Дата документу Справа № 310/7182/14-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/137/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 213 ч.1 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзвязку апеляційну скаргу прокурора на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Карла Маркса, Бердянського району, Запорізької області, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК та виправдано у зв`язку з тим, що не доведено її винуватості у вчиненні кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:
Згідно з вироком суду органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувалася в тому, що в період часу з початку травня 2014 року по 06 серпня 2014 року, за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , не будучи зареєстрованою у встановленому законом порядку суб`єктом підприємницької діяльності, діючи умисно, з корисливих мотивів, в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про металобрухт» від 05 травня 1999 року та п. 26 ст. 9 Закону України «Про ліцензування окремих видів господарської діяльності» від 01 червня 2000 року, без державної реєстрації та спеціального дозволу (ліцензії) на придбання та зберігання непридатних для прямого використання металовиробів, а також частин виробів, які втратили експлуатаційну цінність і містили в собі чорні метали, організувала незаконний пункт прийому, схову та збуту металобрухту, де за вказаний період часу приймала у населення металобрухт чорних металів, який зважувала на платформних вагах, після чого розраховувалася за нього готівкою, вартістю 1 грн. 80 коп. за 1 кг та у подальшому зберігала з метою збуту за вказаною адресою.

ОСОБА_8 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК та виправдано у зв`язку з тим, що не доведено її винуватості у вчиненні кримінального правопорушення,

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування постановленого судового рішення та ухвалення нового вироку, яким визнати ОСОБА_8 винною у вчинені злочину передбаченого ч.1 ст.213 КК та призначити їй покарання у виді 100 годин громадських робіт. Прокурор при цьому виходив з того, що судом першої інстанції під час ухвалення виправдувального вироку було істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Обвинувачення вважає, що приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_8 суд надав неправильне тлумачення ч.1 ст.213 КК та за наявних у справі доказів необхідно було постановити саме обвинувальний вирок щодо останньої.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу і вимоги прокурора, що подав апеляційну скаргу, вважаючи за доцільне скасувавши вирок, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції; обвинувачену і її захисника, які вважали за необхідне вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з вимогами п.1 ч.3 ст.374 КПК у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Зазначених вимог закону районний суд не виконав.

Так, ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції послався на покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які зазначили, що літом неодноразово здавали ОСОБА_8 у її дворі непридатний у господарстві металобрухт Вона зважувала металобрухт та платила їм приблизно 1.60 грн. за 1 кг. зданого ними брухту.

Інші свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснили суду, що вони літом передавали ОСОБА_8 труби, швелера, які обвинувачена приймала виключно на вагу та розраховувалася з ними виходячи із ваги зданого ними металу.

Окрім пояснень свідків, суд дослідив протокол обшуку подвір`я обвинуваченої ОСОБА_8 від 06.08.2014 року, у ході якого було вилучено 1980 кг. металобрухту, ваги, блокнот з записами про металобрухт, гроші у сумі 723 гривні. Під час огляду ОСОБА_8 під запис пояснювала, що у блокноті було зазначено вагу прийнятого нею брухту і збутого.

Суд першої інстанції дослідив зміст відеозапису з подвір`я обвинуваченої, на якому було накопичено металобрухт, абсолютна частина якого непридатна в подальшому побутовому використанні.

Проте суд в оскаржуваному вироку всупереч наведеним приписам п.1 ч.3 ст.374 КПК не зазначив мотивів, з яких він відкидає наведені докази обвинувачення. Формально пославшись на вказані докази, не розкриваючи їх зміст і доказове значення, жодному з наведених з них суд не дав навіть критичної оцінки.

Зміст судового рішення містить у собі протиріччя між встановленими судом обставинами і висновками щодо невинуватості ОСОБА_8 .

Так, суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 дійсно приймала як металобрухт, так і металеві вироби, які вона мала намір використовувати у господарстві, зокрема для встановлення паркану. Тим самим, суд встановив, що ОСОБА_8 здійснювала операції пов`язані із заготівлею металобрухту.

Суд, виправдовуючи ОСОБА_8 за ч.1 ст.213 КК виходив лише з того, що обвинувачення не надало доказів того, що саме весь вилучений металобрухт неможливо використовувати для власних потреб. Проте суд не врахував для об`єктивної сторони складу злочину передбаченого ст.213 КК ці обставини не мають значення.

З об`єктивної сторони злочин проявляється у: 1) здійсненні операцій з брухтом кольорових і чорних металів без державної реєстрації або без спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством; 2) надання приміщень та споруд для розташування незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту; 3) організація незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту.

Організацію незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту слід визнавати закінченим злочином з моменту, коли такий пункт був фактично створений (організований).

Як видно зі справи, судом було встановлено та визнано доведеним те, що ОСОБА_8 скуповувала металеві вироби за грошові кошти, про що робила відповідні записи в блокноті про кількість прийнятого металу та його загальну вагу на ту чи іншу календарну звітну дату. Тобто зазначене свідчить про здійснення обвинуваченою необхідних дій по організації незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту.

Про організацію такого пункту також свідчить кількість вилученого на подвір`ї металобрухту, значна частина якого знаходилась у мішках, а також наявність металевих ваг для його зважування.

Всім цим обставинам суд першої інстанції жодної оцінки не надав і залишив їх поза увагою.

Колегія відзначає, що суд безпідставно зазначив, що у діях ОСОБА_8 є ознаки правопорушення передбаченого ст. 164-10 КУпАП.

Згідно з ч.2 ст.9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо вони за своїм характером відповідно до закону не тягнуть кримінальної відповідальності.

Частиною 1 ст. 213 КК станом на час скоєння злочину передбачено кримінальну відповідальність за здійснення операцій з брухтом кольорових і чорних металів без державної реєстрації або спеціального дозволу та організацію незаконних пунктів прийому металобрухту, і саме ці ознаки злочину інкримінуються ОСОБА_8 .

З урахуванням наведеного колегія суддів апеляційного суду визнає, що виправдувальний вирок у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст.213 КК було ухвалено незаконно і необґрунтовано, оскільки суд неправильно застосував чинне законодавство.

З огляду на наведене оскаржуваний вирок не можна визнати законним, обґрунтованим та мотивованим, а тому він підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду, оскільки виявлені недоліки і порушення вимог процесуального права неможливо усунути під час апеляційного розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 листопада 2014 року щодо ОСОБА_8 в цій справі скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4