АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/152/16
Категорія ст. 187 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003351 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Миколаївка Бердянського району Запорізької області, громадянки України, з неповною середньою освітою, працюючої зі слів кухаркою на Маріупольському металургійному підприємстві ім. Ілліча, незаміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої тимчасово за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимої (30.07.2013 р. Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням на 1 рік. На підставі ухвали Жовтневого районного суду Донецької області від 27.08.2014 р. звільнена від відбування покарання по закінченню іспитового строку);

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України;

за участю: прокурора ОСОБА_7 , апелянта ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , засудженої ОСОБА_6 ;

за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі ОСОБА_8 зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України, за вчинення якого оскаржуваним вироком було засуджено ОСОБА_6 , остання не скоювала, а його було вчинено ним самостійно.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: апелянта ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 та засуджену ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який вважав, що вирок підлягає зміні; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України і призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 4 років позбавлення волі без конфіскації майна.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_6 обрано у вигляді тримання під вартою. Взята під варту в залі суду. Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 25.03.2015 року. В строк покарання зараховано строк тримання під вартою з 21.06.2014 року по 23.06.2014 року включно. Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 на відшкодування майнової шкоди 3 000, 00 грн., а також на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 735, 60 грн. Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, 05.06.2013 р., приблизно о 01.00 год., знаходячись у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , матеріали відносно останнього виділенні в окреме провадження у зв`язку з його розшуком, перебуваючи обидва в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою між собою, напали на ОСОБА_10 та застосовуючи насильство, небезпечне для життя чи здоров`я, ОСОБА_6 з газового балончику розпилила в обличчя ОСОБА_10 сльозогінний газ, який здійснив дратівливу дію на сльозові оболонки обличчя та дихальних шляхів потерпілої, що потягло за собою короткочасну втрату нею орієнтації. В цей час ОСОБА_8 , діючи погоджено з ОСОБА_6 та усвідомлюючи факт застосування останньою до ОСОБА_10 насильства, небезпечного для життя та здоров`я, скориставшись тим, що внаслідок застосування сльозогінного газу ОСОБА_10 була позбавлена можливості чинити опір, ривком руки вихопив у останньої з рук належний їй гаманець, який матеріальної цінності для потерпілої не представляє, але в якому знаходились грошові кошти на загальну суму 3 000 грн. Після цього, ОСОБА_6 і ОСОБА_8 з викраденим майном зникли, розпорядившись ним на свій розсуд, чим завдали ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 3 000 грн.

Обвинувачена ОСОБА_6 , в судовому засіданні повністю визнала себе винною, у тому числі і у вчиненні розбою за попередньої змовою із співмешканцем ОСОБА_8 , дала показання по суті пред`явленого їй обвинувачення, у зв`язку з чим на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою обвинуваченої та інших учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин провадження, оскільки вони учасниками судового розгляду не заперечувалися. При цьому обвинуваченій були роз`яснені наслідки не дослідження інших доказів, які їй були зрозумілі. Обґрунтованість не дослідження доказів не ставиться під сумнів у апеляційній скарзі.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 187 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2015 року апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 про пом`якшення їй покарання, залишена без задоволення, а вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2015 року стосовно неї, без змін.

Доводи ОСОБА_8 про те, що розбійний напад ОСОБА_6 не скоювала, а цей злочин він вчинив самостійно, є необґрунтованими, оскільки оскаржуємий вирок постановлено тільки відносно засудженої ОСОБА_6 , в зв`язку з чим колегія суддів позбавлена процесуальних можливостей розглядати доводи скарги ОСОБА_8 по фактичним обставинам злочину, так як згідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оскаржувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Необґрунтованим є довід ОСОБА_8 і про ознайомлення його з журналом судового засідання та технічними записами судового процесу, оскільки згідно ч. 4 ст. 395 КПК України дане клопотання учасники судового провадження можуть подати протягом строку апеляційного оскарження (30 днів з дня проголошення вироку), однак ОСОБА_8 перевищив цей строк, оскільки між подачею апеляційної скарги (15.10.2015 року) та письмовим клопотанням про ознайомлення його з матеріалами кримінального провадження (26.11.2015 року), пройшов 41 день.

Між тим, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні, з огляду на наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд припустився помилки при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним. Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд провадиться лише щодо особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Так, матеріали справи щодо ОСОБА_8 були виділені в окреме провадження із справи за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (а.п. 1).

Отже, прізвище останнього не повинно було зазначатись у вироку цього суду, оскільки рішення щодо нього у цьому провадженні не приймалось. Ця помилка підлягає виправленню судом апеляційної інстанції шляхом заміни у вироку посилань на прізвище ОСОБА_8 на формулювання «особи, матеріали кримінального провадження, щодо якої виділені в окреме провадження».

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, по якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи вищевказані вимоги законів, а також те, що з 21.06.2014 року по 23.06.2014 року, а також з 25.03.2015 року по 27.07.2015 року включно, засуджена ОСОБА_6 трималася під вартою по даному кримінальному провадженні, колегія суддів зараховує цей строк з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 336, 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2015 року відносно ОСОБА_6 змінити.

У мотивувальній частині вироку у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, посилання на прізвище ОСОБА_8 замінити на формулювання «особи, матеріали справи, щодо якої виділені в окреме провадження».

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати засудженій ОСОБА_6 у строк покарання, строк її попереднього ув`язнення з 21.06.2014 року по 23.06.2014 року, а також з 25.03.2015 року по 27.07.2015 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

У решті вирок щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення, а ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які утримуються під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4