експертною оцінкою склала 230 105 грн, та накладено арешт.

17 квітня 2012 року відділом ДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні відкрито виконавче провадження № 2198888 про стягнення з
ОСОБА_8 406 559,70 грн на користь ОСОБА_9 .
Встановивши, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є однією і тією ж особою, старший державний виконавець ОСОБА_6 19 вересня 2012 року виніс постанову, якою виконавче провадження № 29578670 про стягнення з ОСОБА_7 кредитної заборгованості на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було приєднано до зведеного виконавчого провадження № 34346586, у складі якого було і виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_8 406 559,70 грн на користь ОСОБА_9
09 серпня та 17 вересня 2012 року проведено публічні торги з продажу арештованого майна зазначеної квартири, які не відбулись через відсутність покупців. 20 вересня 2012 року ОСОБА_6 направив стягувачу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» лист з пропозицією прийняти нереалізоване майно в рахунок погашення заборгованості, на який не отримав відповіді.

19 жовтня 2012 року лист із пропозицією про прийняття нереалізованого майна ОСОБА_6 направив стягувачу другої черги ОСОБА_9 , яка 22 жовтня 2012 року письмовою заявою повідомила про свою згоду прийняти майно і згідно з постановою та актом від 25 жовтня 2012 року вказану квартиру було передано останній в рахунок часткового погашення боргу.

Після отримання ОСОБА_9 свідоцтва про придбання квартири з прилюдних торгів в силу ст. 50 Закону України «Про іпотеку» припинилися будь-які права та вимоги інших осіб на зазначене нерухоме майно, що було предметом іпотеки, в тому числі вимоги заставодержателя ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», що призвело до порушення права заставодержателя на задоволення кредиторських вимог за рахунок предмета іпотеки та неможливості виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_7 заборгованості за кредитом в розмірі 250 943,60 грн, судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього в сумі 252 763,60 грн.

Таким чином, старший державний виконавець ОСОБА_6 , діючи в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_8 умисно вчинив зловживання владою, що потягло тяжкі наслідки, а саме спричинив ПАТ «Банк Фінанси та кредит» матеріальну шкоду на загальну суму 223 201,85 грн та шкоду нематеріального характеру, що полягає у створенні несприятливих умов для виконання основних функцій банку. Крім того, протиправними діями ОСОБА_6 було спричинено істотну шкоду нематеріального характеру охоронюваним законом інтересам держави в особі відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у

м. Херсоні, що полягає у підриві авторитету та престижу органів державної виконавчої служби України.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 25 лютого 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка касаційну скаргу не підтримала та вважала, що постановлені у справі судові рішення є законними та обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі та доповненні доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження було встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчиненні зловживання владою, що спричинило тяжкі наслідки за обставин, установлених судом і викладених у вироку, ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах і є правильним.
Цей висновок суд обґрунтував: показаннями представника потерпілого ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» ОСОБА_10 ; показаннями свідків

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; даними, що містяться у матеріалах особової справи старшого державного виконавця ВДВС Суворовського РУЮ

у м. Херсоні; у кредитній справі по кредитному договору від 27 червня

2007 року №Н-42-kisl-2007; у виконавчому листі від 21 жовтня 2010 року, виданим Суворовським районним судом м. Херсона про стягнення з

ОСОБА_7 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитом, повернутого відповідно до постанови від 01 листопада 2011 року у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення; у постанові від 01 листопада 2011 року, відповідно до якої повторно відкрито виконавче провадження за вищевказаним виконавчим листом; у листі-повідомленні від 20 вересня 2012 року, направленим ОСОБА_6 на адресу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про те, що повторні торги з продажу арештованого майна, а саме квартири

АДРЕСА_2 не відбулись у зв`язку із відсутністю купівельного попиту покупців, а також повідомлено, що у разі наявності бажання залишити за собою непродане майно, необхідно письмово повідомити про це ВДВС Суворовського РУЮ в м. Херсоні в 15-ти денний строк; відсутністю даних про направлення ОСОБА_6 первісному стягувачу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» постанови від 19 вересня

2012 року про приєднання до цього виконавчого провадження провадження про стягнення з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_9 боргу в сумі 406 559,7 грн; в ухвалі касаційного суду від 10 липня 2013 року, якою касаційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково, а постановлені ухвалу Суворовського районного суду м. Херсона

від 05 лютого 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 20 березня 2013 року у справі за скаргою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції з підстав неврахування вказаними судами того, що єдиним іпотекодержателем є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»; в ухвалі Суворовського районного суду м. Херсона від 02 вересня 2013 року, залишеною без зміни ухвалою Апеляційного суду Херсонської області

від 29 жовтня 2012 року, про визнання неправомірними дій державного виконавця ОСОБА_6 у виконавчому провадженні № 34346585 щодо передачі майна у власність ОСОБА_9 в рахунок погашення боргу; у нотаріальній справі щодо видачі ОСОБА_9 свідоцтва про право власності на вищевказану квартиру та іншими наведеними у вироку доказами, достовірність яких сумніву у колегії суддів не викликає.

Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів у вироку є виключною компетенцією суду, який постановив вирок. Під час перевірки матеріалів кримінального провадження касаційний суд встановив, що суд першої інстанції повністю дотримався вимог зазначеного закону.
Ретельно дослідивши наведені докази в їх сукупності, давши їм всебічну, повну й об`єктивну оцінку, виходячи зі встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильно кваліфікував його дії за ч. 2

ст. 364 КК, атому вимоги засудженого ОСОБА_6 у скарзі з доповненнями про скасування постановлених у кримінальному провадженні судових рішень і закриття кримінального провадження щодо ньогозадоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 65 КК особі, котра вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з вимогами ст. 75 КК в разі, якщо при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд повною мірою врахував усі обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості скоєного ним злочину, особу засудженого (його вік, сімейний стан, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, характеристику, а також те, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не був судимий), відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і дійшов правильного висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК, і належним чином таке рішення мотивував.

Відповідно до вимог ст. 439 КПК апеляційний суд належним чином перевірив об`єктивність оцінки зазначених у вироку доказів, проаналізував доводи засудженого ОСОБА_6 у поданій ним апеляційній скарзі стосовно недоведеності його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину та відсутності в його діях складу злочину. При цьому порушень процесуального порядку дослідження та оцінки наведених у вироку доказів з боку суду першої інстанції апеляційний суд не встановив.
Ухвала цього суду відповідає вимогам ст. 419КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни або скасування судових рішень, не встановлено.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 434, 436, 438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 31 січня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 25 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу останнього без задоволення.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3