Справа № 562/787/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.10.2015 року. Здолбунівський районний суд
Рівненської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

провівши у відкритому судовому засіданні судовий розгляд обвинувального акту в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000009 від 02.02.2015 р. щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця с. П`ятигори, Здолбунівського району Рівненської області; українця; громадянина України; з середньо-спеціальною освітою; одруженого; на утриманні має малолітню дитину; працюючого помічником оператора АЗС «WOG»; жителя АДРЕСА_1 ; раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, суд
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , перебуваючи на обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 як військовозобов`язаний, будучи придатним до військової служби, не маючи права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, у порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 1, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України № 303 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», отримавши виклик до вказаного військового комісаріату на 30 січня 2015 року, без поважних причин, будучи обізнаним про наслідки неявки за викликом, з метою уникнути призову не прибув у вказаний у виклику час та дату на пункт збору до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що по АДРЕСА_2 , для відправлення в команду НОМЕР_1 , чим порушив порядок комплектування Збройних Сил України та умисно ухилився від призову за мобілізацією.

Своїми умисними діями, які виразилися в ухиленні від призову за мобілізацією, ОСОБА_4 , вчинив злочин, передбачений ст. 336 КК України.

Допитаний в ході судового слідства обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині, визнав повністю та показав, що вперше отримавши повістку з речами з`явився у військовий комісаріат для відправки у військову частину, однак через велику кількість мобілізованих був направлений додому чекати повторного виклику, після отримання повістки вдруге прибув у військовий комісаріат та пройшов медичну комісію, проте у цей час у зоні антитерористичної операції було загострення військових дій, яке супроводжувалося жертвами. Тому піддавшись на вмовляння матері та дружини, які говорили, що він єдиний чоловік в сім`ї та повинен доглядати молодшого брата та свою малолітню дитину, через, що і не з`явився для відправки у військову частину. Крім того пояснив, що він релігійна людина і за своїм характером не може приймати участь у бойових діях.

Захисник обвинуваченого просить суд обвинуваченого суворо не карати та призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі.

За клопотанням представника державного обвинувачення та за згодою обвинуваченого, його захисника, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються (ст. 349 КПК України).

Суд переконався у тому, що обвинувачений правильно розуміє зміст всіх обставин справи, які б підлягали б доказуванню і ним не заперечуються, сумніву у добровільності та істинності його позиції немає. Обвинуваченому роз`яснено, що він при відмові від дослідження доказів щодо фактичних обставин справи буде позбавлений можливості оспорювати їх в апеляційному порядку. Усвідомивши це, обвинувачений наполягає на істинності своєї позиції у визнанні вини і викладених обставин справи.

Суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена, його дії вірно кваліфіковані по ст. 336 КК України, як ухилення від призову за мобілізацією.

Призначаючи покарання, суд враховує суспільну небезпеку вчиненого, обставини справи та особу обвинуваченого.
Обвинувачений як особа по місцю роботи та проживання харектеризується виключно позитивно, також позитивно харектеризується односельчанами.
Відповідно до ст.12 КК України даний злочин відноситься до категорії середньої тяжкості.
Пом`якшуючими покарання обставинами суд визнає щире розкаяння; перебування на утриманні дружини та малолітньої дитини; приймає участь в утриманні молодшого брата.
Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати по справі відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

За таких обставин суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства.

Керуючись ст. ст. 349, 370, 374, 376 КПК, суд
з а с у д и в:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання 3 (Три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 (Два) роки.

Зобов`язати ОСОБА_4 відповідно до п. 2-3 ст. 76 КК України:

-не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції;

-повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази по справі, а саме:

- військовий квиток серії НОМЕР_2 повернути

ОСОБА_4 ;

- облікову картку до військового квитка серії НОМЕР_2 , картку обстеження та

медичного огляду військовозобов`язаного ОСОБА_4 повернути

ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- попередження військовозобов`язаного ОСОБА_4 про кримінальну

відповідальність, корінець повістки для явки на відправку в команду № НОМЕР_3

ОСОБА_4 на 30.01.2015 року, повістку на призов по частковій мобілізації -

залишити в матеріалах кримінального провадження № 0000009 від

02.02.2015 р.

На вирок може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Рівненської області протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення через Здолбунівський районний суд.

С у д д я :