"29" січня 2016 р. Справа № 363/4744/15-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника-адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши в м. Вишгороді у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001205 щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, несудимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України,
встановив:
органами досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачується у заздалегідь не обіцяному приховуванні особливо тяжкого злочину, який 9.06.2015 року після 22 год. 30 хв. в буд. АДРЕСА_2 надав ОСОБА_6 візок та лопату з метою приховування трупа ОСОБА_7 , якого на той час умисно вбив останній. ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні дій спрямованих на приховування цього особливо тяжкого злочину та його знарядь. Водночас надалі ОСОБА_6 відмовився від свого наміру та візок з трупом відвіз до підсобного приміщення вказаного домоволодіння.
29.10.2015 року в кримінальному провадженні складено обвинувальний акт, того ж дня між сторонами укладено угоду про визнання винуватості.
В суді ОСОБА_5 , після роз`яснення йому прав, передбачених ч. 4 ст. 474 КПК України та наслідків затвердження цієї угоди, її умови не підтримав, свою винуватість у вчиненні злочину заперечив й просив про відхилення цієї угоди. Вказану позицію підтримала в суді і його захисник.
Прокурор, з огляду на позицію сторони захисту та через відсутність їх згоди на затвердження угоди, постановлення вироку на підставі угоди вважав неможливим.
Заслухавши сторони, дослідивши обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості, суд дійшов наступного.
За змістом вимог статей 9, 10, 17, 22 і 26, 469-475 КПК України угода про визнання винуватості в кримінальному провадженні між стороною захисту та обвинувачення може бути укладена виключно за добровільного досягнення сторонами згоди щодо всіх її умов (ст. 472 КПК України), беззастережного визнання винуватості й наявності фактичних підстав для визнання винуватості.
У той же час вказаних підстав у суді не встановлено, а тому дана угода затверджена бути не може.
Сторона захисту заперечила наявність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України.
Досліджуючи зміст обвинувачення, суд вважає, що фактичні підстави для визнання ОСОБА_5 винуватості за викладених в обвинувальному акті обставин злочину про справі відсутні.
Об`єктивна сторона ч. 1 ст. 396 КК України полягає у вчиненні особою безпосередніх, активних дій спрямованих на приховування злочинця, слідів злочину, засобів та знарядь його вчинення.
Способами приховування можуть бути: надання злочинцю сховища, транспортних засобів, знищення слідів злочину, перенесення (приховування) знарядь злочину в інше місце, зміна зовнішнього вигляду злочинця тощо.
Саме по собі надання особою візка та лопати іншій особі, яка вчинила вбивство, з метою приховування вже нею слідів злочину (трупу потерпілого) складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, в діях першої особи не утворює.
Тоді як співучасть у формі пособництва (ч. 5 ст. 27 КК України) може мати місце у випадку вчинення іншою особою (не пособником) суб`єктом злочину, передбаченого ст. 396 КК України, заздалегідь не обіцяного приховування тяжкого чи особливо тяжкого злочину.
Втім зміст обвинувачення не містить вказівки на дії обвинуваченого ОСОБА_5 , які той безпосередньо вчинив та які складають об`єктивну сторону даного злочину.
До того ж, як зазначено в обвинуваченні приховування слідів злочину (трупу потерпілого) так і не сталося.
Крім того в обвинуваченні не визначено в чому полягають дії ОСОБА_5 по приховуванню знарядь вбивства та про які знаряддя в даному випадку йдеться.
Беручи до уваги викладене, а також те, що сторона захисту умови угоди в суді не підтримала й вину не визнає, підстави для її затвердження та ухвалення вироку по справі відсутні.
Відтак умови угоди суперечать вимогам Закону і зазначене перешкоджає постановленню законного й обґрунтованого вироку згідно вимог ст.ст. 374, 475 КПК України.
Таким чином в затвердженні цієї угоди слід відмовити, а оскільки її укладення ініційовано на стадії досудового розслідування, зазначене є підставою для його продовження в загальному порядку.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 474 КПК України,

ухвалив:

у затвердженні угоди про визнання винуватості від 29.10.2015 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 відмовити, а обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0001205 повернути Вишгородському відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області для продовження досудового розслідування.

Ухвала згідно вимог ч. 2 ст. 392 і ч. 5 ст. 532 КПК України не може бути оскарженою і набирає законної сили з моменту її проголошення.

Суддя